GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יבגניה גנטקיס: אם יש לכם עולים שאתם רוצים לחבר או אתם מחפשים שליחים בחוץ לארץ, אנחנו רוצים להקל עליכם כך שתוכלו לראות בתיקים את כל מספרי 800-1 ותוכלו להשתמש בשירותים אלה.
מיכאל נודלמן: אני חושב שזה הישג אדיר של הסוכנות שעובדת בטכנולוגיות חדשות כך שאפשר להגיע לכל המקומות בעולם.
מיכאל נודלמן: אני חושב שזה טוב מאוד מה שאתם עושים.
משה ויגדור: אכן זו פריסה כלל עולמית.
משה ויגדור: זאת פריסה בכל העולם וזה האתגר, להיות בכל מקום שצריך.
: לא סתם שאלתי לגבי החינוך היהודי.
: השאלה לגבי המוטיבציה הייתה כדי לשמוע מהם היכן הם עומדים אבל בשנה שעברה הדגל שהרמתם בפעילות שלכם היה החינוך היהודי.
: השאלה איך זה מתבצע מבחינה פרקטית וגם מה תגובת האנשים שאולי מרגישים שהפכתם לש"סניקים ואתם רוצים להחזיר אנשים בתשובה.
משה ויגדור: לא.
משה ויגדור: מה שאנחנו עושים במחלקה לחינוך, ושווה לקיים דיון אחד בוועדה כי החינוך בעצם מכין את העלייה הבאה.
משה ויגדור: יש כאלה שעולים עכשיו ויש כאלה שעולים בעקבות החינוך.
משה ויגדור: בחינוך יש כמה מישורים.
מיכאל נודלמן: עת אני עליתי שר הקליטה היה שר מש"ס.
משה ויגדור: המישורים בהם אנחנו עובדים משתנים גם בכל העולם.
משה ויגדור: ניקח לרגע את חמ"א.
משה ויגדור: אנחנו עובדים שם החל מגיל בית ספר, אנחנו עובדים שם בתוכנית חפציבה עם משרד החינוך, עם בתי הספר אור אבנר ובתי ספר מקומיים.
משה ויגדור: אנחנו עושים אותו הדבר בבתי הספר של אורט ולאורט יש פריסה עצומה על פני כל ברית המועצות לשעבר.
משה ויגדור: אחר כך אנחנו עושים את זה בצורה של מועדוניות אליהם באים הצעירים, תגלית ומסע.
משה ויגדור: מסע זו תוכנית שצעירים באים לכאן לשנה שלמה.
משה ויגדור: מלבד זה יש אולפנים בעברית בכל מיני מקומות, אולפנים למשפחה, קוראים להם בתי עגנון.
משה ויגדור: כלומר, פעילות מאוד ענפה בתחום החינוך ובקיץ מחנות קיץ שיש בהם הרבה מאוד אלמנט של זהות יהודית, חיבור לארץ ישראל, חיבור ליהדות ותוך כדי זה המשך הקשר שאמור אחר כך בהמשך לאפשר גם מצבים של עלייה.
משה ויגדור: זה בברית המועצות לשעבר.
משה ויגדור: כאשר מדובר בארצות-הברית, יש לנו תוכנית עם הקהילות היהודיות בה אנחנו מביאים תכנים של מערכת החינוך.
חיים שלח: אתם יכולים לראות את הילדים של המשפחות שנמצאות אתנו כאשר רוב המשפחות עומדות להיקלט בתוכנית בבאר-שבע, כך שבקרוב רובם יהיו תושבי באר-שבע.
חיים שלח: אם אתם רוצים להפנות אליהם שאלות, יש לנו כאן שתי תאומות בנות 12 ויש עוד ילדים קטנים וחמודים.
משה ויגדור: חיים, תודה רבה.
משה ויגדור: תודה לכולם ולהתראות בארץ.
משה ויגדור: בארצות-הברית אנחנו מתחברים לקהילות בתוכנית של הבאת תכנים ישראלים למערכת החינוך הלא פורמלית של בתי הספר של יום ראשון וגם למערכת החינוך הרגילה של בתי הספר היהודיים.
משה ויגדור: באמריקה הלטינית אנחנו הרבה יותר משולבים בזה.
משה ויגדור: בבואנוס איירס יש לנו מרכז למורה היהודי, מרכזיה פדגוגית שנותנת חומרים של חינוך בכל היבשת עם מעורבות בבתי ספר.
משה ויגדור: מורים בבתי ספר יהודיים, כולם עוברים דרכנו.
משה ויגדור: יש מאות מורים שמלמדים וכולם עוברים דרכנו.
משה ויגדור: מחנות קיץ בצפון אמריקה, יש לנו בקיץ כ-2,500 צעירים שנמצאים במחנות קיץ ומביאים תכנים ישראלים.
משה ויגדור: יש לנו כ-160 שליחים בקהילות בצפון אמריקה והקהילות משלמות חלק גדול ואנחנו משלמים חלק.
משה ויגדור: אלה מלבד שליחי החינוך הפורמליים.
משה ויגדור: זאת אומרת, הרעיון הוא להיות מרושת עם חיבור מאוד חזק.
משה ויגדור: בתוך זה נכנסת גם הפעילות של השותפות.
משה ויגדור: יש לנו 54 שותפויות של קהילות יהודיות ברחבי העולם, בעיקר בצפון אמריקה אבל לא רק, שמתחברות עם הקהילות כאן ועושות פעולה משותפת שמחברת גם בתכנים שזה חינוך, פעילות חברתית ומעורבות.
משה ויגדור: זאת אומרת, אנחנו כן רואים את החינוך כדבר שאמור להיות המסדרון לעלייה.
משה ויגדור: אם תיקח את תוכנית מסע, תוכנית יחסית חדשה, בתוכנית מסע יודעים מתוך ההיסטוריה של העבר, שמתוך אלה שבאו ללמוד בבתי ספר לתלמידי חוץ לארץ באוניברסיטאות בארץ, סדר גודל של 15 אחוזים עשו עלייה.
משה ויגדור: 15 עד 20 אחוזים עשו עלייה במשך השנים.
משה ויגדור: זאת הצלחה גדולה.
משה ויגדור: אלה שנשארו, הפכו להיות לשגרירים.
משה ויגדור: טום פרידמן, אלן דנשוביץ, דן קלצר.
משה ויגדור: כל אלה הפכו לשגרירים.
משה ויגדור: זאת אומרת, התוכנית שאנחנו מריצים היום, תוכנית מסע, ביחד עם הממשלה, אמורה להביא למצב ש-20 אלף צעירים יבואו לארץ לשנה שלמה, חלקם יעשו עלייה, לא כולם, חלקם יעשו עלייה אולי בשלב מאוחר יותר, חלקם אולי יקנו בית ויחיו חלק מחייהם בארץ, ואלה שיישארו שם יהיו שגרירים לעתיד למדינת ישראל כי חלק מהחשיבות של התהליכים שאנחנו עוברים הוא להבטיח עורף אסטרטגי גם בשנים הבאות מבחינה פוליטית וכלכלית בכל מקום שהוא.
שלמה מולה: לפי דעתי אי אפשר לצפות שבגלל תוכניות החינוך היהודיות של הסוכנות שאנשים יהיו דתיים.
שלמה מולה: זה כמעט בלתי אפשרי.
: לא לזה התכוונתי.
שלמה מולה: יחד עם זאת אם תוכניות החינוך יבטיחו חינוך ציוני ערכי, חינוך שיקשור את האנשים לישראל, ייתן להם חוויות של ישראל, חוויות של העם היהודי, ייטע בהם זרעים של תחושת שייכות לעם היהודי, אני חושב שבזה דיינו.
מיכאל נודלמן: לגבי דרום אפריקה אנחנו צריכים לקיים ישיבה.
משה ויגדור: אני מבקש מיושבת-ראש הוועדה של המחלקה לעלייה וקליטה לסכם את הביקור.
פאולה אדלשטיין: אני רוצה קודם כל להודות לחברי הכנסת על שהגעתם למרכז הגלובלי ולהודות לצוות המחלקה על ההצגה בצורה כל כך מעניינת.
פאולה אדלשטיין: אני חושבת שמה שראינו כאן
פאולה אדלשטיין: – ואני מקווה שאתם מסכימים אתי – הוא סוכנות אחרת לחלוטין.
פאולה אדלשטיין: סוכנות חדשה, סוכנות עם הפנים לשירות הלקוחות, עם כל האמצעים המודרניים והטכנולוגיים שאפשר לאמץ כדי לעזור לעולים.
פאולה אדלשטיין: זה לא היה כך כאשר אני עליתי ארצה, זה לא היה כך כאשר אתם עליתם ארצה.
פאולה אדלשטיין: היום זה הרבה יותר קל והרבה יותר פשוט.
פאולה אדלשטיין: אנחנו באמת מאמינים בנושא של שירות ללקוחות ואנחנו גם מאמינים בנושא שעלה כאן, של עלייה גמישה שתאפשר לאנשים לבוא, לנסות, לגור כאן לזמן מסוים, לחזור לארצותיהם ולחשוב על חזרה לכאן.
פאולה אדלשטיין: אם לא, שהם יהיו שגרירים למדינת ישראל, כפי שקורה עם משתתפי מסע, ויפיצו את המסר שלנו הלאה.
פאולה אדלשטיין: אנחנו מודים לכם שהגעתם.
מיכאל נודלמן: אנחנו שמחים שהיינו כאן.
מיכאל נודלמן: ראינו עולם מודרני, קשר עם חוץ לארץ ואנחנו רואים שעם כל מדינה אפשר ליצור קשר.
מיכאל נודלמן: היה נעים מאוד לדבר ולראות עולים חדשים שיושבים בקייב.
מיכאל נודלמן: כאשר רואים את האדם פנים אל פנים, זה יותר טוב מאשר רואים רק ניירת.
מיכאל נודלמן: לפי בקשת השר לענייני גמלאים אנחנו מקיימים היום דיון בנושא אלימות נגד קשישים עולים חדשים.
מיכאל נודלמן: בארץ נמצאים יותר מ-700 אלף זקנים ומתוכם יותר מ-150 אלף עולים חדשים.
מיכאל נודלמן: מסקרים בינלאומיים עולה כי עולים חדשים יותר חשופים לאלימות כאשר מדובר על כ-41% שסובלים מאלימות אולם רק 9% מתוכם פונים למשטרה כאשר מהוותיקים פונים 25%.
מיכאל נודלמן: לעולים החדשים שי בעיה עם השפה ועם המנטליות, הם לא היו חשופים בארץ מוצאם לדברים כאלה ולא יודעים שצריך לפנות למשטרה, לאט לאט הם מתרגלים אבל אחוז הפונים למשטרה הוא קטן יותר מאשר אחוז הוותיקים הפונים.
מיכאל נודלמן: יושבים כאן נציגי משרדים וארגונים שהמטרה שלהם היא להיאבק באלימות והייתי רוצה לשמוע על התוכניות שיש לכם, משרד הרווחה, משרד הגמלאים, בארגונים הציבוריים השונים, מה הבעיות ואיזה כלים יש כדי למנוע אלימות נגד קשישים.
נעמי רייכמן: אני מנהלת המרכז למניעת אלימות במשפחה באשדוד.
נעמי רייכמן: באשדוד יש כ-70 אלף עולים חדשים, רובם מרוסיה ויש גם מאתיופיה.
נעמי רייכמן: המרכז מטפל באלימות בין בני זוג וכלפי קשישים הוא גם מטפל באלימות של הילדים כלפי הקשישים.
נעמי רייכמן: יש לנו מומחיות במרכז ובכלל במרכזים בארץ, בחלק מהמרכזים, בכעשרה מרכזים קיבלנו תקציבים לטיפול בקשישים ולטיפול בעולים חדשים.
ציפי נחשון גליק: זאת יחידה שהיא משולבת לשירות לזקן ולשירות לפרט ומשפחה, ויש לנו מעל 20 יחידות כאלה משותפות, שזה עובדים סוציאליים מומחים לטיפול בהתעללות בזקנים.
נעמי רייכמן: כשציפי מדברת על יחידות, מדובר על חצי מישרה של עובד, שזה די מעט אבל אנחנו משתדלים להספיק כמה שיותר גם ברמה של מודעות לנושא בקהילה וגם ברמה הטיפולית ומניעת אלימות.
נעמי רייכמן: כשמדברים על התעללות בקשישים לא מדובר רק על אלימות פיזית, אנחנו מדברים גם על הזנחה, קשישים שלא מקבלים את הטיפול הרפואי, קשישים שלא לוקחים אותם למקומות שצריך לקחת אותם, שמשאירים אותם לפעמים בבית ימים, שלא נותנים להם את הצרכים ואנחנו מדברים גם על נושא של ניצול כלכלי, במיוחד על ידי בנים וגם על ידי שאר חברי המשפחה.
נעמי רייכמן: אם נוסיף לזה את קליטת העלייה, אז לקשישים עולים חדשים יש כפל של בעיות.
נעמי רייכמן: אנחנו מגיעים גם לקשישים ואנחנו מגיעים במספרים קטנים, אם יכולנו לקבל יותר כוח אדם לזה אז היינו מטפלים יותר, יש לנו גם עובדים שמטפלים בשפה האמהרית, שזה עובדים של הקהילה האתיופית וגם עובדות דוברות רוסית.
נעמי רייכמן: אנחנו כן יכולים להגיע לשתי הקהילות האלה, לגבי הודים ועוד עליות שיש לפחות בעיר שלי, אנחנו עובדים בעזרת מתורגמנים.
נעמי רייכמן: לגבי הקשישים העולים יש בעיה של שפה, רוב הקשישים לא יודעים את השפה העברית ואז הרבה פעמים הנגישות שלהם למוסדות היא מאוד נמוכה, חוץ מאשר לקופות חולים ששם לפחות בשפה הרוסית אפשר למצוא הרבה רופאים רוסים ואחיות.
נעמי רייכמן: אז במובן הזה עם המוסדות הרפואיים אין בעיה.
נעמי רייכמן: לגבי דובר אמהרית יש בעיה.
מיכאל נודלמן: 33% מעובדי משרד הבריאות הם עולים חדשים.
מיכאל נודלמן: בביטוח לאומי יש רק אחוז אחד ובמשרדים אחרים.
נעמי רייכמן: באשדוד אפשר להסתובב ולדעת רק רוסית, את זה אני יודעת מהעובדות שלי שלפעמים המקום היחיד שהן מדברות עברית זה בעבודה.
נעמי רייכמן: זאת עיר שלא מייצגת כי יש כמות אדירה, אבל אם אני חושבת על העולים מאתיופיה, שם גם במוסדות הרפואיים קשה מאוד למצוא, כשאני חושבת על המשטרה אז יש פחות שוטרים דוברי רוסית ובכלל שוטרים דוברי אמהרית בכל משטרת אשדוד יש רק אחד.
ציפי נחשון גליק: חלק מהעולים מדברים עברית אז הם לא צריכים את זה.
נעמי רייכמן: נכון, אבל כשאנחנו מדברים על הקשישים, שם יש הרבה פחות.
מיכאל נודלמן: בביטוח לאומי באשדוד יש 50 עובדים כאשר יש רק עובד אחד בחצי מישרה שמבין רוסית.
מיכאל נודלמן: זאת הזנחה.
נעמי רייכמן: נכון, אני מסכימה.
נעמי רייכמן: אצלנו במרכז מתוך עשרה עובדים יש שלוש דוברות רוסית ושני דוברי אמהרית, אבל זה לא מייצג.
נעמי רייכמן: יש בעיות, אז אמרתי שבעיה אחת של העולים הקשישים זאת בעיית השפה ונגישות לשירותים.
נעמי רייכמן: הבעיה השניה זה בעיות כלכליות.
נעמי רייכמן: אני חושבת גם על הקשישים האתיופיים וגם על הקשישים הרוסים, הרבה פעמים הם חולקים דירה יחד עם בנים, אצל האתיופים זה יכול להיות גם בנים צעירים שעוד לא יצאו מהבית, אצל הרוסים הרבה פעמים חולקים דירה אחת כי אי אפשר לרכוש, ויש לנו מצבים גם בקרב עולים מאתיופיה וגם בקרב העולים הרוסים שהם גרים עם הנכדים, הנכדים שותים ויש בעיה של אלכוהול והתוקפנות מופנית כלפי הסבא והסבתא, הרבה פעמים הם לוקחים להם את הקיצבאות.
נעמי רייכמן: אנחנו משתדלים לטפל גם בצד הנפגע וגם בצד הפוגע, עד כמה שהוא יכול לשתף פעולה.
נעמי רייכמן: אז יש את הנושא של הניצול הכלכלי, יש את הנושא של הדיור המשותף ובכלל זה לא פשוט לאנשים לצאת בגיל הזקנה מתוך מעגל האלימות.
נעמי רייכמן: היתה לנו דירת קלט באשדוד שהיו כמה קשישות דוברות אמהרית וגם דוברות רוסית שיצאו מהבית, אבל לקשישים הרבה יותר קשה לעזוב את הבית וללכת למקום אחר, אז במובן הזה הטיפול הוא בדרך כלל בתוך הקהילה ואנחנו לא מרחיקים אותם כמעט מהבית, למרות שהיו כאלה שיצאו מהבית.
נעמי רייכמן: הרבה פעמים הם תלויים בילדים שלהם שהילדים הפנימו לפעמים שנים רבות שמותר לאבא להכות את אמא או מותר להתעלל באמא והילדים חושבים שזה לא לגיטימי שהאמא הולכת ומתלוננת, כל שכן בכלל אני יכולה להגיד שזה כללי שלהורים מאוד קשה להתלונן נגד ילדיהם, בשביל אישה להתלונן או בשביל גבר, על הילד שפוגע בהם או על הנכד, בדרך כלל הוא יעדיף לא לעשות את זה.
נעמי רייכמן: זה מגיע למצבים מאוד קיצוניים עד שהורה יתלונן על בנו והרבה פעמים צריך לעבוד חודשים כדי לתת לזה לגיטימציה.
מיכאל נודלמן: במנטליות שלהם זה בושה, היא מוכנה לקבל מכות ולא להתלונן ולעשות בושה למשפחה.
נעמי רייכמן: וגם מרחמים, לאיפה הילד ילך, הוא יהיה ברחוב, יש רחמים שזה בכלל מאפיין את התחום שלה אלימות, אבל בטח אצל הורים כלפי הילדים, של אם אני לא אטפל בו הילד יהיה זרוק והילד יכול להיות בן 40 והאמא בת 70, עדיין ילד נשאר ילד.
נעמי רייכמן: אנחנו משתדלים במעט מאוד כוח אדם שיש לנו, להגיע להסברה גם בקרב קישים ובמועדונים לקשישים, להסביר להם על הזכויות שלהם, להסביר על הזכויות הכלכליות ועל הזכות של לא להיות חשופים להזנחה ולתוקפנות, אנחנו מגיעים למי שכבר נמצא במרכז יום, למי שיוצא החוצה למועדונים, אני חושבת שלקשישים שבמצב קשה אנחנו צריכים להגיע רק דרך המוסדות הרפואיים ולא תמיד יש את המודעות להפנות אותם.
מיכאל נודלמן: באשדוד יש הרבה עולים בכל הגילאים, אי אפשר לארגן קבוצת מתנדבים שיעשו את זה?
נעמי רייכמן: יש לנו קבוצה של מתנדבות.
נעמי רייכמן: בשביל התנדבות צריך איזה שהוא כוח.
נעמי רייכמן: כמעט אף דוברת רוסית לא הגיעה, הנשים הרוסיות עובדות מאוד קשה.
נעמי רייכמן: מדברים על אוכלוסיה שכדי לשרוד כלכלית, גם האתיופיות, הן מטפלות בילדים קטנים עד שהן יוצאות לעבוד, גם במובן הזה יש יותר מתנדבים מקרב הישראלים הוותיקים, כי כדי להתנדב צריך להיות במצב כלכלי שאפשר אחרי הצהריים לבוא להתנדבות, שיש את האנרגיה הנפשית להתמודד.
נעמי רייכמן: מבחינת עובדות סוציאליות אנחנו מנסים להתארגן ויש בלשכה הרבה עובדות סוציאליות דוברות שפות שונות, אבל מבחינת מתנדבים זה יותר קשה, אבל זה משהו שאנחנו חושבים עליו.
נעמי רייכמן: אפילו ליווי למשטרה, הרבה פעמים צריך שמישהו ילווה, אנחנו משתדלים שזה לא יהיה עובד סוציאלי כדי שהוא יוכל לטפל ולא להיות חלק מתוך התהליך נגד אחד מבני המשפחה, אבל בשביל זה יש לנו עובדות שכונתיות שלפחות לקהילה של יוצאי אתיופיה אנחנו משתמשים בהן ויש עובדות שכונתיות שמלוות את האנשים.
נעמי רייכמן: יש כאן גם איזה שהוא קושי להעסיק יותר כוח אדם וגם אוכלוסיה שלא תמיד אנחנו יודעים עליה והיא נגישה, מי שנגיש מקבל את הטיפול האפקטיבי.
מיכאל נודלמן: האנשים המבוגרים חיים בעוני, אין להם פנסיות, הם מקבלים מינימום.
מיכאל נודלמן: אם באירופה זה 60% הבטחת הכנסה מהמשכורת הממוצעת, אצלנו זה 23 פלוס 27 בהנחות, אבל לא כל אחד מקבל את ההנחות.
מיכאל נודלמן: הם עניים.
מיכאל נודלמן: וכל זמן שהם יחיו בתנאים כאלה תהיה אלימות.
מיכאל נודלמן: בתנאים כאלה אנשים רבים אחד עם השני וריב הופך לאלימות ולא ניתן לעשות שום דבר נגד זה, הפתרון היחיד לזה הוא לעזור לאנשים לצאת מהעוני, אבל איך לעשות את זה לקשישים שחיים על קצבת זקנה והשלמת הכנסה, אף אחד לא יודע.
מיכאל נודלמן: אנחנו חשבנו על זה, בכל המדינות המתוקנות השיטה אחרת, יש שם סל צריכה, שהכל נמצא בסל, באנגליה יש בסל אפילו ביולי בפאבים ובאיצטדיונים, בארצות הברית זה יותר בילוי במסעדות, בקנדה זה סל אחר, אבל בסל האדם מקבל צרכים מינימליים שהוא יכול לחיות בכבוד עם זה.
מיכאל נודלמן: אם המחירים עולים אז מתקנים את מחיר הסל ואצלנו זה רק כאשר המדד עולה מעל 3% ומשנת 2002 לא עשו תיקון כי המדד היה נמוך מזה.
מיכאל נודלמן: זאת המדיניות של משרד האוצר, ומדיניות ביטוח לאומי.
נעמי רייכמן: וגם של משרד השיכון.
נעמי רייכמן: הבעיה היא שמהר מאוד קונים דירות ולא תמיד חושבים על ההשלכות, אחר כך אי אפשר למכור אותן כי הן ממושכנות וזאת בעיה מאוד גדולה.
מיכאל נודלמן: גם על זה דיברנו.
מיכאל נודלמן: אדם בגיל 50 לא צריך לקנות דירה, אפילו בגיל 45 הוא לא יכול.
מיכאל נודלמן: עכשיו אנחנו מכינים חוק שאומר שאם אדם לקח משכנתא בגיל 50 ושילם כמו שצריך במשך 17 שנה, הבנק צריך להפסיק לקחת ממנו משכנתא.
מיכאל נודלמן: זה עוול אם נותנים לאדם כזה משכנתא, הם לא יודעים מה זה לשלם משכנתא.
מיכאל נודלמן: שלשום הייתי בעכו, פנתה אלי גברת מבוגרת, הבנק לקח לה את הדירה, אין לה איפה לחיות וגם משרד הקליטה לא רצה להתעסק איתה כי יש לה הרבה חובות לבנק.
מיכאל נודלמן: היא אשמה שהיא לקחה משכנתא בגיל 50 אבל גם הבנק אשם שהוא נתן לה משכנתא.
דינה מרום: מי שכן מגיע לטיפול אני חושבת שאפשר לעזור לו.
דינה מרום: הרבה פעמים מפחדים מהרשויות ואז אם יש צו הגנה ואפילו בתוך הצו לא מרחיקים אבל אומרים שאסור שתהיה אלימות, זה יכול לעזור.
דינה מרום: יש אמצעים בחוק שאפשר להשתמש בהם.
דינה מרום: המתעללים בקשישים הם לא עבריינים, הם לכאורה נורמטיבים ואז אם יש פניה לחוק לצו הגנה או למשטרה, זה מאוד מרתיע.
מיכאל נודלמן: אז דיברנו על המשפחה.
מיכאל נודלמן: מה קורה בבתי חולים, שלשם מגיעים קשישים ולא שמים לב אליהם.
ברברה לנג: אני ממשרד הבריאות.
ברברה לנג: אחד היתרונות במערכת הבריאות, אם זה בתי חולים, מוסדות גריאטריים או קופות חולים, שי שהרבה עולים במערכת שיכולים לתקשר עם העולים הקשישים שמגיעים.
ברברה לנג: אנחנו מזה שלוש שנים מפעילים פרוייקט בשותפות עם אש"ל להכשיר צוותים בכל המערכות, להגביר את המודעות לנושא של התעללות בזקנים, איתור וזיהוי.
ברברה לנג: אנחנו בתת דיווח מבתי חולים ומקופות חולים, מאז תחילת הפרוייקט הנתונים שלנו עלו מאוד, אפשר לראות את זה בחומר שמרכז המידע והמחקר של הכנסת הכין, אנחנו ממשיכים להכשיר, כרגע הפרוייקט עם אש"ל הופסק, אנחנו ממשיכים בהכשרות שלנו לכל ועדות האלימות ולכל הצוותים, אנחנו פתחנו אתמול בתל אביב עבור כ-15 מוסדות, אנחנו ממשיכים את הפרוייקט במחוז הצפון, מיולי אנחנו פותחים גם שם.
מיכאל נודלמן: גם לאלה שלא יכולים להגיד מילה?
מיכאל נודלמן: יש הרבה כאלה.
ברברה לנג: נכון, אבל אנחנו לא מכשירים את הקשישים עצמם בשלב זה, למרות שאלה תוכניות העתיד, אלא אנחנו מכשירים את חברי ועדות האלימות שחייבים לקום על פי נוהל מנכ"ל מ-2003 בכל מערכת הבריאות, בכל המסגרות ואנחנו מכשירים רופא, אחות, עובדת סוציאלית, כאשר בבתי חולים,
מיכאל נודלמן: אני לא התכוונתי שאתם צריכים להכשיר עולים או את אלה שלא מדברים, אתם צריכים לעבוד עם צוות רפואה שהם צריכים להיות יותר מדוייקים, יותר עם לב לאנשים קשישים.
ברברה לנג: אתה בהחלט צודק.
ברברה לנג: בעתיד אנחנו מקווים להנפיק חוברות ומנשרים לקשישים שמגיעים לקופות החולים, ליידע אותם לגבי הזכויות, לאן הם יכולים לפנות לקבל סיוע במקרי התעללות ואנחנו ממשיכים לפתח פרוייקטים כאשר צריך את הברושורים להכין בשפות המתאימות לבאי הקופות ובתי החולים.
מיכאל נודלמן: היו מקרים שקשישים נפלו על יד בנקים, והיו מקרים שנכנסו לבתי קשישים והתעללו בהם, בישיבות הכנסת יושבת ראש הכנסת ביקשה מהשר לבטחון פנים דיווח מה המשטרה עושה כדי שלא יהיו מקרים כאלה.
מיכאל נודלמן: אני רוצה לשמוע מנציגי המשטרה שנמצאים פה מה נעשה בענין הזה.
דינה מרום: מה שדווח עד עכשיו זה סוג אחד של עבירות כלפי קשישים.
דינה מרום: זה הסוג של הזנחה והתעללות שזה בדרך כלל על ידי מטפלים או על ידי בני משפחה.
דינה מרום: הסוג השני של העבירות זה עבירות רחוב ולזה אתה מכוון עכשיו.
מיכאל נודלמן: זה לא במשפחה, זה ברחוב.
דינה מרום: זה סוג של עבירות רחוב שמה שמאפיין אותן זה איזה שהוא אירוע שהוא חד פעמי, זה לא משהו מתמשך, זה משהו שבדרך כלל מה שמאפיין את העבריינים האלה זה להתנפל כל מישהו שהוא חלש כדי לקבל כסף מהיר וזמין.
מיכאל נודלמן: אבל זה מתפשט.
מיכאל נודלמן: היו הרבה מקרים שקרו על יד בנקים.
דינה מרום: על יד בנקים, על יד כספומטים, בשווקים ובכל מיני מקומות.
דינה מרום: זה הסוג השני של האלימות.
דינה מרום: לגבי הסוג הזה של האלימות זה מתחלק לסוג טיפול משטרה באופן של מצד אחד מניעה, איך אנחנו נמנע את העבירות האלה, וחברתי פה תציין את הפן הזה, אני שייכת לחטיבת החקירות והמודיעין שמטפלת בפן היותר של איך מטפלים אחרי שיש לנו בעיה עם הנושא הזה.
דינה מרום: בתחילה קצת סטטיסטיקה.
דינה מרום: אתה אמרת שיש איזה שהיא רתיעה להגיע למשטרה להתלונן, זה נכון, רתיעה של הקשישים בכלל ושל העולים החדשים בפרט, אבל עדיין אנחנו רואים שיש בנושא הזה של עבירות רחוב של תקיפה וחבלה, אנחנו כן רואים דיווח מה, אני מדברת רק על אלימות שזה תקיפה, חבלה חמורה, שודים, אנחנו רואים שמדי שנה מוגשות כ-2,200 תלונות בנושא הזה, לא הזנחה ולא התעללות, עדיין יש לנו כ-409 תלונות שמוגשות על ידי זקנים, אני קוראת לזה זקנים כי היום בכנסת קוראים לזה זקנים ולא קשישים.
דינה מרום: אני רק רוצה לציין שהנתונים שלי מתייחסים לגיל 65 ומעלה, לא תמיד הם ממש זקנים.
דינה מרום: דיברת על תת דיווח ובכל זאת אנחנו רואים דיווח, כי 49 מתוך 2,200 זה כ-18% של עולים חדשים זקנים שכן מגיעים לתחנת המשטרה ומדווחים על אלימות כזאת או אחרת.
מיכאל נודלמן: הם התרגלו, הם מבינים איפה הם גרים, לי יש דיווח על שנת 2006 ושם זה 5%.
דינה מרום: יש עליה בדיווח.
דינה מרום: מה שהמשטרה עושה, וזה לאוו דווקא כלפי זקנים עולים חדשים אלא בכלל, היא עושה איזה שהוא מיפוי של איזורי פשיעה מבחינת ערים, מבחינת ימים, למשל ימים שבהם מקבלים את הביטוח הלאומי ובודקת איפה לפרוס את הכוחות שלה.
דינה מרום: יש גם פעולות מודיעיניות במקומות שהם מוקדי פשיעה בייחוד כלפי זקנים במקומות מגורים מסויימים, שם יש פעילות מודיעינית ושם מוצבים יותר כוחות.
דינה מרום: יש פעילות נוספת מניעתית שחברתי כאן תציג.
מיכאל נודלמן: כמה תפסתם?
דינה מרום: לגבי הפשיעה החמורה יש יותר תפיסות ויש יותר אנשים שמובאים לדין ויש אנשים שמשלמים את המחיר.
דינה מרום: לגבי עבירות אחרות שהן קצת יותר קלות, לגבי תקיפה למשל שאין בה חבלה, יש לנו יותר בעיה, יש יותר מה שנקרא על"ן במשטרה, עבריין לא נודע, ולזה אנחנו רותמים את הפעילות המודיעינית שלנו כדי לראות במקומות האלה איך אנחנו תופסים אותם במקום ובזמן הנכון.
מיכאל נודלמן: אולי יש משהו בחקיקה שמפריע לכם ולא נותן לכם להיות יותר יצירתיים מול אנשים כאלה.
מיכאל נודלמן: היה לנו דיון בוועדה על אנטישמיות והאנשים אמרו שחסרים חוקים, חוקקנו חוקים ועכשיו יותר קל.
מיכאל נודלמן: אם יש משהו שאתם חושבים שהחקיקה לא עוזרת או שיש מחסור בחוקים, תגידו, אנחנו יכולים לעזור לכם.
דינה מרום: דווקא לאחרונה חוקק חוק החמרה שזה חוק מבורך ויש עכשיו עוד פעילות בנושא הזה.
דינה מרום: מעבר לזה אמרו כבר בוועדה הקודמת שהייתי בה קודם, שהיינו מאוד שמחים ליותר כוח אדם כדי שנוכל להיות יותר נוכחים ויותר נמצאים במקומות האלה, אבל מעבר לזה חקיקה אני לא רואה שיש איזה שהיא דרישה מיוחדת.
מיכאל נודלמן: זה למשרד האוצר.
מיכאל נודלמן: לא היה פה נציג ארגון כלשהו שלא ביקש כוח אדם.
מיכאל נודלמן: אנחנו יכולים לתת לכם חוקים אבל כוח אדם זה מישהו אחר.
ציפי נחשון גליק: אבל שהחוק החדש יחייב תקציב לצידו.
מיכאל נודלמן: אין חוקים שמחייבים תקציב.
מיכאל נודלמן: רק חוק התקציב, זה החוק היחיד.
דינה מרום: למשטרה יש מערך ייחודי שמטפל בנושאים רגישים, המערך הזה של חוקרים שמטפל גם בנושא של זקנים, מטפל בנושא של אלימות בין בני זוג ועבירות מין, אנחנו מכשירים את החוקרים האלה, יש להם יום ייחודי שהם מקבלים חקיקה בנושא של איך מדובבים זקנים, הם מקבלים הכשרה ייחודית לנושא הזה.
דינה מרום: אנחנו מקיימים קשר שוטף, אנחנו יודעים שאנחנו צריכים לשלב ידיים יחד עם כל גורמי הטיפול בקהילה, אנחנו גם מקיימים ועדות היגוי משותפות, גם לנושא של אלימות במוסדות והזנחה במוסדות, גם לנושא של עובדים סוציאליים, מה שהציגה נעמי, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם הגורמים האלה.
מיכאל נודלמן: מה הסטטיסטיקה אומרת, אחרי כל הדברים שאמרת, יש ירידה בנושאים שאתם מטפלים?
דינה מרום: לא, יש עליה, בגלל המודעות יש יותר דיווחים.
דינה מרום: בנושא של התעללות והזנחה ששם יש תת דיווח, מדי שנה מוגשות כ-40 תלונות.
דינה מרום: ב-2007 יש עליה משמעותית של 74 תלונות בגין הזנחה והתעללות בזקנים, זה מבחינתנו בעקבות העבודה על המודעות, זה בא לידי ביטוי בהגשת תלונות.
מיכאל נודלמן: בגלל מחסור בכוח אדם אתם עובדים על 76 תלונות כאלה?
דינה מרום: לא, אני מדברת עכשיו רק על הנושא של הזנחה והתעללות.
מיכאל נודלמן: אני מבין שאם אין כוח אדם אין לכם יכולת לעבוד על 76 תלונות.
דינה מרום: לא, אני מדברת על מה שאתה אמרת, על אלימות רחוב.
דינה מרום: אלימות רחוב זה סיפור אחר.
דינה מרום: אני אומרת שיש יותר תלונות בנושא של הזנחה, ששם יש תת דיווח למשטרה, אבל זאת לא מסת התלונות שמוגשת למשטרה.
דינה מרום: זה סוג עבירות אחר.
מרים בר גיורא: אני מנהלת את השירות לזקן במשרד הרווחה.
מרים בר גיורא: אנחנו מטפלים בשירותי הרווחה באמצעות הרשויות המקומיות בכ-250 אלף זקנים שזה כשליש מהזקנים.
מרים בר גיורא: ביניהם יש אוכלוסיה גדולה של עולים חדשים ואנחנו מטפלים בכל מיני נשואים לרבות הנושא של אלימות.
מרים בר גיורא: ברחבי הארץ ישנם כ-700 עובדים סוציאליים שמועסקים על ידי הרשויות המקומיות, אנחנו נותנים להם תקציב פעולה והשכר שלהם ב-75% ממומן על ידי משרד הרווחה וגם הנחיות מקצועיות ניתנות על ידי משרד הרווחה והם מטפלים בכל הבעיות של הזקנים.
מרים בר גיורא: מתוכם כ-250 עובדים סוציאליים הם גם פקידי סעד, יש להם תעודה של פקיד סעד, יש להם אפשרות לפנות לבית המשפט ולבקש להגיש תסקיר שזה דו"ח סוציאלי מיוחד, ולבקש לתת טיפול בזקן או להוציא אותו למתן טיפול או בבית חולים או להעביר אותו למוסד בניגוד לרצונו על רקע של התעללות בתוך המשפחה או הזנחה בתוך המשפחה וגם כותבים דוחות דרך חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות כדי למנות אפוטרופסים לאותם זקנים שאינם יכולים לנהל את ענייניהם בעצמם לרבות גם עניינים כספיים.
מרים בר גיורא: במסגרת הקהילה, במסגרת הבית כפי שנאמר כאן, צריך להבדיל בין שני סוגי אלימות.
מרים בר גיורא: אלימות אחת היא אלימות כללית שקיימת ברחוב, פריצות, שוד וכדומה, אני לא יודעת אם יש שוני בין מה שקורה לגבי עולים חדשים או לאוכלוסיות אחרות, ואנחנו משתלבים עם העובדים הסוציאליים רק ברמות של הדרכה והסברה, אנחנו פעילים, אנחנו מממנים קהילות תומכות שיש להם במסגרת התוכנית שנקראת קהילה תומכת, שיש היום 200 קהילות כאלה, שבהם למעלה מ-30 אלף זקנים חברים ויש הרבה מאוד עולים חדשים שהם חברים, יש לחצני מצוקה לזקנים, כל הזקנים שהם חברים בקהילות התומכות מקבלים לחצני מצוקה והמשרד שלנו מסבסד את התוכנית הזאת עבור זקנים שחיים מהשלמת הכנסה.
מרים בר גיורא: ויש לנו עוד תוכניות נוספות בנושא של אלימות כללית נגד זקנים שאפשר להסביר, אפשר להזהיר אבל קשה מאוד למנוע.
מרים בר גיורא: אנחנו יודעים שהחברה שלנו הופכת להיות אלימה יותר ויותר.
מרים בר גיורא: בחלק השני שזה אלימות בתוך המשפחה, אנחנו טפלים בכל מקרה שמגיע לידיעת העובדים הסוציאליים, לפעמים תוך שימוש בחוקים כפי שאמרתי קודם, הרבה פעמים לא תוך שימוש בחוקים אלא מה שנקרא בצל החוק, כאשר אנחנו ערים לכך שרוב הבעיות שיש בתוך המשפחה של אלימות הן בעיות של ילדים, בדרך כלל ילדים עם בעיות משלהם, כמו ילדים שמכורים לאלכוהול, או מכורים לסמים, או ילדים עם בעיות נפשיות שהם צריכים להתמודד בבית בטיפול בזקנים, בדרך כלל זה זקנים שהם כבר ירדו בתיפקוד שלהם, שהם זקוקים לטפל בהם וכאשר משפחה, גם משפחה נורמטיבית ואני לא מצדיקה בשום פנים ואופן, אבל משפחה נורמטיבית כאשר היא רואה את האדם שיקר לה שהוא ירד בתיפקוד, שהוא מבולבל כבר, שהוא עושה את הצרכים שלו בכל מקום, העומס הטיפולי שצריך בבוקר להרים אותו מהמיטה ולרחוץ אותו ולקחת אותו לשירותים וכדומה, הוא גורם למעמסה נפשית מאוד גדולה.
מיכאל נודלמן: זה מאוד קשה למשפחה.
מרים בר גיורא: זה מאוד קשה למשפחה, מה גם שאנחנו יודעים שחלק גדול מהמשפחות הצעירות הם משפחות שעובדות, בארץ שני בני הזוג צריכים לעבוד ואם צריך גם לטפל בזקן שנמצא זאת מעמסה גדולה והרבה פעמים זה גורם ללחץ מאוד גדול ולהתפרצות של אלימות או מצד שני גם ראינו וגם קראנו בעיתונות,
מיכאל נודלמן: אנחנו דיברנו בוועדה, אמרו לי שלמשרד הרווחה אין בעיה להביא את האדם הזה למוסד מסויים.
מיכאל נודלמן: יכולים מיד.
קריאה: פתרון מיידי בטח אין להם, זה צריך לעבור הליכים.
מרים בר גיורא: יש לנו היום מקומות בבתי אבות ויש לנו נופשונים שזה מסגרות שאפשר להוציא זקן והוא מקבל כמו בבית אבות את כל הטיפול לתקופה קצרה.