GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סטס מיסז'ניקוב: מה ההיגיון בהחלטת הממשלה, אדוני השר?
זאב בוים: ההיגיון למכור את הדיור הציבורי הוא הגיון חברתי.
זאב בוים: לא בכדי פעלו חברי כנסת, אחד מהם – רן כהן, שהוביל בעניין הזה, וגם חברי כנסת אחרים, מאיר שטרית היה, בזמנו.
זאב בוים: הובילו את העניין הזה שאנשים ששנים גרים בדיור הציבורי – לאפשר להם לרכוש בתנאים מיוחדים את הנכס, כדי שיהיה להם, בסוף, נכס.
זאב בוים: נכס להם, שיוכלו להוריש אותו לילדיהם.
זאב בוים: זה לא מי יודע איזה וילות, אנחנו יודעים.
זאב בוים: ההיגיון הזה הוא בסדר.
זאב בוים: אחרי הרבה שנים – 40 ו-50 שנה שגרים בדיור הציבורי הזה.
זאב בוים: זה היגיון אחד והוא היגיון תקף.
זאב בוים: אלא מה?
זאב בוים: השאלה היא מה עושים בכסף הזה.
זאב בוים: רן כהן אומר שצריך את כל הכסף הזה לקחת ולבנות דיור ציבורי.
זאב בוים: בחלקו זה נעשה, כי בקבוצות מסוימות, העניין של מקבצי דיור, של הוסטלים, וכו', שבשנים האחרונות בנו, מי כמוך יודע – סטס, חנכנו ביחד בראשון לציון אחד מהם.
זאב בוים: יפה.
זאב בוים: באמת – דיור ברמה גבוהה, וכו', נותן מענה גם לאוכלוסיות היותר חלשות הזכאיות לדיור הציבורי.
זאב בוים: זה קיים.
זאב בוים: אבל, הבעיה שאתה מעלה היא נכונה מאד.
זאב בוים: הולך ונוצר מחסור בפתרונות של דיור ציבורי, תורים ארוכים ותופעות קשות שאנשים נאלצים מאיפה שאין להם ללכת לשוק הפרטי, והמחירים שם מאמירים.
זאב בוים: אנשים פה יודעים.
זאב בוים: רק שלשום – התיישבה אצלי אישה חד הורית עם 4 ילדים.
זאב בוים: היא באה אלי הביתה, התיישבה עם ארבעת ילדיה ואמרה שהיא לא זזה.
דוד קשני: היא גרה בראשון לציון.
זאב בוים: לא צריך לחשוף.
זאב בוים: התופעה הזו היא בעייתית מאד.
זאב בוים: אגב, אני לא סבור שצריך שהמדינה תחזור לבנות דיור ציבורי בבניה תקציבית, למעט במקרים מיוחדים ולמגזרים מיוחדים.
זאב בוים: אני אתן דוגמה – אל"ף, לגבי הקשישים.
זאב בוים: בי"ת- אני אומר לכם שכאשר אנחנו בוחנים, אני לא רוצה להרחיב מדי את הסוגיה של איך אנחנו קולטים את תהליך ירידת צה"ל לנגב.
זאב בוים: נצטרך לתת שם מענה מיוחד לדיור זמני בדרך כזו או אחרת.
זאב בוים: יש שם דירות, אבל אנשים שיורדים ממרכז הארץ ומצפונה, משרתים במערכת הביטחון – לא ימהרו לרכוש דירות?
זאב בוים: זה עניין בפני עצמו שאנחנו עוד לא יודעים איך להתמודד עם זה, אבל אסור לנו לפספס את הירידה.
זאב בוים: אני סבור שיצטרכו להגדיל את הסבסוד בשכר דירה.
זאב בוים: הפתרונות צריכים להיות בתוך השוק הפרטי, על ידי הגדלת הסבסוד, כדי שהסבסוד הזה יאפשר לזכאים להיכנס לדיור בשכירות הפרטית, בשוק הפרטי.
זאב בוים: אין מנוס מהעניין הזה, כי החלופה היא לחזור לשנות ה- 50 וה-60 של בנייה תקציבית.
זאב בוים: אני חושב שזה לא הפתרון הנכון.
זאב בוים: אז אני רואה שראובן קגן מנענע את ראשו בהסכמה, אבל עוד לא שמעתי הסכמה שהוא מוכן להגדיל את שכר הדירה.
זאב בוים: זו הבעיה הגדולה.
רן כהן: אולי אני אשלים בתור הנאשם?
שלמה מולה: לא בטוח שיש הסכמה לעניין הזה.
מיכאל נודלמן: אתם זורקים כסף.
מיכאל נודלמן: במקום לבנות דירות.
מיכאל נודלמן: אתם נותנים יותר מחירים לדירות, ואין דירות.
רן כהן: אדוני היושב ראש, זה היה אחד היעדים הכי חשובים של חוק הדיור הציבורי.
רן כהן: 30 שנה מדינת ישראל לא בנתה דירה אחת בדיור הציבורי.
רן כהן: נכון?
חיים פיאלקוף: בגל העליה בנינו דירות.
רן כהן: הקרוונים?
חיים פיאלקוף: לא הקרוונים.
רן כהן: לא בנו.
רן כהן: בחייכם, עשרות שנים לא בונים דירות.
רן כהן: המנוף של החוק היה – הרי הדירות לא נמכרו רק לאנשים שעמדו למות 5 דקות אחרי זה.
רן כהן: הן נמכרו גם לאנשים שממשיכים לחיות בהם עשרות שנים.
רן כהן: והם קנו אותן.
רן כהן: כלומר, מימשנו כסף ממכירת הדירות למטרה אחת: בניית דיור ציבורי.
רן כהן: מה לא קרה, מאי מימוש החוק?
רן כהן: שכל הכסף, 2 מיליארד כסף, נלקחו לכל מיני מקורות: לסוכנות היהודית, ליהדות ארצות הברית, לקיבה של האוצר.
רן כהן: ב- 2 מיליארד שקל אפשר היה לבנות, על פי חשבוני אז, קרוב ל – 20 אלף דירות: בסגירת קומות עמודים, בכל מיני פרויקטים.
רן כהן: לא נעשה כלום.
רן כהן: עכשיו אני יכול לומר לכם: מה שעכשיו, בהסכם עם שר השיכון ושר האוצר, זה שכל הכסף ממכירת הדירות, או 75% מהכסף שייכנס ממכירת הדירות, יילך רק לייעוד אחד- זה הגדלת מספר הפתרונות בדיור הציבורי.
סטס מיסז'ניקוב: אבל כמה כאלה יימכרו?
רן כהן: כמה שיימכרו.
רן כהן: אבל פעם ראשונה יהיה דיור חדש.
רן כהן: עד עכשיו אין שום חדש.
זאב בוים: זה עדיין לא בטוח דיור חדש.
רן כהן: אז תקנה ישן, תקנה מוכן.
רן כהן: פתרונות חדשים, פתרונות שהיום אין לך.
זאב בוים: אם יש דברים נוספים, אפשר לראות פה, בעמוד 18, את התורים.
חיים פיאלקוף: בדיור הציבורי המלאי הוא לא גדול.
חיים פיאלקוף: אנחנו כמובן משקיעים מאמצים גדולים כדי שהמלאי הפנוי יהיה קטן וקצר ככל האפשר.
חיים פיאלקוף: בדרך כלל, הדירות האלה במקומות, בפריפריה, איפה שאין ביקוש –זה יכול להיות קרית שמונה או מצפה רמון.
חיים פיאלקוף: מסיבות שונות אנחנו גם לא שואפים להעביר קשישים, לדוגמה, דווקא בריכוזים, ליישוב כמו מצפה רמון.
חיים פיאלקוף: אתם יכולים לראות כאן תור הממתינים מבין הוותיקים – הוא כ-2,500.
חיים פיאלקוף: זה מרוכז, כמובן, במרכז הארץ, ויש כאן פירוט של יישובים נבחרים שיש להם הרבה ממתינים.
חיים פיאלקוף: יישוב כמו בת ים, או חולון.
חיים פיאלקוף: קצב ההתפנות של הדירות הוא איטי מאד, ולכן ה- 100 משפחות שממתינות יכולות להמתין מספר שנים.
חיים פיאלקוף: מבחינת הפעילות שלנו, כפי שהשר הזכיר לפני כן, אנחנו מרחיבים כמה שאפשר את התוכנית של שכירות ארוכת טווח כיוון שזה מהווה תחליף ראוי.
חיים פיאלקוף: הפעלנו השנה תמריץ לעודד משפחות בדרך כלל של קשישים שגרים בדירות גדולות, לעבור לבתי גיל הזהב כדי שדירות גדולות יתפנו למשפחות.
חיים פיאלקוף: אנחנו גם נותנים מענק לזכאי דירת נ"ר, לנכים, רתוקים לכסא גלגלים, במקום לקנות להם דירות.
חיים פיאלקוף: חבר הכנסת כהן הזכיר.
חיים פיאלקוף: בעצם, הקבוצה היחידה שאנחנו קונים עבורם דירות זה נכים שרתוקים לכסא גלגלים.
חיים פיאלקוף: העלות הממוצעת היא בדרך כלל סדר גודל של 600 אלף שקל, כיוון שהדירות הן בעיקר במרכז הארץ.
רן כהן: כמה דירות יש לכם השנה?
דוד קשני: 11 דירות בשנה.
זאב בוים: לא, יותר.
זאב בוים: כשהפעלנו את המענק - -
חיים פיאלקוף: הפעלנו מענק לפני שנה לאפשר למשפחות שזכאיות, במקום להמתין לרכישה לקבל מענק שהוא בסדר גודל של 300 אלף שקל, ולקנות דירה.
חיים פיאלקוף: כמעט 40 משפחות מתוך כ- 150 שהיו זכאיות לכך – קנו דירות והם ניהנו, מכיוון שמייד הפכו להיות בעלי דירה.
חיים פיאלקוף: אנחנו גם ניהנים מכיוון שבחצי מחיר אישרנו - -.
חיים פיאלקוף: אנחנו כרגע נמצאים בדיון עם משרד האוצר להפעיל תוכנית דומה להעניק מענקים גם לזכאים של השיכון הציבורי, לאלה שממתינים בתור.
חיים פיאלקוף: זה עדיין בדיונים ואני רוצה להדגיש שלא הגענו עדיין לסיכום.
חיים פיאלקוף: דבר אחרון, ממש ביעף – אנחנו נותנים סיוע מועדף לעולים.
חיים פיאלקוף: יש כללי זכאות שהם מיטיבים עם העולים.
חיים פיאלקוף: גם למשכנתאות – למרות שהתעכבנו לגבי החצי או החלק שעובד – מאז שנת 2000 יש 266 אלף עולים שרכשו דירות, כפי שאתם יכולים לראות בשקף.
חיים פיאלקוף: לגבי השנתונים הראשונים, אתם יכולים לראות שכמעט 90% מהמשפחות שעלו, למעט הקשישים, הפכו להיות בעלי דירה, באחוזים גבוהים יותר מאשר אוכלוסיית הוותיקים.
זאב בוים: הבעיה היחידה היא שאין מספיק עולים עכשיו.
זאב בוים: זו הבעיה האמיתית.
זאב בוים: עובדה, 90% מסודרים בדירות.
זאב בוים: ההכרח הוא אבי ההמצאה.
אברהם מיכאלי: אתה יודע למה הם מסודרים, כי הם יודעים מה חשוב יותר מה פחות.
מיכאל נודלמן: אנחנו מתחילים את הדיון.
מיכאל נודלמן: כמה מילים לקראת הדיון.
מיכאל נודלמן: זה בסדר שנותנים סיוע לשכר דירה לאנשים מבוגרים.
מיכאל נודלמן: אבל להפוך את זה לפוליטיקה, שאנחנו לא בונים דיור לטווח ארוך, אני חושב שזו היא מדיניות לא טובה, כי עוד פעם אני אומר: אין דירות.
מיכאל נודלמן: אם אין דירות, שכר הדירה עולה.
מיכאל נודלמן: אתם רואים מה קורה עכשיו.
מיכאל נודלמן: בסדר, אתם נתתם עכשיו קצת כסף.
מיכאל נודלמן: זה לא שווה עכשיו לפי שכר הדירה.
מיכאל נודלמן: אני רואה פתרון אחד, שבכל מדינה עושים אותו: בונים דיור.
מיכאל נודלמן: אם אין דיור, זה תמיד קטסטרופה.
מיכאל נודלמן: אתם, משרד הקליטה, משרד האוצר, שופכים כסף לתנור.
מיכאל נודלמן: במקום לבנות משהו, אתם כל הזמן נותנים כספים יותר ויותר, ואתם לא עוזרים לעולים.
מיכאל נודלמן: המחירים הם גבוהים והם צריכים על הסיוע שהם מקבלים להוסיף עוד כסף, ואין להם כסף לתרופות ולעוד הרבה דברים.
מיכאל נודלמן: המדינה צריכה להבין שאם היא לא בונה דירות היא תהיה בקטסטרופה.
מיכאל נודלמן: כבוד שר השיכון, אתה יודע איזה כבוד יש לי אליך, אבל אני לא מסכים אתך.
מיכאל נודלמן: צריכים למצוא איזו שיטה כדי לשכנע את השוק לבנות דירות לשכירות.
מיכאל נודלמן: יש את זה כל המדינות.
מיכאל נודלמן: תראה למשל- בגרמניה.
מיכאל נודלמן: עומד שם בניין יפה ושם יש דירות של חדר אחד, של שני חדרים, של שלושה חדרים וארבעה חדרים.
מיכאל נודלמן: חיים שם קשישים, מהגרים, חיים אנשים עם שתי מכוניות – כל מיני סוגים של אוכלוסייה.
מיכאל נודלמן: ושם אין שכונות עוני, אין שכונות מוכות סמים ואלכוהול.
מיכאל נודלמן: לכו לארצות הברית.
מיכאל נודלמן: אותו הדבר.
מיכאל נודלמן: יש חברות שאחראיות על בניה, על בינוי, על זה שיהיו דירות, ושם לא משלמים כמו אצלנו, כאשר כל בעל בית אומר סכום אחר ואחר כך מבקש לפנות את הדירה.
מיכאל נודלמן: חברים, אנחנו צריכים לבנות מערכת כלשהי שבה אפשר לחיות.
מיכאל נודלמן: כך אי אפשר לחיות.
מיכאל נודלמן: לא יקרה כלום אם המדינה תשקיע בתשתית ותהיה תחרות על בניה בתנאים שהקבלן צריך לתת למדינה 4-5 או 10 דירות בשווי של הקרקע.
מיכאל נודלמן: והדירות האלה יהיו לדיור סוציאלי.
מיכאל נודלמן: בלי זה – שום דבר לא יהיה.
מיכאל נודלמן: אני רואה שכל הזמן אנחנו רואים פחות דירות ויותר כסף לטווח הארוך.
מיכאל נודלמן: שוב אני אומר: אתם שופכים סתם כסף לאיבוד, ולא עוזרים.
מיכאל נודלמן: אנחנו, לא אתם.
מיכאל נודלמן: בגלל זה אני כועס ואומר: זו לא שיטה.
מיכאל נודלמן: עם השיטה הזו לא נגיע לשום מקום.
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, כבוד השר.
שלמה מולה: מאוד קשה להתווכח עם שר השיכון.
שלמה מולה: גם הרגישות החברתית שלו, ואני מאד מעריך באופן אישי את מה שהוא עושה.
שלמה מולה: הוא גם היה ראש עיר בעיר פיתוח.
שלמה מולה: הוא קשוב לצרכים ולקשיים של העולים.
שלמה מולה: מאד קשה להשלים עם מצב שבו אדוני השר אתה אומר – שאנחנו לא נבנה דירות ציבוריות.
שלמה מולה: אני חושב שזו תפיסה שהיא קפיטליסטית.
שלמה מולה: המשך תפיסה קפיטליסטית שרומסת את האוכלוסיות החלשות.
מיכאל נודלמן: בארצות הברית מדינה קפיטליסטית – שם יש סדר גדול.
שלמה מולה: לכן אני חושב שהתפיסה הזו שאומרת – נטיב רק עם מי שיש לו כסף, עם בעלי ההון, ולמי שאין כסף ניתן, עד יומו האחרון, מחצית או רבע סיוע בשכר דירה, ואז – המדינה הפסידה קצת.
שלמה מולה: אני זוכר את המלחמה שעשה מי שהיה אז שר קליטה, יולי אדלשטיין, עם הדיור הציבורי.
שלמה מולה: הוא ושרנסקי נלחמו יחד כאריות בחוק של רן כהן.
שלמה מולה: לא שהם לא רצו שהחוק של רן כהן ימומש.
רן כהן: הם לא רצו.
שלמה מולה: הם פחדו.
שלמה מולה: הם פחדו שהכספים שיתפנו – לא יבנו בהן דירות חדשות.
שלמה מולה: זה היה החשש, והחשש הזה התממש.
שלמה מולה: לכן יש היום אלפי עולים – 200, 300 ו-400 שממתינים בתור, ואני מכיר בראשון לציון, בחולון, בבת ים.
שלמה מולה: אני מדבר על האוכלוסייה הזאת.
שלמה מולה: ואני חושב שצריך לחשוב איך במסגרת הדירות שנבנות היום – והקבלנים היום בונים – איזה תמריצים אפשר לתת, אחוז של דירות מהדירות שנבנות, שתהיינה דירות ציבוריות.
שלמה מולה: אני יודע שלא כל הדירות הציבוריות נמצאות בפריפריה.
שלמה מולה: אני מוכן גם לשמוע שאם המדינה לוקחת אחריות בעדיפות לאומית של לשכן עולים באזורים מסוימים, לאו דווקא רק בבת ים, אני מוכן גם לחשוב על זה.
שלמה מולה: אבל לא יכול להיות שנגיע למצב שבו יש פה אוכלוסיות שהגיעו מכל מיני מקומות, או קשיי יכולת, לא כולם יכולים לקנות דירות, ושלא יהיה להם קורת גג, לא יהיה להם שקט נפשי.
שלמה מולה: לא יכול להיות דבר כזה.
שלמה מולה: וגם כאשר מקצצים בהשתתפות בשכר דירה, כל שנה הם צריכים ללכת לבנק ולבקש בקשות הארכה.
שלמה מולה: הביורוקרטיה הזו, זה בלתי נסבל.
שלמה מולה: ודמי שכר הדירה היום עלו.
שלמה מולה: אתה לא יכול למצוא היום דירת שלושה חדרים במרכז הארץ - - 500 דולר, 700 דולר - -
קריאה: אלף דולר.
שלמה מולה: איך אפשר לחיות עם זה?
שלמה מולה: אני פונה אליך, אדוני השר.
שלמה מולה: אתה חייב להוביל מדיניות של בניה ציבורית, לא יעזור שום דבר.
שלמה מולה: אני שמעתי עכשיו מה שרן כהן אומר.
שלמה מולה: הוא אומר: תבנו דירות, ואתה אומר לו לא לבנות.
שלמה מולה: אני רוצה בניה, לא רק פתרונות דיור.
שלמה מולה: הפתרונות ייקחו את אותו הכסף, עוד פעם יתנו אותו לשכר הדירה, ובשנה הבאה לא יהיה לך עוד פעם כסף.
רן כהן: אדוני היושב ראש, נדמה לי שנתקלתי באחד המשפטים הכי חשובים בזמן האחרון בהשקת הספר שלי, שהוצאתי על הדיור הציבורי, של הסופר סמי מיכאל, שאמר שמי שאין לו בית אין לו מולדת.
רן כהן: זה משפט שנראה כאילו חדש.
רן כהן: רבותיי, כל הציונות, כל מדינת ישראל לא היתה קמה אילו לא היה ברור לחלוטין שזה המשפט: מי שאין לו בית, אין לו מולדת.
רן כהן: העובדה שישנם היום אנשים, עולים חדשים ממדינות חבר העמים, מאתיופיה, ממקומות אחרים, שלא יכולים להגיע לבית משלהם, היא אסון מבחינה לאומית, אסון מבחינה חברתית, ואסון מבחינה כלכלית.
רן כהן: אני רוצה לומר באופן הכי קצר ותמציתי: יש שלושה פתרונות שלא עובדים.
רן כהן: לא יעזור כלום.
רן כהן: האחד, שמה שהיה – זה היה הדגל של האוצר ושל משרד השיכון, אז, לצערי, ואמרו: נחכה שהדיירים ימותו וניתן את זה לעולים החדשים.
רן כהן: זה לא עובד.
רן כהן: כי מה לעשות?
רן כהן: הם לא מאיטים בקצב שבו צריך דירות.
רן כהן: נהרוג אותם?
רן כהן: זה לא עבד.
רן כהן: כל הפילוסופיה הזו היא פושעת, מכל בחינה שאפשר לראות בעולם.
רן כהן: זה, אגב, היה כל הנימוק להתנגדות האוצר לחוק הדיור הציבורי.
סטס מיסז'ניקוב: המדינה הורגת אותם רק שהם מסרבים למות.
רן כהן: מה לעשות?
רן כהן: הם רוצים לחיות, כי הם באו לארץ הזו כדי לחיות, לא כדי למות.
רן כהן: הפתרון השני זה הבניה הפרטית לשכירות.
רן כהן: השר שיטרית שהיה שר השיכון העביר פה חוק בכנסת.
רן כהן: פרסו בפנינו, איזה שטחים מחכים רק בתיאבון אדיר, ואוטוטו מתחילים לבנות להשכרה.
רן כהן: איפה בונים להשכרה?
רן כהן: קדחת.
רן כהן: אין בניה להשכרה על ידי השוק הפרטי, וגם זה לא נראה באופק הקרוב, אלא אם כן ממש עכשיו פתאום יגידו לי – אין לך מושג, הולכים לבנות עשרות אלפי דירות להשכרה, אתה לא יודע.
רן כהן: המדינה לא יכולה לסמוך כאשר היא מקיימת משימה לאומית של קליטת עליה, שהשוק הפרטי יפתור את הכל.
רן כהן: המדינה צריכה לעשות את זה, אין מה לעשות.
רן כהן: הפתרון השלישי – הוא פתרון קצר מועד, וזה העניין הזה של שכירות ארוכת טווח.
רן כהן: רבותיי, זו שיטה שבה מעשירים את בעלי הדירות, לא את העולים.
רן כהן: כי מה עושים, בעצם?
רן כהן: אומרים: אתה שוכר ל – 5 שנים, ניתן לך כסף שתעביר אותו לכיס של בעל הדירה.
רן כהן: לבעל הדירה יש דירה.
רן כהן: הוא לא המסכן.
רן כהן: המדינה לוקחת מכספה, מהמסים של האזרחים ונותנת את זה לבעלי הדירות, אפילו לא דרך הכיס, דרך החשבון של העולה.
רן כהן: אלה לא פתרונות.
רן כהן: שלושתם לא פתרונות.
רן כהן: לדעתי יש שלושה פתרונות, אדוני היושב ראש.
רן כהן: אחד – זה סיוע ברכישת דירה.
רן כהן: זה הדבר הכי ישיר.
רן כהן: המדינה נותנת לעולה שיוכל לקנות את הדירה.
רן כהן: לא משנה אם זה בהחזר חודשי, אם זה במענק, בכל דרך שהיא.
רן כהן: זו דרך ישירה.
רן כהן: המדינה מתערבת בזה שהעולה – יש לו דירה בהישג יד.
רן כהן: זה דבר ראשון.
רן כהן: הדבר השני הוא בניה וקניה של דיור ציבורי.
רן כהן: פה אני חייב לומר כדי שאף אחד לא יבוא אלי בטענות יותר.
רן כהן: גם החוק שייכנס ב- 1 לספטמבר, או ב- 27 לאוגוסט, לא יפתור את הבעיה.
רן כהן: שאף אחד לא יבוא אלי בטענות.
רן כהן: זה נכון שזה פותח פתח, ופעם ראשונה שלמשרד השיכון ולחברות המשכנות יהיה כסף גם ליותר פתרונות דיור, אבל זה לא יספיק.
רן כהן: צריך גם תקציב מדינה.
רן כהן: אז ראובן קוגן – תתחיל להתכונן ל – 2009.
קריאה: הוא מתחיל להתכונן, הוא מקצץ תקציבים.
רן כהן: אז או ואבוי לשר רוני בר-און, או ואבוי למשרד האוצר ואוי ואבוי למדינת ישראל אם זה מה שיהיה.
רן כהן: צריך יותר פתרונות דיור ציבורי, לא יעזור שום דבר.
רן כהן: הדבר השלישי הוא דאגה לדיור בר השגה.
רן כהן: ניסיתי להעלות את העניין הזה בכנסת.
רן כהן: לצערי הרב, משרד השיכון עמד נגד.
רן כהן: דיור בר השגה זו שיטה שפועלת בעולם שבה, במדינות קפיטליסטיות, ולא חס וחלילה קומוניסטיות, זה באנגליה, בקנדה, בארצות הברית, שם אומרים שבאותם פרויקטים שהמדינה נותנת בהם אחוזי בניה, והיתרי בניה, 30% מהדירות תהיינה דירות שהמחיר שלהם לשכירות או מחיר המכירה יהיה מפוקח.
רן כהן: זה דבר שקיים.
רן כהן: הוא עובד מצוין במדינות האלה.
רן כהן: איזו סיבה בעולם יש שזה לא יהיה בישראל?
רן כהן: ואני כבר אומר לשר השיכון: אני מתכוון במושב הבא לבוא בדברים כפי שדיברנו בינינו עם אנשי המשרד שלך, כדי שהצעת החוק תתאם את מה שהמשרד יחשוב לנכון, כדי שהחוק הזה יעבוד, אבל אין סיבה שבמדינת ישראל לא יהיה דיור בר השגה על ידי האזרחים.
מיכאל נודלמן: אני מצטרף לדבריך.
מיכאל נודלמן: סטס מיסז'ניקוב בבקשה.
סטס מיסז'ניקוב: תודה אדוני היושב ראש, יש לי כמה אמירות קשות, אדוני השר אל תיקח את זה אישית כי זה לא מופנה כלפיך.
רן כהן: יש לנו בעיה גדולה שיש לנו שר שהוא איש טוב.
סטס מיסז'ניקוב: זו באמת בעיה.
סטס מיסז'ניקוב: איש טוב זה לא מקצוע.
סטס מיסז'ניקוב: יש לי בשורה לא טובה, לא יהיה בכלל דיור בשנת 2009.
סטס מיסז'ניקוב: כי לא יהיה תקציב בשנת 2009.
סטס מיסז'ניקוב: אם אין תקציב אי אפשר גם לתכנן שום דבר.
סטס מיסז'ניקוב: התקציב לא יעבור, שלא נשלה את עצמנו.
סטס מיסז'ניקוב: התקציב לא יעבור בממשלה, יכול להיות שבממשלה כן, אבל בטח לא בכנסת.
סטס מיסז'ניקוב: לכן, כשבונים תקציב על סמך החלופות ההזויות – או שתקצצו בטנק ותתנו עוד קצת לניצולי שואה, או שתקצצו עוד קצת בניצולי שואה ותקנו עוד מטוס, כך אנחנו גם נראים.
סטס מיסז'ניקוב: זה שטויות כך לבנות תקציב.
סטס מיסז'ניקוב: את התקציב בונים על סמך סדרי עדיפות של הממשלה.
סטס מיסז'ניקוב: אם בסדרי העדיפות של הממשלה לא נכלל לספק דיור ל – 70 אלף אנשים שממתינים בתור, שום דבר לא יקרה.
סטס מיסז'ניקוב: ברגע שהממשלה לא שמה לעצמה יעד וסדרי עדיפויות לבנות 70 אלף דירות, או לספק פתרונות ל – 70 אלף אנשים שממתינים בתור - -
רן כהן: משפחות.
סטס מיסז'ניקוב: ברגע שהממשלה לא שמה את זה כיעד, אחד היעדים הראשון או השני או השלישי - ככה זה קורה.
סטס מיסז'ניקוב: כי ברגע שאתה בונה תקציב בלי יעד, הוא נראה בהתאם: פה אתה מקצץ קצת ושם אתה עושה קיצוץ flat.
סטס מיסז'ניקוב: כמה אתה מאבד עכשיו, אדוני השר, בקיצוץ flat?
זאב בוים: 17 מיליון ₪.
סטס מיסז'ניקוב: רק בשנת 2008.
סטס מיסז'ניקוב: כמה מתכונן לקצץ מהמשרד שלך בשנת 2009?
זאב בוים: אני מחכה לראות.
זאב בוים: ראובן קוגן יודע להגיד.
סטס מיסז'ניקוב: אתה יודע שיהיה לך קיצוץ ענק.
סטס מיסז'ניקוב: אם יהיה לך קיצוץ ענק, ואתה איש טוב, עם כל הכבוד לא תוכל לפתור את מצוקת הדיור של 70 אלף אנשים.
סטס מיסז'ניקוב: שלא נשלה את עצמנו.
סטס מיסז'ניקוב: לא יהיה תקציב.
סטס מיסז'ניקוב: ככה לא בונים תקציב, ואני אמרתי את זה לשר האוצר כמה וכמה פעמים.
סטס מיסז'ניקוב: צריך לדרג סדרי עדיפויות.
סטס מיסז'ניקוב: אצל הממשלה הזו אין דאגה.
סטס מיסז'ניקוב: אין דאגה לאותם 70 אלף אנשים שממתינים בתור.
סטס מיסז'ניקוב: העליה הגדולה התחילה ב- 90-91.
סטס מיסז'ניקוב: שרון, כשר השיכון דאז, עשה פעילויות אד הוק, והביא את הקרוונים.
סטס מיסז'ניקוב: באמת היה צריך לפתור בעיה אמיתית של אותם מאות אלפי אנשים שהגיעו.
סטס מיסז'ניקוב: אבל מאז עברו 18 שנה.
סטס מיסז'ניקוב: במשך 18 שנה אי אפשר לתכנן משהו לטווח ארוך, לתכנן דיור לאותם אנשים שהגיעו בשנות ה-90 המוקדמות?
סטס מיסז'ניקוב: התור לדיור ציבורי עומד היום על 94, ולפעמים על 93.
סטס מיסז'ניקוב: אנשים שהגיעו ב- 93-93 עדיין לא שוכנו.
סטס מיסז'ניקוב: חברה', איפה אנחנו נמצאים, ברפובליקת בננות?
סטס מיסז'ניקוב: אין שום תכנון אסטרטגי לבניה ולאספקת פתרונות דיור לאותם אנשים.
סטס מיסז'ניקוב: ברור שהאשמה היא לא בממשלה הזו.
סטס מיסז'ניקוב: בסך הכל, ב- 18 השנים האלה התחלפו הרבה מאד ממשלות.
סטס מיסז'ניקוב: אבל אנחנו חיים, זה אפילו לא רפובליקות בננות, אני אפילו לא יכול להגדיר את המצב הזה.
סטס מיסז'ניקוב: כל פעם נולד פתרון מחדש.
סטס מיסז'ניקוב: זה מזכיר לי את האגדה הישנה, אדוני היושב ראש, אגדה הולנדית על ילד שמצא פרצה בסכר ושם את האצבע בצד אחד.
סטס מיסז'ניקוב: מייד נפרצו עוד כמה חורים, הוא שם את האצבע בכל חור.
סטס מיסז'ניקוב: זה בדיוק מה שקורה עכשיו.
זאב בוים: ההגדה ההולנדית היא שונה.
סטס מיסז'ניקוב: אבל לצערי, היא ממש מתממשת לנגד עינינו עכשיו, פה.
סטס מיסז'ניקוב: משרד האוצר, יושב פה חביב קצב, המציאו שיטה של מקצבי דיור- ואני אומר את זה לטובה.
סטס מיסז'ניקוב: מקבצי הדיור נתנו פתרון זמני למספר מועט של אנשים.
סטס מיסז'ניקוב: משרד האוצר הקפיא, שרת הקליטה דאז, שרת החינוך דהיום, הקפיאה את התוכנית של מקבצי דיור, שלצערי לא חודשו.
סטס מיסז'ניקוב: אנחנו חנכנו את מקבץ הדיור אחרון שנבנה בארץ, בראשון לציון.
סטס מיסז'ניקוב: זה היה מקבץ הדיור האחרון שנחנך בארץ.
זאב בוים: מתי חנכנו במעלה אדומים?
קריאה: זה לא מקבץ, זה הוסטל.
זאב בוים: סטס, זה טרמינולוגיה.
סטס מיסז'ניקוב: לא, זה לא טרמינולוגיה.
סטס מיסז'ניקוב: הוסטל זה שייך לך.
סטס מיסז'ניקוב: מקבץ דיור שייך למשרד הקליטה.
זאב בוים: אבל במסגרת הטיפול – מדברים על האנשים ולא על החלוקה הבין משרדית.
סטס מיסז'ניקוב: ב-2003 חנכנו מקבץ דיור אחרון בראשון לציון וסיפקנו פתרונות לאלה שהגיעו בשנת 91 – 92.
סטס מיסז'ניקוב: אתה חביב, דיברתי איתי הרבה פעמים כשהייתי יו"ר ועדת הכספים.
סטס מיסז'ניקוב: אי אפשר.
סטס מיסז'ניקוב: האוצר עצר לגמרי את כל הפרויקט הזה של מקבץ דיור.
סטס מיסז'ניקוב: אני לא רוצה לדבר האם הפרויקט היה טוב או לא טוב.
סטס מיסז'ניקוב: הוא נתן איזשהו פתרון.
סטס מיסז'ניקוב: הוסטלים בכלל לא נבנים.
סטס מיסז'ניקוב: בראשון לציון, היכן שאני גר, והיכן ששלמה מולה היה גר, ההוסטל האחרון נבנה בשנת 93, ברמת אליהו.
סטס מיסז'ניקוב: ב- 93, בזמן העליה הגדולה.
סטס מיסז'ניקוב: מאז לא נבנה שום הוסטל בעיר שהיא הרביעית בגודלה בארץ.
סטס מיסז'ניקוב: תארו לעצמכם מה קורה בפריפריה.
סטס מיסז'ניקוב: אחר כך הגיע הפתרון שנקרא על שם נתן שרנסקי – פתרון של שכירות לטווח ארוך ל – חמש שנים.
סטס מיסז'ניקוב: גם את הנושא הזה קברו, ובפריפריה, כמו בנהריה ובמקומות אחרים, לא מחדשים את הפרויקט הזה.
סטס מיסז'ניקוב: לא סתם שאלתי אותך איפה נכנסים האנשים האלה.
סטס מיסז'ניקוב: בסדר, הם מקבלים חמש שנים, הם מקבלים תוספת לשכר הדירה, ואחר כך הם נכנסים לתור, ומחכים.
סטס מיסז'ניקוב: הם נכללים באותו מספר של 70 אלף שממתינים לפתרונות דיור.
סטס מיסז'ניקוב: מה הלאה?
סטס מיסז'ניקוב: בנהריה, נגמרו החמש שנים והם נכנסו לתור.
סטס מיסז'ניקוב: הם יכולים לחכות עוד 10 שנים ועוד 20 שנה.
סטס מיסז'ניקוב: עד שימותו.
סטס מיסז'ניקוב: תראה, הם מתנגדים בתוקף למות, אבל בסופו של דבר, מכוח הטבע, אף אחד לא ישאל אותם.
סטס מיסז'ניקוב: אדוני השר, היית שר הקליטה ועכשיו אתה שר השיכון.
סטס מיסז'ניקוב: יש לך ראיה כוללנית של הבעיה האמיתית שיש היום בארץ - -
אברהם מיכאלי: גם ראש עיר הוא היה, והוא יודע איזה בעיות יש ברשויות.
סטס מיסז'ניקוב: על זה אני כבר לא מדבר.
סטס מיסז'ניקוב: אני מדבר על השר שטיפל גם בקליטה וגם בשיכון.
סטס מיסז'ניקוב: אתה מכיר את הבעיה הכוללת.
סטס מיסז'ניקוב: אם אתה, השר, לא תדפוק עם הפטיש על השולחן ותאמר שזה אחד מסדר העדיפויות – לשכן את אלה שהבאתם לפה, כי ממשלת ישראל הביאה לפה את העולים.
סטס מיסז'ניקוב: נתן שרנסקי, עם המפלגה שלו שנעלמה, בנתיים, דיבר על עוד מיליון עולים.
סטס מיסז'ניקוב: מעניין איפה הם היו גרים אם הם היו באים לכאן.
מיכאל נודלמן: עכשיו צריכים להגיע הרבה עולים.
מיכאל נודלמן: מגרוזיה.
סטס מיסז'ניקוב: להם יינתן שיכון של בנייה קלה.
סטס מיסז'ניקוב: טרמיטים יאכלו גם את הדירות האלה רבותיי, פשיטת רגל שלטונית גמורה.
סטס מיסז'ניקוב: אנחנו פה דיברנו 20 דקות על תקנים, על 3 תקנים שכאילו הלכו לאיבוד בין נציבות המדינה לבין משרד אוצר ומשרד השיכון.
סטס מיסז'ניקוב: על מה אנחנו מדברים?
סטס מיסז'ניקוב: תראו, 70 אלף מחכים בתור ואנחנו מדברים פה על 3 תקנים במשך 20 דקות, אבל זה לא פותר את הבעיה.
סטס מיסז'ניקוב: הבעיה היא שלא נבנתה שום חלופה, אין שום פתרונות, ועד שמישהו לא ידפוק על השולחן ויגיד שהוא מצביע נגד התקציב, אתה, בתור שר מ "קדימה" – שלא יצביעו בעד התקציב עד שלא יתנו פתרון ל – 70 אלף אנשים שנמצאים ללא דיור, שום דבר לא יעזור.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להוסיף שזה גם לא כלכלי.
מיכאל נודלמן: זה שלוקחים כסף ונותנים לשכר דירה – באותו כסף אפשר לבנות דיור.
סטס מיסז'ניקוב: אני מסכים איתך.
סטס מיסז'ניקוב: שום דבר מהפרויקטים האלה שנבנו, כולל מקבץ דיור, כולל ארוך טווח, כולל תוספות למיניהן – שום דבר לא כלכלי.
סטס מיסז'ניקוב: זה בזבוז כסף, אתה צודק, אדוני היושב ראש.
סטס מיסז'ניקוב: עד שזה לא ייפתר –וזה עניין כוללני, כמו הרכבת.
סטס מיסז'ניקוב: היתה תוכנית חומש, הוקצו 25 מיליארד שקל, ואני לא רוצה להגיד מי היה שר התחבורה – כולם זוכרים שזה היה אביגדור ליברמן, עד שלא יוקצה הסכום לבניה ציבורית, או איך שתקראו לזה, כדי לספק פתרונות דיור ל – 70 אלף אנשים, שום דבר לא יקרה, ואנחנו נמשיך להיות בפשיטת רגל שלטונית.
אברהם שרנופולסקי: לדעתי התוכנית שהגשתם לא מאפשרת לשפר את מצבם של 50,000 עולים שגרים בדירות שכורות ושמקבלים השלמת הכנסה ונאלצים לשלם 60 עד 80 אחוז מהקצבאות שלהם עבור שכר דירה.
אברהם שרנופולסקי: זה לא תוכנית אסטרטגית.
אברהם שרנופולסקי: זה אפילו לא תוכנית טקטית.
אברהם שרנופולסקי: כשאני שומע מכבוד השר שבניית דיור מוגן זה לא הפתרון, אז זה נראה משהו מוזר.
אברהם שרנופולסקי: הפתרון היחיד שמאפשר לשפר את מצבם של 50 אלף עולים שגרים בדירות שכורות זה בניית דיור ציבורי.
אברהם שרנופולסקי: מה שצריך לעשות דחוף מאד זה להגדיר בצורה משמעותית את המענק לשכר דירה, משום ש- 100 שקל הגדלת מענק לשכר דירה, זה לא הפתרון.
אברהם שרנופולסקי: האם אתם יודעים כמה אנחנו משלמים עכשיו עבור שכר דירה?
אברהם שרנופולסקי: אני משלם עכשיו 2,400 שקל ועכשיו בעל הדירה דורש מאתנו להגדיל את שכר הדירה ל – 3,000 שקל.
אברהם שרנופולסקי: אני מקבל קצבת זקנה והשלמת הכנסה בסדר גודל של 3,200 שקל.
אברהם שרנופולסקי: אז מה נשאר לי לחיים?
אברהם שרנופולסקי: אתם צריכים לחשוב על זה.
אברהם שרנופולסקי: אתם פוליטיקאים.
אברהם שרנופולסקי: אנחנו נמצאים על סף בחירות.
אברהם שרנופולסקי: אז מה אתם חושבים, העולים החדשים יכולים להסכים עם התוכניות האלה? לא.
אברהם שרנופולסקי: אז מה שאני מציע – קודם כל, ועדת הקליטה צריכה לדרוש ממשרד השיכון לעשות משהו חדש, משהו משמעותי שמאפשר לשפר את מצבם של 50 אלף עולים.
מיכאל נודלמן: חבר הכנסת מיכאלי.
אברהם מיכאלי: תודה אדוני היושב ראש, אדוני השר.
אברהם מיכאלי: אני חושב שהדיווח של היום באמת מוציא אותנו מפה היום עם דאגה יותר גדולה, גם לגבי הרצון – שאתה רוצה לבצע ולא מאפשרים לך לבצע.
אברהם מיכאלי: זה הדבר שמטריד אותי הכי.
אברהם מיכאלי: ששר רוצה להוביל מדיניות היום בצורה הגיונית, כזו או אחרת.
אברהם מיכאלי: ואפשר לחלוק על נקודות כאלה ואחרות.
אברהם מיכאלי: אני אתחיל בנקודה הראשונה, שהתחלת בה – לא יכול להיות שדבר פעוט לא נפתר, והדבר הפעוט הזה בעצם משליך על כלל התפקוד.
אברהם מיכאלי: אנחנו פה לא מופתעים מהנקודה הזו שהעלית לגבי נציבות שירות המדינה ולגבי תקנים, כי אנחנו רואים את זה באמת גם בתחום החינוך.
אברהם מיכאלי: אנחנו רואים פה מפקחים שבעצם לא ממונים, וממנים אנשים לא נכונים, כאשר האנשים הלא נכונים האלה מנהלים מערכות, ובסוף – למי מביאים נזק?
אברהם מיכאלי: לחינוך הנוער, שאנחנו משלמים על זה בעוד כמה שנים.