GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל נודלמן: אני רוצה להודות לכם.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להודות לראש העיר שהביא אותנו לכאן.
מיכאל נודלמן: אני הייתי קצת מעורב בנושא ואני רואה שהוא מתפתח.
מיכאל נודלמן: יש כמה דברים לא כל כך מקובלים, אבל באופן כללי הכל בסדר.
מיכאל נודלמן: אני רוצה לברך את היזמים ולקוות שלא תישברו.
מיכאל נודלמן: אני יודע שזה לא קל אפילו בחממה להגיע לסוף הדרך, אבל בכל זאת, אני מאחל לכם הצלחה.
מיכאל נודלמן: המדינה עושה הכל כדי שאנשים שיש להם רעיונות יוכלו להביע אותם.
מיכאל נודלמן: פיתוח גדול של חממות היה בזמן נתן שרנסקי ואני זוכר איך כל הזמן היו ישיבות עם רינה פריגור.
מיכאל נודלמן: אם לא היו עולים חדשים, לא היו מוקמות חממות.
צבי קצובר: אנחנו ניתן סקירה קצרה על קריית ארבע, דבר שהיה צריך להיות בתחילת הביקור, אבל מאחר שאתם ביקרתם בבית ספר הממ"ד בנות, התהפכו קצת היוצרות.
מיכאל נודלמן: שם יש באמת בעיה.
מיכאל נודלמן: למה זה מפריע לי?
צבי קצובר: כאילו לא מתייחסים מספיק טוב לציבור.
צבי קצובר: יש לנו 500 אנשים שיום יום נוסעים לירושלים מ-5:20 בבוקר ומוצאים את פרנסתם ותעסוקתם באזור ירושלים והמרחב.
צבי קצובר: יש לנו כמה נגריות, כמה בתי דפוס, כמה בתי מלאכה ובסך הכל אזור התעשייה מפרנס, כאמור, 100 אנשים והוא לא הצליח להתרומם.
צבי קצובר: יש לנו חמישה בתי ספר יסודיים כאשר אחד מהם הוא ממלכתי.
צבי קצובר: בכל הישובים הדתיים אין בית ספר ממלכתי אבל בקריית ארבע יש.
צבי קצובר: למרות שיש בו רק 90 תלמידים, אנחנו שומרים עליו שהוא לא ייסגר ואנחנו עושים זאת מצד אחד על ידי השגת תקציבים מכל מיני גורמים, כולל חבר הכנסת זאב אלקין, ומצד שני אנחנו מצרפים כיתות א', ב', ג' ו-ד', כיתות משולבות שלומדות ביחד על מנת שנוכל להחזיק את בית הספר הזה, וכל שנה משרד החינוך מרים טלפון ואומר שהשנה יסגרו את בית הספר, אבל אנחנו אומרים להם שהשנה הם לא סוגרים את בית הספר.
צבי קצובר: כל שנה יש קרבות.
יולי יואל אדלשטיין: מה הם מציעים?
יולי יואל אדלשטיין: לאן ילכו הילדים?
צבי קצובר: לירושלים.
צבי קצובר: כאשר מסיימים את כיתה ח' בית הספר הממלכתי, הילדים נוסעים לירושלים.
צבי קצובר: אם חלק מהבעיה שדיברנו עליה בחרסינה, זה חלק מהנוער הזה שנוסע לירושלים, משתרך בדרכים במשך שעות ומתקלקל בדרך והולך לכיכר החתולות ולעוד מקומות וזאת כתוצאה מזה שאין לו מסגרת חינוכית במקום.
צבי קצובר: אנחנו בקשר הדוק מאוד עם הישוב היהודי בחברון.
צבי קצובר: כל מוסדות החינוך שלנו משרתים את הישוב היהודי למטה ויש להם ועדה מוניציפאלית שהיא פחות ממועצה ויותר מוועד מקומי.
צבי קצובר: שם מתגוררים כ-700 אנשים.
צבי קצובר: קריית ארבע היא מועצה מקומית אבל היא מתפקדת כמועצה אזורית.
צבי קצובר: למעלה יש לנו מוזיאון שבעזרת מפעל הפיס הצלחנו להרים אותו.
צבי קצובר: גם הוא עלה כ-6-7 מיליון שקלים ובזכות מר כץ-עוז, יושב-ראש מפעל הפיס, הוא הוקם.
צבי קצובר: אם היה לנו זמן, הייתי לוקח אתכם למוזיאון בו יש ממצאים מתקופת האבות עד ימינו.
צבי קצובר: בסך הכל יש הקפאה מוחלטת בקריית ארבע.
צבי קצובר: 120 זוגות ממתינים בתור לגור כאן ואלה הם בני המקום, בוגרי סיירות, בוגרי ישיבות הסדר שכולם רוצים לגור בקריית ארבע אבל אין מקום.
צבי קצובר: לכן אנחנו לוקחים מכולות, הופכים אותם למגורים, לוקחים קרוואנים משומשים ומשפצים אותם, וכך אנחנו מצליחים להחזיק חלק מהזוגות הצעירים הללו.
מיכאל נודלמן: מה אחוז העולים בקרב האוכלוסייה?
צבי קצובר: בסביבות 30 אחוזים מתושבי קריית ארבע הם עולים.
צבי קצובר: יש לנו 450 משפחות יוצאי ברית המועצות.
צבי קצובר: אמנם יוצאי ברית המועצות הם משפחות קטנות, בעל שלפעמים יש לו אישה ולפעמים אין לו אישה, אבל כלב בטוח יש ואולי עוד ילד אחד.
צבי קצובר: זאת משפחה ממוצעת יוצאת ברית המועצות.
צבי קצובר: יש לנו את בני מנשה שאלה משפחות יותר גדולות.
צבי קצובר: יש לנו 20 משפחות מפרו שהן משפחות קצת יותר גדולות, ויש לנו 30 משפחות אתיופיות.
צבי קצובר: כל שנה אנחנו גדלים בסביבות 5 אחוזים.
צבי קצובר: אם השנה ובשנה שעברה היה לנו מקום, היינו גדלים ב-20 אחוזים.
צבי קצובר: אם היה לנו מקום, היינו גדלים בעוד 120 משפחות.
יולי יואל אדלשטיין: אם היו מפשירים את הקרקע, יש לך עתודות?
צבי קצובר: שאלה נכונה, אבל אני אסיים קודם את דבריי על מבנה המועצה ואחר כך אתייחס לזה.
מיכאל נודלמן: זה דבר פוליטי שאנחנו לא יכולים להשפיע.
קריאה: יושב-ראש הוועדה לא יכול להשפיע?
מיכאל נודלמן: רק ראש-הממשלה יכול לאשר לכם לבנות.
זאב אלקין: ראש הוועדה רק מחליט מי יהיה ראש-הממשלה.
מיכאל נודלמן: מה חסר לכם חוץ ממה שראינו בבית הספר בחרסינה?
מיכאל נודלמן: מבחינת הטיפול בעולים, במה אנחנו יכולים לעזור?
צבי קצובר: חסר לנו דבר אחד והוא הנושא של נושא של תעסוקה והכשרה מקצועית שלהם.
צבי קצובר: הם רוצים ללמוד.
צבי קצובר: אני מדבר על בני מנשה.
צבי קצובר: שלחנו אותם לקורסים בבית שמש והם רוצים ללמוד.
צבי קצובר: אנחנו מתפקדים כמועצה אזורית למרות שאנחנו מועצה מקומית.
יולי יואל אדלשטיין: איך בני מנשה קיבלו דירות?
צבי קצובר: בני מנשה קיבלו דירות מעמידר ולהפתעת כולנו כאן הם רוכשים בכל מחיר דירה.
צבי קצובר: אני יכול לספר לכם מה היה בחודש שעבר.
צבי קצובר: עמידר הוציאו דירה אחת במכרז למכירה, מחיר מינימום 120 אלף שקלים, הם שילמו 240 אלף שקלים כדי לקחת את הדירה בה לא היו כיורים, לא הייתה רצפה, לא הייתה תקרה, לא היה בה כלום.
צבי קצובר: שיפצו, השקיעו עוד 100 אלף שקלים וקנו אותה.
צבי קצובר: 18 מועמדים היו לדירה הזאת.
צבי קצובר: הם גרים שלוש-ארבע משפחות בדירה.
יולי יואל אדלשטיין: למה משרד השיכון ועמידר לא מקצים להם דיור?
צבי קצובר: אין דירות.
יולי יואל אדלשטיין: אם הם גרים מעבר לתקן בדירה, הם אומרים להם לחיות כך בצפיפות או שיעברו לגור באזור אחר?
צבי קצובר: כן.
צבי קצובר: אומרים להם שמחכה להם דירה בכרמיאל או בפרדס חנה.
מיכאל נודלמן: איך הם מסתדרים אם הם לא יודעים עברית עד היום?
מיכאל נודלמן: הילדים שלהם לא יודעים.
צבי קצובר: העולים החדשים של בני מנשה הם חרוצים, עובדים שתי משמרות ביום ובלילה, גם הנשים וגם הגברים.
צבי קצובר: הם עובדים בניקיון, בשמירה, יש מפעל אוטומטי במגדל עוז, הם עובדים בסופרמרקטים באפרת, הנשים קופאיות וכולי.
צבי קצובר: אין אצלם בטלנים.
צבי קצובר: הם עובדים בכל עבודה מזדמנת ולא מזדמנת.
מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים על עולים חדשים שחיים בתנאים בלתי אפשריים.
מיכאל נודלמן: ארבע-חמש משפחות בדירה אחת, זה בלתי אפשרי והשאלה מה לעשות אתם.
צבי קצובר: צריך לבנות.
צבי קצובר: לערבים נותנים לבנות, לאינדיאנים נותנים לבנות, אבל לא לנו.
מיכאל נודלמן: אתה אומר שצריך לבנות אבל הממשלה אומרת שיש דירות בכרמיאל ולכן לא צריך לבנות כאן.
זאב אלקין: הם כבר כאן.
זאב אלקין: אתה לא יכול לחלק קהילה.
צבי קצובר: הם כאן משום שהמשפחה שלהם כאן, החמולה שלהם כאן, השבט שלהם כאן.
מיכאל נודלמן: כמה דירות אתה צריך?
צבי קצובר: יש לנו 156 יחידות דיור בחרסינה ששאול מופז חתם על זה ויש עליהן אישור.
צבי קצובר: צריך רק לשחרר אותן.
צבי קצובר: יאמר לך משה מרחביה ממשרד השיכון שיום אחרי שחותמים על זה, מוציאים מכרז ובונים.
צבי קצובר: הכל מוכן.
צבי קצובר: עתניאל שנלר אמר לי הבוקר שהוא הולך עם זה לשר הביטחון כדי שיחתום על זה.
צבי קצובר: אמרתי לו שהלוואי שהוא יחתום על זה.
מיכאל נודלמן: אתה צריך דירות לאנשים שגרים כאן
מיכאל נודלמן: ולא לאלה שצריכים להגיע ושאתה רוצה שיגיעו לכאן.
צבי קצובר: גידול טבעי.
צבי קצובר: אני רוצה גידול טבעי.
מיכאל נודלמן: אם יש ישראלים ותיקים, אפשר לומר להם שילכו לכרמיאל, אבל כאן זאת הקהילה היחידה בישראל ואי אפשר לפרק אותה.
זאב אלקין: אפשר לומר להם שילכו לבית-אל, אבל אז תהיה אותה בעיה.
צבי קצובר: בבית-אל יש ממש משפחות בודדות.
מיכאל נודלמן: מדובר בעולים חדשים ולכן אולי הוועדה יכולה לכתוב מכתב לראש-הממשלה.
צבי קצובר: אנחנו נכין תזכיר של הצרכים של העולים מבחינת הדיור.
מיכאל נודלמן: עם נימוקים.
מיכאל נודלמן: אני לא אומר שהבעיה תיפתר, אבל אחרי הסיור אצלכם אנחנו יכולים בכל זאת לעשות כמה דברים.
צבי קצובר: מוטי מוסיי הוא מנהל בית ספר ממלכתי-דתי לבנים.
מוטי מוסיי: צהרים טובים וברוכים הבאים.
מוטי מוסיי: אני מנהל בית הספר ממ"ד חברון בנים.
מוטי מוסיי: 10 אחוזים מהתלמידים שלנו מוגדרים כילדים עולים ועוד 10 אחוזים מוגדרים כילדי עולים.
מיכאל נודלמן: אל תעשה לנו תעמולה אלא תאמר מה אתה צריך.
מוטי מוסיי: כמנהל בית ספר אני עומד כמעט בפני שוקת שבורה.
מוטי מוסיי: בעצם אני מתוקצב על ידי משרד החינוך או לא מתוקצב על ידי משרד החינוך.
מוטי מוסיי: כל התקציב שלי, כדי לקלוט את הילדים העולים], הוא 6 שעות שבועיות שקיבלנו אותן לפני בועיים.
זאב אלקין: את שש השעות השבועיות קיבלת עבור ילדים עולים טריים ממש.
מוטי מוסיי: כן.
זאב אלקין: כמה ילדים כאלה יש לך?
מוטי מוסיי: יש לי שני ילדים טריים ולכן קיבלתי שש שעות.
זאב אלקין: מעבר לזה אתה מתוקצב כמו כל בית ספר יסודי על פי מפתח שושני שעכשיו עומדים לשנות אותו.
זאב אלקין: במפתח שושני אחד מהמרכיבים הגדולים להגדלת התקצוב הוא מספר תלמידים עולים שיש לך ולכן בתקצוב הרגיל כביכול שאתה מקבל כבית ספר יסודי יש לך מרכיב מאוד חשוב שהוא מראש מיועד לשעות לתלמידים עולים.
זאב אלקין: אם לא היו לך תלמידים עולים, היית מקבל פחות בשושני.
מוטי מוסיי: אכן נכון, אבל מילת המפתח, כמו שאמרת, היא כביכול.
מוטי מוסיי: בסך הכל התקצוב שלנו הולך ופוחת משנה לשנה.
מוטי מוסיי: בקושי רב אנחנו נותנים את הבסיס ואני חושב שהזעקה הזאת היא לא זעקה של המקום הזה או רק של המקום הזה.
מוטי מוסיי: בסך הכל מערכת החינוך סובלת מקיצוץ אחר קיצוץ, אבל בתי ספר כמוני שאמורים לתת מענה לתלמידים עולים, לא מהגורן ולא מהיקב.
מוטי מוסיי: אין.
מוטי מוסיי: צריך לדעת שזה מגולם בצורה מלאכותית וכביכול אנחנו מקבלים תקציבים.
מוטי מוסיי: דוח שושני רק הרע את המצב שלנו.
מוטי מוסיי: אנחנו פחתנו ב-150 שעות.
זאב אלקין: אם לא היו לך שם תלמידים עולים, היית מקבל עוד פחות.
זאב אלקין: אם היום יהיו לך תלמידים צברים ולא תלמידים עולים, אתה תקבל פחות.
מוטי מוסיי: אני כמנהל בית ספר צריך לתת סף מסוים.
מוטי מוסיי: אני אומר לך בצורה רשמית – וזה גם מוקלט – שבקושי רב מאוד אנחנו נותנים את המינימום ההכרחי.
מוטי מוסיי: בקושי רב מאוד.
מוטי מוסיי: כדי לקלוט אותם, אנחנו זקוקים למשאבים.
מוטי מוסיי: בזמנו האוריינטציה של עולי אתיופיה הייתה שונה מקליטת העלייה של תלמידים אחרים שהם עולים.
מוטי מוסיי: שם הבינו שמגיעים עם חסך תרבותי כזה שהשעתיים או השלוש שעות או הארבע שעות לכל תלמיד במשך שנה שלמה, זה כמעט שום דבר.
מוטי מוסיי: העלייה של בני מנשה היא בדיוק עם אותם מאפיינים.
מוטי מוסיי: העלייה מפרו היא בדיוק עם אותם מאפיינים.
מוטי מוסיי: בסופו של דבר היכולת שלי כמנהל, היכולת שלנו כבית ספר לתת מענה אמיתי, היא מאוד מאוד דלה ואז נוצר מצב שמשרד החינוך אמור לתת מענה מ-8 עד 3:30 ומשרד הקליטה אמור לתת מענה אחר הצהרים.
מוטי מוסיי: אחר הצהרים יש מענה והוא מענה טוב, אבל לאמיתו של דבר המענה ב-הא הידיעה צריך להיות במסגרת בה הילד רוקם את כל הקליטה האמיתית שלו.
מוטי מוסיי: אני חושב שבמידה מסוימת משרד הקליטה – אני לא יודע איך עושים את זה ואני לא יודע אם זה אפשרי, אבל לפחות זאת הזעקה או זאת הקריאה שיוצאת מפי – חייב לקחת אחריות לא רק על ההורים של הילדים אלא גם על התלמידים עצמם, שהם בעצם הנקלטים האמיתיים.
זאב אלקין: אתה מבצע פעילות בלתי פורמלית?
מוטי מוסיי: לא.
מוטי מוסיי: במסגרת בתי הספר לא.
זאב אלקין: מה הבעיה עם קייטנות?
נחמיה חנוכה: אני לא יודע על איזה קייטנות הוא מדבר.
זאב אלקין: כי קייטנות אתם מתקצבים חלק, עד כמה שאני יודע.
נחמיה חנוכה: קייטנות למשל לילדי אתיופיה, אנחנו מתקצבים ב-200 שקלים לילד.
נחמיה חנוכה: ילדים שיש להם קשיים לא נכנסים לקריטריונים של עולים ולא מקבלים את הזכאות וצריך להתייחס אליהם כחריגים ולתת להם איזשהו מענה.
מוטי מוסיי: ללא ספק.
זאב אלקין: לא, לא כחריגים.
זאב אלקין: הוא מדבר על כך שעולי פרו צריכים להיות כמו עולי אתיופיה.
נחמיה חנוכה: הם לא נופלים בקריטריונים הקיימים וצריך אולי לייצר איזשהו תחום אחר לאוכלוסיות או להעדיף אותם במקומות אחרים.
מיכאל נודלמן: עם העולים מפרו ובני המנשה יש יותר בעיות מאשר קיים אצל הילדים האתיופים.
מיכאל נודלמן: שם הכל מובן ואתם יודעים עכשיו מה לעשות, אבל לא כך המצב כאן.
מיכאל נודלמן: כאשר דיברנו, חשבתי שהם בסטטוס אחר.
תרצה יהודה: יוצאי אתיופיה מתוקצבים בדיוק אותו הדבר.
זאב אלקין: יוצאי אתיופיה בשנה הראשונה מקבלים קליטה מרוכזת.
תרצה יהודה: שנה ראשונה כולם מקבלים.
זאב אלקין: עולי אתיופיה בשנה הראשונה נקלטים במרכזי קליטה ואצל בני מנשה זה לא קורה.
זאב אלקין: שם מתחילים הפערים כי מגיע ילד עולה מאתיופיה, הוא מגיע למרכז קליטה והוא מקבל בצורה מרוכזת בכיתת ילדים עולים מאתיופיה אבל שני הילדים מבני המנה מגיעים טיפין טיפין, יקבלו שש שעות.
זאב אלקין: אותו הדבר לגבי ההורים, כאשר שם ההורים מרוכזים במרכז קליטה בשנה הראשונה ואילו כאן הם עוברים לקליטה ישירה.
זאב אלקין: ברור שיש שני מודלים של קליטה.
זאב אלקין: את בני המנשה קולטים כמו עולים מרוסיה ולא כמו עולים מאתיופיה לפי כל הפרמטרים וזאת בעיה.
צבי קצובר: השאלה אם אתם יכולים לדרוש שזה יהיה אותו הדבר.
תרצה יהודה: מספרית הם לא מרוכזים.
תרצה יהודה: גם אם הייתה החלטה שנוהגים כלפי בני מנשה כמו שנוהגים בעולי אתיופיה, הם לא מרוכזים.
זאב אלקין: זאת שאלה של כמה שנים יש להם זכויות, מה גובה המשכנתא וכולי.
זאב אלקין: יש כאן הרבה שאלות ומי כמו אנשי משרד הקליטה יודע מה ההשלכות של זה.
נחמיה חנוכה: בתקופה האחרונה התקבלה החלטה לעשות תוכנית חומש לגבי יהדות אתיופיה לחמש שנים עם תקציב ממשלתי מיועד ועם הגדרות לטפל גם בדור הקיים וגם בדור הקודם.
זאב אלקין: למה בני המנשה לא יכולים להיות מוגדרים כקבוצה ייחודית כפי שמוגדרים עולי אתיופיה?
זאב אלקין: ברור שזה לא רק לקריית ארבע, אבל זה לקבוצה מארץ המוצא.
נחמיה חנוכה: זה מה שאני מציע.
נחמיה חנוכה: יש שתי אפשרויות כאשר האפשרות הראשונה היא להסתכל עליהם כעל אוכלוסייה מיוחדת אבל צריך לשים לב שיש גם פרואנים.
נחמיה חנוכה: להם צריך לתת העדפה במסגרת הקצאות התקציבים המשרדיים, או להסתכל על זה בראייה כוללת, כתהליך קליטה או מודל קליטה שצריך לתקן אותו.
זאב אלקין: לכן הצעתי לקיים ישיבה גדולה.
מיכאל נודלמן: אתם יכולים לפתור את הבעיה הזאת לבד או אתם רוצים לבוא לכנסת לישיבת ועדה לדיון לו תהיו שותפים?
נחמיה חנוכה: נעשה ככל שיידרש.
זאב אלקין: זאת החלטת ממשלה.
מיכאל נודלמן: אתם לא יכולים כמשרד לפתור את הבעיה הזאת כי זאת החלטת ממשלה.
נחמיה חנוכה: זאת לא רק בעיה שנוגעת במשאבים שאנחנו יכולים להקצות אלא מדובר במשאבים של חינוך, של תעסוקה וכולי.
מיכאל נודלמן: אתם הייתם בין היוזמים את תוכנית חומש לעולי אתיופיה ואתם מנהלים אותה.
מיכאל נודלמן: אתם יכולים לגלות גם כאן יוזמה.
מיכאל נודלמן: יש לכם מנכ"ל שיכול לדבר עם המנכ"לים האחרים.
מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים על עולים חדשים.
נחמיה חנוכה: אני לא יכול לענות על השאלה.
מיכאל נודלמן: אנחנו יכולים לקיים ישיבה, אבל יותר טוב לעשות את זה באופן הזה.
נחמיה חנוכה: אני חושב שהבעיה של בני המנשה היא בעיה שמגיעה לה החלטה אמיתית.
נחמיה חנוכה: מי יוביל את זה, זאת כבר בעיה אחרת.
מיכאל נודלמן: אתה חושב שאנחנו צריכים ליזום?
קריאה: שואל היושב-ראש האם אפשר שאתם תגלו את היוזמה הפנימית לנסות לפתור את הבעיה או שתציעו לכנסת כדי שהיא תפעל.
נחמיה חנוכה: אני חושב שזה נכון לקיים דיון, לברר את הבעיה, לקבל החלטה ולהעביר למשרד המתאים.
נחמיה חנוכה: אחרי שתתקבל החלטה, אם היא תהיה חיובית, יכול להיות שחלק מהתקציבים יגיעו מהמשרדים האחרים.
יולי יואל אדלשטיין: יש כאן לדעתי שני דברים שונים שאנחנו מדברים עליהם.
יולי יואל אדלשטיין: מה ששאל חבר הכנסת נודלמן זה מול משרד הקליטה.
יולי יואל אדלשטיין: ברור שמשרד הקליטה, אפילו ברמה של מנכ"ל לא יכול לקבוע מה זה פרוייקט לאומי לגבי אוכלוסייה כלשהי.
יולי יואל אדלשטיין: מה שמשרד הקליטה כן יכול לעשות זה לקבוע שברשויות מקומיות, היכן שיש אוכלוסיית עולים עם צרכים מיוחדים, והיו דברים מעולם, שם הקריטריונים קצת שונים.
יולי יואל אדלשטיין: עשינו את זה לגבי אתיופים, עשינו את זה לגבי יוצאי קווקז, עשינו את זה לגבי יוצאי בוכרה.
מיכאל נודלמן: בלי החלטת ממשלה.
יולי יואל אדלשטיין: בקריית ארבע מכירים את האוכלוסייה ויודעים שזאת אוכלוסייה טובה.
יולי יואל אדלשטיין: חלק גדול מהעולים שאנחנו עוסקים בהם הם או בני מנשה או פרואנים או כל מיני אוכלוסיות אחרות.
יולי יואל אדלשטיין: אפשר לקבוע קריטריונים קצת שונים אבל בצורה חוקית ובישיבה מסודרת.
נחמיה חנוכה: זה נעשה ויש העדפה, ואני חושב שמתייחסים לאוכלוסיות האלה.
יולי יואל אדלשטיין: זה קיים?
נחמיה חנוכה: זה קיים אבל הבעיה שעלתה כאן בין היתר היא בעיה של תקצוב שעות לימוד וזאת לדעתי אחת הבעיות המרכזיות.
יולי יואל אדלשטיין: לכן אמרת שעוסקים בשתי בעיות שונות.
נחמיה חנוכה: נכון.
נחמיה חנוכה: מה שקשור לתקציבים המשרדיים של משרד הקליטה והתייחסות לבני המנשה, במגבלות ובתוך מסגרת התקציב שניתן לקהילה יש אכן במשרד הקליטה העדפה.
נחמיה חנוכה: נתנו היום במסגרת התוספות לאולפן עברית או לכיתות עברית, כי אלה בני מנשה, לקריית ארבע.
נחמיה חנוכה: את זה עשינו לא מזמן.
נחמיה חנוכה: הייתה פנייה של ראש המועצה שאמר שיש מצוקה, ואכן יצאנו לדרך.
נחמיה חנוכה: את בעיית הדיור צריך לפתור, את בעיית החינוך הפורמלי צריך לפתור ולכן לדעתי צריך לתת פתרון הוליסטי.
יולי יואל אדלשטיין: מה בערך ההקצבה של האגף לקליטה בקהילה לקריית ארבע?
נחמיה חנוכה: 108 אלף שקלים בשנה הזאת.
מיכאל נודלמן: מה אתם יכולים לומר לגבי שעות הלימוד?
תרצה יהודה: שוב, זה עניין של קריטריונים.
תרצה יהודה: לדעתי כאן נדרשת עזרת הוועדה מול המנכ"לית בנושא הגמשת הקריטריונים, כדי לקבוע קריטריונים אחרים לבני המנשה ולעולים מפרו.
זאב אלקין: לבני המנשה, כן, למרות ששום דבר לא מפריע לכם בתוכניות כמו משעלים וכולי.
מיכאל נודלמן: אנחנו נזמן ישיבת ועדה בנושא.
מיכאל נודלמן: אל הישיבה נזמין את ראש המועצה, את נציגי המשרדים השונים והנוגעים בדבר, ואז נקבל החלטה כלשהי.
צבי קצובר: אני רוצה להודות לכל הצוות שהגיע לכאן, לחברי הכנסת, לנציגי המשרדים השונים, למנהלי המחוזות השונים ולכל הצוות המצוין שהגיע לכאן.
צבי קצובר: אני מקווה שמכאן תצא בשורה שחייבים להתייחס למיעוטים שמגיעים למקומות הללו, גם אלה שבאים מדרום אמריקה, מאתיופיה וגם לבני המנשה.
זאב אלקין: וגם לעולים רגילים.
צבי קצובר: נכון, וגם לעולים רגילים.
זאב אלקין: עדיין רוב העולים שלך הם בכל זאת עולים מחבר העמים.
זאב אלקין: אגב, אם יסגרו לך את בית ספר ממלכתי, חלק לא קטן מהם יעזוב את המקום.
זאב אלקין: לכן מבחינה זאת מדובר בחיים או מוות לקהילת העולים.
צבי קצובר: אתה צודק.
צבי קצובר: יש לי עצומה של הורים ולכן אנחנו נלחמים שלא יסגרו את בית הספר.
זאב אלקין: יושב כאן נציג משרד החינוך והוא צריך להבין שעולים לא יוכלו להישאר בקריית ארבע אם יסגרו כאן את בית הספר הממלכתי היחיד שקיים כאן.
מיכאל נודלמן: לגבי דיור, אנחנו מחכים לנתונים כדי שנוכל לפנות לראש-הממשלה ולשר הביטחון.
זאב אלקין: בגלל בעיית ביטחון אתה לא יכול לשלוח אותם לירושלים.
צבי קצובר: תודה רבה.
צבי קצובר: אני רוצה לומר לכם שהזמנתי עוד הרבה יושבי-ראש ועדות לכאן, אבל היחידי שענה על המקום כן וביצע את מה שאמר היה פרופסור חבר הכנסת מיכאל נודלמן ועל כך אני מודה לך.
מיכאל נודלמן: שלום.
מיכאל נודלמן: נפתח את ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
מיכאל נודלמן: הנושא היום הוא שילוב עולים בתעשייה, בעסקים ובמדע.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להדגיש שעניינים כאלה בוועדה אנחנו מביאים כל שנה, אבל אולי לא במתכונת של היום.
מיכאל נודלמן: אנחנו יודעים שיש קרנות לעסקים קטנים, לתעשייה, לקליטה של עולים חדשים, יש קרנות למדענים, אבל עכשיו רצינו לשמוע על העולים החדשים מצרפת, מה איתם, מה עם העולים מאתיופיה, כי אנחנו יודעים ש-3,000 צעירים סיימו לימודים באוניברסיטה ועדיין לא עובדים והקצב של התעסוקה של עולים חדשים מרוסיה קטן, ומעניין אותנו לא רק מספר המועסקים אלא גם המשכורת שמקבלים האנשים האלה.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד שאנחנו מודים לאיגוד התעשיינים שהסכימו לדווח פה ואני מבקש מגב' גלית לוי, מנהלת סניף איגוד התעשיינים בירושלים, לדווח לנו על תכניות חדשות שיש בהתאחדות.
גלית לוי: בוקר טוב.
גלית לוי: קודם כל אני רוצה להודות לחברי הוועדה וגם למנהלת הוועדה, על ההזדמנות שנתתם לנו באמת להגיע לכאן ולספר את סיפור קליטת העלייה בתעשייה, נכון לימים אלה ולשנים האחרונות.
גלית לוי: ברשותכם, ההצגה שלנו תתמקד בשלושה נושאים עיקריים.
גלית לוי: נושא ראשון יתייחס לסיפור עליית המערב, תוך התמקדות בעולי צרפת בתעשייה.
גלית לוי: הנושא השני יתייחס לקליטת עליית מדינות חבר העמים והנושא השלישי לקליטת אתיופים.
גלית לוי: יושב לידי מר נסים ברדה והוא יציג את הנושא.
גלית לוי: אני, בתור מנהלת סניף התאחדות התעשיינים במרחב ירושלים, נמצאת כאן ולא במקרה.
גלית לוי: הסיפור, שבשנתיים האחרונות אנחנו במרחב ירושלים מטפלים בו רבות, הוא באמת הסיפור של עליית צרפת ועליית המערב.
גלית לוי: אני רוצה לספר לכם שהחל מיריד תעסוקה שהשתתפנו בו לפני כשנתיים, התבקשנו על ידי העירייה, יחד עם מר עמנואל שיבר, שיושב כאן לידנו שהוא פרויקטור לקליטת עלייה ממשרד הקליטה, לדאוג למעסיקים ישראליים שיגיעו לאותו יריד קליטת עלייה ויחפשו מועמדים ויציגו מקורות תעסוקה לעולים פוטנציאליים, אבל למעשה פגשנו שם דבר אחר וזה בעצם המסר שאני רוצה להשאיר כאן היום בפני חברי הוועדה ונציגי משרדי הממשלה השונים שנמצאים כאן היום.
גלית לוי: פגשנו חתך אוכלוסייה שמחפש ורוצה מאוד להגיע לארץ והמניעים שלו הם קודם כל, בראש ובראשונה, ציונות, והדבר השני יזמות.
גלית לוי: ישנם הרבה מאוד יזמים שרוצים להגיע, הרבה מאוד יחסית שהגיעו ארצה בשנתיים האחרונות, ספציפית לירושלים.
גלית לוי: הם הקימו כאן עסקים, העסקים האלה קולטים עולים חדשים צעירים והרבה מאוד, במספרים יחסית מאוד גדולים ומרשימים, ואנחנו נמצאים בתהליך עבודה איתם בשנתיים האחרונות ובעצם מגלים עד כמה יש מקום להעמיק את ההתייחסות ולתת להם עזרה בדברים ובנושאים שתיכף אני אפרט מאוד בקצרה.
גלית לוי: אחר כך אני אבקש, אם אפשר, מיושב ראש הוועדה לתת את האפשרות לחלק מהיזמים לספר את הסיפור שלהם.
גלית לוי: ראשית, הרכב העלייה למדינת ישראל השתנה מבחינת אחוזים החל משנות האלפיים.
גלית לוי: 35% עליית ארצות המערב מאז, כאשר משנת 48' עד 2000 הוא היה רק 6%.
גלית לוי: שינוי המגמה הביא בעקבותיו עולים עם חתך מקצועות יותר גבוה.
גלית לוי: כמו כן, ועל זה דיברתי, הגיעו יזמים רבים.
גלית לוי: מאז שנת 2000 ירושלים קלטה מעל 20% מהעולים החדשים, 50% ומעלה הם ארצות המערב וצרפת.
גלית לוי: סך הכל ב-4 השנים האחרונות עלו לירושלים 3,000 עולים מצרפת.
גלית לוי: המאפיינים של העלייה - ציונות.
גלית לוי: זה עליית כוחות משיכה אידיאולוגית וזה מניע רבים מהם להגיע לירושלים דווקא.
גלית לוי: עלייה חזקה.
גלית לוי: זה נאמר על ידי העולים עצמם, השמנת של יהדות צרפת מתחילה להגיע לירושלים.
גלית לוי: ההבדלים הבין תרבותיים שהם פוגשים פה - הם פוגשים בקודים שונים, ברגולציה ובביורוקרטיה אחרת ממה שהכירו, כללי משחק אחרים, וזו נקודה שחשוב להדגיש אותה.
גלית לוי: הם אומרים 'שם היינו בטופ, כאן אנחנו לא זוכים להתייחסות אוהדת, או לפחות לאותה התייחסות כמו שקיבלנו שם'.
גלית לוי: בעצם התחושה היא שהם מתמודדים כאן עם אותם כללי משחק די לבד.
גלית לוי: מטוס בקו פריז-תל אביב הוא אוטובוס.
גלית לוי: מה שמאפיין בעצם את היזמות זה העתקת פעילות.
גלית לוי: חלק גדול מהחברות רוקנו מתוכן את הפעילות שלהם שם והעבירו אותה לירושלים.
גלית לוי: חלק גדול מהחברות הקימו שלוחות וחברות בנות כאן בירושלים.
גלית לוי: חלק מהחברות הקימו חברה שקשורה לחברה שעדיין פועלת שם, אבל בתהליך מסוים הם מעבירים את הפעילות לכאן, לירושלים.
גלית לוי: רצון לדאוג לעולים הצעירים שמגיעים, לתעסוקה כאן בישראל, בירושלים.
גלית לוי: זה מוטיב שחוזר על עצמו ואני מניחה שאתם תשמעו את זה מפי חלק מהדוברים.
גלית לוי: יש להם רצון, והרשת החברתית היא מאוד חזקה, להעביר מסר לחברים שנמצאים שם, מה קורה כאן, איך הולך; קל, טוב, מתקדמים, מצליחים.
גלית לוי: אין בעיית מימון והשקעות.
גלית לוי: חבר מביא חבר, מביא כסף, מביא השקעה, מביא יזמות.
גלית לוי: זה לא העניין.
גלית לוי: מה כן?
גלית לוי: קיים מחסור במידע.
גלית לוי: נתחיל ממידע פשוט על כלי סיוע ליזמים, על הטבות שניתנות בארנונה, על מסלולי תעסוקה, על חונכות.
גלית לוי: את כל הדברים, מהדברים הפשוטים עד הדברים היותר מקצועיים, הם לא יודעים, הם לא מכירים, המידע לא מגיע אליהם, כך אני שומעת.
גלית לוי: פערים מנטליים – ישנו צורך שלהם להתערות בקהילייה העסקית המקומית כאן.
גלית לוי: האמירה היא 'הקהילייה העסקית סגורה, זו איזה שהיא גילדה סגורה של ישראלים, קשה להיכנס'.
גלית לוי: הרגולציה – שאלתי אחד שנפגשתי איתו במשרד בשבוע שעבר, אם זה קל להקים חברה כאן לעומת שם, אז הוא אומר 'כן, קל מאוד להקים כאן חברה, שם קצת יותר מסובך מבחינת רגולציה, אבל ההתנהלות היומיומית מול כללי הרגולציה והביורוקרטיה פה הרבה יותר מסובכת' וזה עושה להם את החיים יותר קשים.
גלית לוי: אין שחור ולבן, יש הרבה אפור.
גלית לוי: דברים משתנים, חוקים, דיני עבודה ועוד כדומה.
גלית לוי: אנחנו הקמנו פורום לפני כשנה וחצי.
גלית לוי: בפורום פועלות 15 חברות ועוד היד נטויה.
גלית לוי: כמעט פעם בשבוע אני מקבלת פנייה מיזם נוסף, מאדם שמתעניין, רוצה להקים חברה, רוצה לפתח, רוצה לשכפל וכולי.
גלית לוי: אני אומרת לכם, כמעט כל שבוע אני מקבלת כזאת פנייה.
גלית לוי: לא כולם פועלים תחתינו, מכיוון שלא כולם הם בעלי עיסוקים ומקצועות שקרובים לתעשייה, לטכנולוגיה.
גלית לוי: לפי הערכתנו, בחמש השנים האחרונות הוקמו 30 חברות לפחות, שמעסיקות 1,000 עולים חדשים.
גלית לוי: אנחנו אומרים שיש בעלייה הזאת כח רב.
גלית לוי: העלייה הזאת קודם כל מביאה איתה יזמות ופיתוח כלכלי.
גלית לוי: היא מפתחת כאן את הכלכלה שלנו, כמובן את העסקים שלהם.
גלית לוי: העלייה הזאת גורמת ליצירת מקורות תעסוקה, היא יוצרת מקומות עבודה רבים רבים, גם לעולים חדשים בשלב הראשון, אבל גם לוותיקים וגם על זה אתם תשמעו.
גלית לוי: יש בכוחה של העלייה הזאת להיות שגרירים שלנו החוצה ולהגיד 'בואו, טוב כאן, נח כאן, נכון להיות כאן' והיא יוצרת גשר גם לאנשי עסקים ישראלים לקשור קשרים עם אירופה ועם צרפת, שם הרי זה השוק שלהם.
גלית לוי: המסר שלנו כאן, גם אחרי שתשמעו את החברים, הוא שהאתגר היום בקליטת העלייה השתנה כך שאנחנו צריכים לראות, כמדינה, איך למשוך ואחר כך גם לחבק את אותה יזמות ועלייה שמגיעה לישראל ולראות בכך בעצם מנוע צמיחה כלכלית למשק.
גלית לוי: אני אשמח אם מר אמיל לנקרי יספר את הסיפור של החברה ואת הרצון שלהם לְמה להרחיב.
אמיל לנקרי: תודה.
אמיל לנקרי: אני חושב שגב' גלית לוי אמרה את הכל, אבל עם כל זה, אני מייצג את חברת צפירה.
אמיל לנקרי: צפירה זו חברה צרפתית שהוקמה לפני כעשר שנים בתחום של עידוד תוכנה והעברת נתונים, במיוחד לרופאים, כל מה שקשור לרפואה, והמחזור של החברה היום הגיע ל-20 מיליון יורו.
אמיל לנקרי: החברה שייכת לאחיין שלי שעשה עלייה לפני כארבע שנים וכמו רוב העולים החדשים שמגיעים מצרפת, זו חברה מאוד איכותית, דתית וציונית.
אמיל לנקרי: כל המטרה היא לא לעשות כסף פה, אלא לעזור למדינה.
אמיל לנקרי: גם לבוא למדינה, גם להקים את המשפחה וגם לעזור.
אמיל לנקרי: הבעיה היא שנתקלים בכל מיני בעיות ביורוקרטיות.
אמיל לנקרי: כשהוא ראה מה הולך בין העולים החדשים, שאין להם תעסוקה, ראה שבאמת האוטובוס זה המטוס שלהם והם נוסעים לצרפת כדי לעבוד, הם עוזבים את המשפחה, את האישה ואת הילדים, והם נוסעים לחוץ לארץ כדי להביא את המשכורת, כדי לחיות פה בארץ.
אמיל לנקרי: מה עשה האחיין?
אמיל לנקרי: קם ועשה מעשה.
אמיל לנקרי: הוא אמר שלא יכול להיות דבר כזה.
אמיל לנקרי: עכשיו, במקום לפתח את העסק בחוץ לארץ, כי החברה עדיין קיימת בחוץ לארץ, הוא פתח את מחלקה מיוחדת של פיתוח תוכנה והיום הגענו כבר ל-20 מהנדסים שעובדים פה בארץ, כולם עולים חדשים מצרפת, שעובדים ונותנים שירות לחברת האם שלנו בחוץ לארץ.
אמיל לנקרי: תמורת השירותים מקבלים את הכספים ועם זה משלמים גם את המשכורות וגם את המסים למדינה.
אמיל לנקרי: מה יוצא?
אמיל לנקרי: שכל הכספים בעצם באים מחוץ לארץ ואנחנו באמת עוזרים גם לעולים החדשים.
אמיל לנקרי: בנוסף לזה, הוא ראה מה שהולך ופתחנו עוד מחלקה מיוחדת של הבין לאומי.