GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הניה: חשוב לי להדגיש שמה שקורה בבתים שלהם הוא שהנשים, חלקן השתלבו בתוך המסגרת של פעוטונים והפכו להיות כאן מטפלות, והגברים לא השתלבו.
הניה: הם מוצאים את עצמם מחוץ למערכת, אבות שותים בבית, ילדות שנחשפות למציאות לא בריאה בתוך המערכת המשפחתית, ועם זה הן באות לכאן, בנוסף לקשיים הלימודיים והערכיים שיש להן.
אברהם מיכאלי: בקטע הזה את מבחינה בין קבוצה של יהודי אתיופיה לבין קבוצת בני המנשה?
אברהם מיכאלי: מה קורה מבחינת יהודי אתיופיה בכל המכלול?
הניה: יש קצת הבדל.
הניה: אצל יהודי אתיופיה יש קצת אלימות בבית.
הניה: יש להם את התחושה הזאת שהם נרדפים.
הניה: עדיין לא ברור לי אם הם הצליחו לפתח את זה או שהם באו עם זה.
הניה: אני ממש מנסה לחקור את הדבר הזה.
הניה: לבני המנשה אין את זה אלא יש להם רק הכרת תודה ואהבה.
מירב: כשצריך לשלם, יש לנו הורים ישראלים שאנחנו רצים אחריהם, אבל בני המנשה משלמים מיד.
מירב: אני הסכמתי לתת הנחית הורים להורים של בית ספר שלנו דרך בית מרים, שזה המועדון שלהם.
מירב: מה שקורה זה שאנחנו חייבים לעבוד עם ההורים.
מירב: חייבים לעבוד עם ההורים.
יולי יואל אדלשטיין: הייתה התייחסות למעמד האב בתוך המשפחה, ההתפרקות שלו.
יולי יואל אדלשטיין: את זה אנחנו מכירים מעולי אתיופיה.
יולי יואל אדלשטיין: יש השפעה בהתנהגות המשפחתית, בסמכות של האב?
הניה: כן.
הניה: אמרו לי שאולי יש סכום כסף ואני עושה את זה בחצי התנדבות וננסה לבנות חוג הורים.
אברהם מיכאלי: לגבי קשר עם ההורים, אני רואה את בית הספר בנושא.
אברהם מיכאלי: הילדים שבאים לבית הספר ואין להם תקשורת עם ההורים, זאת בעיה שמתגלגלת אליכם.
מירב: זה כמו העולים מברית המועצות כאשר הילדים היו מתרגמים להורים והילד הופך להיות הורה.
אברהם מיכאלי: אנחנו מבינים שהבעיה היא שצריך להתמודד עם ההורים וזאת לא המסגרת.
אברהם מיכאלי: אני הבדלתי בין שתי הקבוצות האלה כיוון שלגבי יהודי אתיופיה מתמודדים עם זה ברמה הארצית, אבל כאן אני רואה שזאת בעיה ייחודית של עוד קבוצת יהודים שהגיעו לריכוז הגדול בארץ שנמצא כאן.
צבי קצובר: הריכוז הכי גדול בארץ.
אברהם מיכאלי: לכן אתם לדעתי באמת זכאים בקטע הזה לקבל את ההחרגה החיובית הזאת לטפל בעניין ואנחנו נשתדל בקטע הזה לעזור.
ישראל חאג'בי: בשכונות האלה יש שלושה גני ילדים עם כ-28 בני מנשה שמשולבים בהם.
ישראל חאג'בי: בשנה שעברה הייתה לנו בעיה מאוד קשה כי הגננות באות ואומרות לי שיש להן 9-10 ילדים בכל גן והיא לא יכולה להגיע אליהם והם לא קולטים.
ישראל חאג'בי: כלומר, כל גן היה צריך עוד גננת ועוד סייעת שתיתן תגבור כי אחרת עם אחוז ניכר כזה של ילדים בכל גן, גננת לא יכולה להתמודד.
הניה: אני רוצה להדגיש את מה שאתה אומר, שהם ילדים טובים והם ילדים שקטים.
הניה: לנו כמערכת הרבה פעמים נוח אם הוא לא מפריע והוא יושב בשקט, אז הוא ילד טוב ואנחנו לא מגיעים אליו.
נחמיה חנוכה: 15 שנים מתייחסים כך אליהם.
הניה: אני אומרת שזה לא הגון.
ישראל חאג'בי: אני מדבר על כ-30 ילדים בגילאי 3-4-5 וילדי הטרום חובה, גילאי 3 וקצת 4, לא מדברים עברית כי ההורים בבית מדברים בשפת ארץ מוצאם.
ישראל חאג'בי: כל שנה אנחנו באים בדרישות למשרד החינוך.
יולי יואל אדלשטיין: אלה עולים חדשים?
ישראל חאג'בי: לא, הם לא מוגדרים כעולים חדשים.
נחמיה חנוכה: אני חושב שהגיע הזמן שאנחנו כחברה ניקח אחריות על זה, על ההתעלמות לאורך שנים מקבוצת העולים כמו העולים בני מנשה ונחליט שאנחנו הולכים לטפל בהם.
טניה: הם פוטנציאל נפלא.
נחמיה חנוכה: לאורך שנים התעלמו מהם.
נחמיה חנוכה: הם שקטים, הם נחמדים, הם לא עושים צרות.
נחמיה חנוכה: הם התימנים של שנות ה-50.
נחמיה חנוכה: מכם צריכה לבוא ההנחיה לתת טיפול ממוקד באוכלוסייה הזאת, היכן שהיא נמצאת.
מיכאל נודלמן: נמצאים כאן נציגי משרד הקליטה והחינוך ואני שואל למי אנחנו צריכים לפנות.
מיכאל נודלמן: אנחנו פונים אליכם.
מיכאל נודלמן: אם צריך תקציב, אפשר לדבר על זה, אבל אתם צריכים לומר שיש צורך בתוספת.
נחמיה חנוכה: הוועדה היום מתרשמת מעצם העניין וצריכה להעלות את הנושא.
נחמיה חנוכה: למשרדים האלה יש מנכ"לים והוועדה צריכה לפנות אליהם ולומר שישבו בצוות ויקבעו תוכנית עבודה שמתייחסת לבני מנשה.
מיכאל נודלמן: אנחנו נדבר עם המנכ"לים.
אברהם מיכאלי: הועלו כאן נושאים שלדעתנו אנחנו נקיים בוועדת משנה מיוחדת לנושא הזה כדי לנתח את הבעיה שהועלתה כאן לגבי שבט מנשה כבעיה ייחודית וחריגה.
טניה: עכשיו הגיעה משפחה חדשה.
טניה: לפני שבוע הייתה לנו תלמידה חדשה שהגיעה לכיתה א' והמשפחה לא מדברת עברית.
נחמיה חנוכה: באים אלי ואני עושה מאמצים, אבל זה לא זה.
נחמיה חנוכה: הטיפול צריך להיות ממוקד ולא צריך להתעלם מהעניין.
מירב: אנחנו מוכנים לעבוד קשה.
נחמיה חנוכה: זה צריך להיות משהו אסטרטגי יותר ולאורך זמן.
מיכאל נודלמן: זה לא רק נושא החינוך.
נחמיה חנוכה: בוודאי שלא.
הניה: זה מתחיל בעברית ובמקומות עבודה.
נחמיה חנוכה: זאת משפחה, זאת חברה, זה חינוך, זה הכל, כל המרכיבים.
זאב אלקין: זה חלק מתפיסה כוללת.
זאב אלקין: אני לא בטוח שזה נושא לוועדת משנה אלא אולי נושא לישיבה של כל הוועדה על כל מושג הקליטה.
זאב אלקין: לגבי קליטת יהודי אתיופיה יש דגם מאוד ברור של כל עולי אתיופיה וילדים מתנהלים במסגרת הדגם הזה, אבל לגבי בני מנשה, הדגם הוא לא ברור והרבה בעיות של חינוך הן נגזרת של מערכת הקליטה.
תרצה יהודה: אנחנו מדברים הרבה על בני מנשה, אבל יש הרבה עולים מפרו וכאן הסוגיה מאוד דומה.
אברהם מיכאלי: אם אנחנו מתעלמים מהקבוצות המיוחדות האלה, אנחנו יוצרים בעיות שנמשכות על פני שנים.
אבי נייר: בתוך כל החוסר של המשאבים, יש פרוייקט שהניה כבר דיברה עליו ואנחנו מפעילים באמצעות המשרד לקליטת העלייה וזה מרכז למידה לילדי בני מנשה שפועל פה כבר כמה שנים.
אבי נייר: בהתחלה זה פעל כאן בתוך בית הספר והיום זה פועל במועדון סמוך לבית הספר שנקרא בית מרים.
אבי נייר: האחראית במועדון אמרה לי שכל הילדים מגיעים.
אבי נייר: כל הילדים שגרים כאן
אבי נייר: בשכונה מגיעים, עושים שיעורי בית, יש להם חוגים, יש להם משחקים וזה דבר מאוד מוצלח.
אבי נייר: זאת דוגמה קטנה.
אבי נייר: באמצעות המשרד לקליטת העלייה אנחנו מפעילים את זה כבר כמה שנים וזאת יכולה להיות דוגמה לעוד דברים דומים שצריך לעשות.
יולי יואל אדלשטיין: מתי נופלות ההחלטות לגבי שנת הלימודים הקרובה בנושא הזה שדיברנו, קבוצות דו-גיליות?
תרצה יהודה: ישראל כבר יודע על כך.
יולי יואל אדלשטיין: בעיקרון שנת הלימודים מתוקצבת.
תרצה יהודה: לגבי גני הילדים, התחילו כבר להעביר אלי את הנתונים.
זאב אלקין: משרד החינוך עבר קיצוץ של 25 אחוזים.
מיכאל נודלמן: אנחנו נקיים אצלנו ישיבה מיוחדת בנושא.
מיכאל נודלמן: אנחנו פונים למשרד החינוך שלא יקצץ בתוכניות הטובות שקיימות אצלו.
מיכאל נודלמן: לא מדובר בקבוצה גדולה ואפשר לשמור תקציבים עבורה.
קריאה: הכוונה לבני מנשה.
אברהם מיכאלי: ביהודי אתיופיה אנחנו דנים במסגרת הכללית.
אברהם מיכאלי: אם יש לכם משהו ייחודי לגבי הפרוייקט של יהודי אתיופיה, נוכל לספר לכם.
קריאה: יש לנו 30 משפחות מיהודי אתיופיה.
מיכאל נודלמן: לקראת הביקור כאן קיבלתי מכתב שמדבר על כך שיש כאן אנשים חילוניים.
זאב אלקין: יש גם בית ספר ממלכתי.
מיכאל נודלמן: נאמר לי שהנוער החילוני הוא ללא פיקוח ויש מקרים רבים של שתיית וודקה ושימוש בסמים, אבל אף אחד לא שם לב לזה.
מיכאל נודלמן: מבחינת המשטרה, יש לה שני שוטרים ואחד לא עובד אלא סתם מקבל משכורת.
צבי קצובר: מי אמר לך את זה?
קריאה: המכתב.
מיכאל נודלמן: נאמר שהנוער שותה וודקה בשכונה.
מיכאל נודלמן: רציתי לראות את אולם הספורט כי נאמר לי שלא נותנים להיכנס לשם.
מיכאל נודלמן: נתנו את כל האולם לישיבה ולנוער כזה אין מקום לבלות את הזמן כמו שצריך.
מיכאל נודלמן: ההורים לא שולטים על הילדים.
מיכאל נודלמן: נאמר לי שהתושבים לא מרוצים מהמצב הזה.
צבי קצובר: יש פה בין 5 ל-10 אחוזים שכרות של הנוער ושל המבוגרים בני מנשה.
צבי קצובר: הם הגיעו מהודו עם זה.
צבי קצובר: תאמר לך מירב שהם הגיעו משם וכאן זה קצת התחזק.
צבי קצובר: הם הגיעו מהודו שתויים ובקריית ארבע זה מתחזק כתוצאה מכך שההיררכיה המשפחתית הולכת ומתפוגגת.
צבי קצובר: לאבא אין מרות על הבן והבן עושה מה שהוא רוצה.
מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים על אנשים חילונים?
צבי קצובר: לא.
מיכאל נודלמן: אני מדבר על חילונים.
צבי קצובר: אנחנו עכשיו לקחנו מנהל יחידה לקידום נוער בעלות של 300 אלף שקלים בשנה, כסף שאין לנו.
צבי קצובר: משה חסדאי.
צבי קצובר: הוא הגיע אלינו מבית אל לטובת המכרז הזה והוא עובד חצי שנה.
צבי קצובר: הוא פתח פה שלושה מועדוני נוער לחילונים – בית"ר, נוער חסר מסגרת ונוער חילוני רגיל שכל לילה עד 3 בלילה אני לא יכול לישון בגלל המוזיקה שהם מפעילים באזור התעשייה.
מיכאל נודלמן: זה יותר טוב מאשר הם ישתו.
צבי קצובר: ברור.
צבי קצובר: הנוער החילוני מקבל כאן
צבי קצובר: את העזרה ואת הסיוע הכי טוב שיש בארץ.
צבי קצובר: יש אישור מהרב ליאור לפתוח להם את אולם הספורט כל ערב שבת.
צבי קצובר: אולם הספורט פתוח והם משחקים עד 2 בלילה כדורסל, כדורגל ופינג-פונג.
מיכאל נודלמן: אז מי שותה?
צבי קצובר: מי שלא מגיע לשם.
מיכאל נודלמן: אתם יודעים על שימוש בסמים?
צבי קצובר: יש קצת סמים.
צבי קצובר: הייתה לי אתמול ישיבה עם מפקד המשטרה והוא אמר לי שאנחנו לא יודעים מה יש בבית"ר ואנחנו לא יודעים מה יש באפרת.
צבי קצובר: יש לנו שניים-שלושה מקרי סמים והם לא הנוער הזה אלא אלה ותיקים שבוותיקים שמשרד השיכון – ויושב כאן נציגו – שלח לנו אותם מירושלים לשקם אותם כאן.
צבי קצובר: עשו שביתה אצל דוד לוי, אצל שרנסקי ואצל אפי איתם וכל אחד רצה שיהיה לו שקט במשרד, שלח אותם לקריית ארבע.
צבי קצובר: זה מה שהם עשו לנו.
צבי קצובר: יום אחד הרים אלי טלפון יצחק לוי ואמר לי שיש לו מישהו ששובת אצלו בבית וכי אני מוכרח לקבל אותו בקריית ארבע.
צבי קצובר: אמרתי לו שיש מקום יותר טוב וזה כפר מימון.
מיכאל נודלמן: מי עובד עם הנוער הזה?
מיכאל נודלמן: מישהו צריך לעבוד אתם.
צבי קצובר: הרווחה עובדת אתם.
צבי קצובר: החינוך עובד אתם.
מיכאל נודלמן: כמה בני נוער כאלה יש לכם, בני נוער ששותים ומשתמשים בסמים ושאתם יודעים עליהם?
גרשון: באופן כללי אנחנו מדברים על נוער בסיכון שאנחנו עובדים אותו.
גרשון: מדובר בסדר גודל של 100 בנים ובנות.
גרשון: לא שתיינים אלא נוער בסיכון.
צבי קצובר: נוער שלא נמצא במסגרות לימודיות.
גרשון: לא בהכרח.
גרשון: מבחינת נוער עולה, נוער בגיל תיכון, מבני המנשה יש כ-30 בני נוער, מתוכם כאלה ששותים יש משהו כמו 10.
זאב אלקין: נוער עולה הוא לא רק בני מנשה.
זאב אלקין: אני מדבר בכלל על נוער עולה.
גרשון: מבחינת השתייה, זה מקבל יותר ביטוי אצל בני המנשה וחלק בגלל העניין הזה של המשבר.
גרשון: כאן זה הגיע אפילו לשני מקרים מאוד קיצוניים של שני אבות לתלמידות שלומדות כאן שנפטרו כתוצאה משתייה.
גרשון: יש עוד כמה שבגלל המצב הזה הגיעו למצב של גירושין ובתי כלא.
גרשון: היום יש שלושה מבני מנשה שהם בהוסטלים, בגמילה.
גרשון: מבחינת הנוער, זה מאוד קשה להתמודד עם זה.
גרשון: אנחנו מנסים להתמודד עם זה בעזרת המועדונים ויצירת חלופות אחרות כדי שתהיה חלופה מספיק חזקה לאלכוהול.
גרשון: אנחנו מנסים להיעזר גם בשיטור הקהילתי, אם על ידי הבאת ההורים להיות מעורבים, סיירת הורים או לנסות ליצור מודלים כאלה שיהיו מודלים שיהוו התרעה בקהילה כדי שנצמצם את התופעה.
הניה: גם בזה התערבנו.
הניה: היו לנו כאן מקרים של ילדים שהיו נכנסים לחצר או עולים על הגג וביחד עם רפי השוטר הקהילתי עשינו כאן תהליך כאשר הבאנו את ההורים לכאן.
הניה: לא פניתי לילדים אלא פניתי להורים והזהרנו והבהרנו מה החששות ומה הסכנות יחד עם רפי השוטר הקהילתי.
הניה: ברוך השם התהליך הזה נשא פרות.
הניה: זאת אומרת, אנחנו מנסים לעבוד עם כל הגורמים.
מאיר אורגאנג'י: אני מכיר את כל הישובים בגזרה.
מאיר אורגאנג'י: כנראה כאשר דיברו על השוטר שסתם מקבל משכורת, התכוונו אלי, אבל בסדר.
זאב אלקין: זה לא פשוט כי אתה אומר ש-50 אחוזים מהתיקים שנפתחו לנוער הם בני עולים.
זאב אלקין: אתה אומר שמתוך 10 בני נוער שמתגוררים בקריה, חמישה הם עולים.
קריאה: במונחים ארציים, קריית ארבע היא מקום טוב שאפשר להתקנא בו.
קריאה: לא צריך לשקוט על השמרים אלא צריך לעבוד ולטפל אבל צריך לקבל פרופורציה.
מיכאל נודלמן: המצב הזה לא היה כאן, אבל זה קורה גם כאן.
מיכאל נודלמן: זה שאתה אומר שזה יחסית למקומות אחרים, עדיין לא צריכות להיות כאן תופעות כאלה.
מירב: אני חשובת שזה קשור לחינוך כי יכולה לראות בכיתות א' ו-ב' פוטנציאל לנשירה.
מאיר אורגאנג'י: אנחנו בשיתוף פעולה עם המועצה, עם המחלקה לקידום נוער והרמנו כאן כמה פרוייקטים כדי לכסות את התופעות המזעריות האלה וגם להן לתת מענה, אם זה בפעילות הסברתית.
מאיר אורגאנג'י: דיברה כאן המנהלת על השוטר הקהילתי שנמצא בחוץ, שהוא עושה פעילות מרמת ילדי הגן.
מיכאל נודלמן: אצלו יש שני שוטרים שאחד מהם לא עובד.
מאיר אורגאנג'י: אם התכוונו לרפי ולחיים, זה הוא עצמו.
הניה: אני יכולה להעיד על כך שבבית הספר הוא עובד אתי.
מאיר אורגאנג'י: במרחב חברון יש משטרה, יש בה לא רק שוטר קהילתי אלא שוטרים אחרים.
מאיר אורגאנג'י: השוטר הקהילתי, עשייתו היא ברובה קהילתית ולא אגרסיבית וכוחנית מול הפשיעה.
מאיר אורגאנג'י: מול תופעות הפשיעה יש את הבילוש, יש את הסיור, יש יחידות מבצעיות שיכולות לעשות את העבודה.
מאיר אורגאנג'י: לכן, השוטר הקהילתי עושה את עבודתו בשיתוף פעולה עם המועצה כאן על מנת ליישר את הקווים.
מאיר אורגאנג'י: את הפעילות ההיקפית עושות יחידות אחרות, אבל מי שכתב את המכתב, בטח לא יודע עליהן.
מיכאל נודלמן: הוועדה שלנו כל חצי שנה-שנה מקבלת מהמשטרה ומגורמים שונים נתונים על חוליגניות בקרב העולים, על שימוש בסמים וכולי.
מיכאל נודלמן: יש קשר בין זה לבין פשע.
מיכאל נודלמן: כל שנה הנתונים יותר ויותר גבוהים.
אברהם מיכאלי: על זה לא אחראית המשטרה.
אברהם מיכאלי: צריך לבדוק איפה החינוך, איפה הקליטה, איפה הרווחה.
הניה: אני שמחה שזיכיתם אותי להיות המארחת של כל הפורום הזה.
הניה: אשרי שזכיתי ושאתם השותפים שלנו.
צבי קצובר: אם אתם רוצים, אתם יכולים להיכנס לראות כיתה עם חתך של תלמידים.
יוסי רון: אתם נמצאים כאן בחממה טכנולוגית.
מיכאל נודלמן: זאת חממה על שם נתן שרנסקי.
מיכאל נודלמן: כאן יושבים חברים שלו.
צבי קצובר: נתן שרנסקי באמצעות היד הנאמנה שלו, משה מרחביה שהיה האיש שלו.
קריאה: לפרוטוקול, מנהל החממה הוא יוסי רון.
יוסי רון: אתם מכירים את נושא החממות הטכנולוגיות?
יוסי רון: אני אתן סקירה קצרה.
יוסי רון: זאת למעשה יוזמה שהתחילה בתחילת שנות ה-90 כדי לתת מענה בעיקר לעולים ממדינות חבר העמים כאשר מצד אחד הייתה המון טכנולוגיה ומצד שני היה חוסר הכרות עם התרבות המערבית.
יוסי רון: היום אנחנו מדברים על 24 חממות כאשר 22 מהן הופרטו והיתר אמורות להיות מופרטות עד סוף 2008.
יוסי רון: משמעות ההפרטה היא שנכנסו משקיעים פרטיים כזכיינים לחממות והאוריינטציה היא הרבה יותר עסקית.
יוסי רון: אל המשקיעים הצטרפה קבוצת טי-ונצ'רס שהיא למעשה הבעלים המשותפים של שתי חממות, חממת משגב בצפון וחממת מופת ביהודה אצלנו.
אברהם מיכאלי: זאת קבוצת משקיעים ישראלים?
יוסי רון: כן.
יוסי רון: קבוצת משקיעים ישראלית אבל להערכתי חצי מההשקעות הגיעו מחוץ לארץ.
יוסי רון: החממה הוקמה ב-1991 כאשר ב-1998 החלטנו שאנחנו מתמקדים בטכנולוגיות של איכות סביבה.
יוסי רון: כאן מאחור אנחנו רואים שני פרוייקטים של איכות סביבה.
יוסי רון: טכנולוגיה אחת היא למעשה מחזור של גומי והמשמעות של זה שאני יכול להשתמש בגומי כגומי.
יוסי רון: זאת אומרת, האנלוגיה לזה היא לקחת לחם, להחזיר אותו למצב שבו אתה יכול להכין מחדש לחם.
יוסי רון: כאן היזם היה לב ברך, עולה מברית-המועצות.
מיכאל נודלמן: מכירים אותו.
יוסי רון: לפרוייקט הזה היום יש שבעה זכיינים ברחבי העולם.
יוסי רון: בחודש האחרון נחתם הסכם זכיינות בסין וכל המודל של החברה הוא מודל של זכיינות כי למעשה אין טעם לאסוף את כל הצמיגים בעולם, להביא אותם לארץ ולהחזיר אותם.
יוסי רון: אנחנו שולחים אליהם את החומר האקטיבי, את המודיפייר, ואתו הם משתמשים.
יוסי רון: גם זה מותיר לנו מספיק מרווחים.
יוסי רון: הבעיה היא שזה שוק שמרני.
יוסי רון: הזכיין הראשון הוא מהודו והוא למעשה יצרן הצמיגים הגדול שם והוא מתחיל כבר להשתמש בטכנולוגיה הזאת לצמיגים
מיכאל נודלמן: אני רוצה לשים דגש על כך שיש קשר בין חממות לבין הכנסת ולכן חוקקנו חוק מחזור צמיגים שנכנס לתוקף.
מיכאל נודלמן: מדובר בכ-3 מיליון צמיגים בשנה שהתפזרו בשטח, הייתה בעיה לאסוף אותם ולצורך כך היו צריכים לחוקק חוק.
מיכאל נודלמן: אני הצעתי את הצעת החוק והחוק נכנס לתוקף.
יוסי רון: איך התגברתם על זה?
מיכאל נודלמן: החוק הוא חוק פרוגרסיבי.
מיכאל נודלמן: מי שמייצר ומי שמייבא לכאן צמיגים, הוא זה שצריך לנקות את השטח.
יוסי רון: זה מקובל היום בכל העולם המערבי.
יוסי רון: אם אני לוקח נתונים לשנת 2006 לעומת מה שקורה היום, הוקמו לא כ-49 חברות אלא למעשה קרוב ל-60 חברות וכפי שציינתי, הופרטנו בשנת 2007.
יוסי רון: בשונה מתקציב פרוייקט שהיה בסביבות 350 אלף דולר, תקציב פרוייקט בחממה מופרטת הוא קרוב ל-600 אלף דולר, כאשר אנחנו מדברים על שער דולר של מעל 4 שקלים לדולר, כך שבשקלים זה קרוב ל-2.5 מיליון שקלים.
יוסי רון: מתוך 150 עובדים שעברו בחממה, אנחנו רואים ש-85 עובדים הם למעשה עולים חדשים ו-66 מהם הם תושבי האזור.
יוסי רון: אם אנחנו מסתכלים על פרוייקטים פעילים בחממה ופרוייקטים בוגרים, רואים שלמעלה מ-50 אחוזים מהעובדים הם עולים חדשים.
קריאה: מאיפה מגיעים העולים החדשים?
יולי יואל אדלשטיין: מכל מקום.
יולי יואל אדלשטיין: גם ממדינות חבר העמים.
יולי יואל אדלשטיין: אני שואל מבחינת אזורי מגורים.
יוסי רון: מכל הארץ, אבל בדגש על האזור, ירושלים והאזור.
יולי יואל אדלשטיין: זה נותן תעסוקה למתיישבים באזור.
מיכאל נודלמן: מה יהיה עם העובדים אחרי ההפרטה?
יוסי רון: בהמשך אנחנו נראה איזה משמעות יש לזה אחרי ההפרטה.
יוסי רון: הפרוייקטים הפעילים שיש לנו הם לב עם פיגמנט, SFM זה מי-דינמיקס, כאשר כאן מדובר בעולה ותיק מדרום אפריקה.
יוסי רון: חברת מי-דינמיקס מעסיקה היום קרוב ל-30 עובדים והיא יושבת באלון שבות.
יוסי רון: חברת בס, גם כן יזם ממדינות חבר העמים, מברית המועצות לשעבר, זיהוי מזהמים ביולוגיים והוא פעיל כיום באזור באר-שבע.
יוסי רון: ביו-פטרול, שילוב של ישראלי חוזר ויזם מטשקנט.
יוסי רון: טרמו-וק.
אברהם מיכאלי: בהפקת דלק יש לכם היום תחרות עם הדלק העולמי.
יוסי רון: כאן הבעיה שלנו היא למעשה הקמת פיילוט.
יוסי רון: המערכת הזאת למעשה מטפלת בבוצה וזה מאוד בעייתי כי אין לאיפה לפנות את החומר.
יוסי רון: רוצים לעשות שריפה, יש התנגדות של הירוקים בגלל הזיהום ולגבי קומפוסטציה, הכמות היא מוגבלת ואין למעשה היום פתרון שהוא פתרון טוב.
יוסי רון: הפתרון המוצע כאן הוא למעשה מצד אחד לחסל את הבוצה ולקחת את כל החומרים האורגניים שיש בה ולהפיק ממנה דלק כאשר צריך לקחת בחשבון שעיקר הדלק הולך כאן לייבוש של הבוצה.
יוסי רון: המרכיב של הפקת הדלק הוא מינורי.
יוסי רון: התפקיד המשמעותי הוא חיסול הבעיה ועדיין יש עודפי דלק והמערכת הזאת כלכלית גם במחיר חבית – אם אתם זוכרים חבית עלתה 20 דולר.
מיכאל נודלמן: זאת לא חממה.
מיכאל נודלמן: זה כבר פועל.
יוסי רון: היא סיימה את החממה ועכשיו היא מגדלת 120 קילו למטר קוב.
אברהם מיכאלי: איפה זה נמצא?
יוסי רון: בעתלית.
יוסי רון: במעגן מיכאל-עתלית.
יוסי רון: אם ישו הלך על המים, הוא הלך כאשר היו דגים בצפיפות נוראית.
יוסי רון: בסין מדברים על שלושה קילו לדונם, שזה מאוד לא מפותח, אבל כל המערכות שרואים מכביש החוף, הבריכות החמצניות, אנחנו מדברים על בסביבות ה-30 קילו לדונם וכאן אתה עושה את זה פי ארבע, כך שזה מאוד משמעותי בטח לדגים איכותיים.
יוסי רון: אלו חברות שפועלות אצלנו היום בחממה.
יוסי רון: מתוך שמונה החברות, שש חברות כבר נכנסו מאז ההפרטה כאשר ההפרטה למעשה בוצעה לפני שמונה חודשים, דבר שהוא מאוד אינטנסיבי.
מר חכים: אני עליתי מארגנטינה, אבל נולדתי באתיופיה.
מר חכים: עליתי ארצה מארגנטינה לפני שמונה שנים.
מר חכים: אם למישהו יש קצת רקע היסטורי, יכול להיות שהוא מקשר אותי לאליהו חכים שעלה לגרדום והיה הדוד שלי.
מר חכים: הוא היה אחיה של אמי.
יולי יואל אדלשטיין: מה הפרוייקט?
יוסי רון: גרשון הוא ישראלי חוזר.
גרשון: הפרוייקט שלנו הוא פיתוח למה שהתחיל כבר בשנות ה-30.
גרשון: הניסיון לאפשר למחשבים לדבר ולתקשר בדיבור.
גרשון: הטכנולוגיות האלה התפתחו רבות במשך ה-60-70 שנים אלה, אבל עדיין לא הגיעו לנקודה בה אפשר לומר שמה שיש, זה מספיק טוב בשביל שימוש במיוחד כאשר האנושיות של הדיבור חשובה.
גרשון: אנחנו מאוד מקווים שהפתרון שלנו יביא את הפתרון.
גרשון: הוא מבוסס על טכנולוגיה שהוכחה בתחום המוזיקה.
גרשון: זאת אומרת, יש איזושהי הוכחת יכולת בסיסית שעליה אנחנו מבססים את ההסתברות שמה שאנחנו עושים בדיבור באמת יעבור.
גרשון: עכשיו רק התחלנו ויש לנו עדיין את הקרדיט של ההתחלה ואני מקווה שתוך תקופה קצרה יהיה לנו אב-טיפוס.
מיכאל נודלמן: מה זה אומר מחשב מדבר?
גרשון: הבעיה היא לא אם הוא מדבר או לא מדבר כי היכולת הזאת התחילה מזמן, אלא הבעיה היא אם הדיבור הזה הוא מספיק אנושי והוא מצלצל כמו אדם אחר או שאתה מיד מזהה שזאת מכונה.
גרשון: יש כל מיני איכויות.
גרשון: יש איכויות מאוד ירודות בדיבור סינתטי ואיכויות יותר גבוהות בדיבור, שזה בעצם שילוב של הקלטות וכל מיני פטנטים.
גרשון: הרעיון הבסיסי היא שצריכה להיות אפשרות טכנולוגית שהמחשב יכול לקבל טקסט כתוב ולהקריא אותו כאילו הוא אדם.
גרשון: זאת אומרת, לא תוכל לזהות אם זה אדם קורא או מכונה קוראת.
גרשון: זאת המטרה וזה גם הטסט שבסופו של דבר עושים.
יוסי רון: המערכת הזאת מבוססת על מאפיינים מוזיקליים ולכן היא הרבה יותר גמישה למעבר בין שפות לשפות.
ולדימיר: אני מרוסיה.
מיכאל נודלמן: איפה אתה גר כאן?
ולדימיר: קצת רחוק, במרכז.
קריאה: אם אתה גר במרכז, למה הגעת לכאן?
ולדימיר: לחממות יש היום תפקידים ולא בכל מקום אפשר לעשות כל דבר.
ולדימיר: הנושא של הפילטרים שקיים כאן, מתאים לי.
יולי יואל אדלשטיין: לא קיים דבר כזה היום בעולם?
ולדימיר: עד כמה שידוע לנו הפילטר טוב לשנה ואחרי כן צריך להחליף אותו.
ולדימיר: אנחנו מאריכים את התקופה פי חמש עד 10.
יוסי רון: מה שמעניין כאן הוא דווקא ללכת לשוק המוסדי.
יוסי רון: זאת אומרת, כמו שכאן יש מערכת מרכזית, שם אנחנו מדברים על פילטרים די סטנדרטיים בגודל והמשמעות של תחזוקה היא פחות איש תחזוקה מצד אחד ומצד שני חסכון באנרגיה היא מאוד משמעותית.
מיכאל נודלמן: יש הבדל גדול במחירים.
ולדימיר: אנחנו חושבים שהמחיר יהיה כמו מחירו של פילטר שהוא בסביבות 50 עד 100 דולר.
יוסי רון: דרך אגב, כל הפרוייקטים בהם אנחנו מדברים עכשיו הם למעשה בשלבי התארגנות כי רק לאחרונה עברנו את כל המסלול של כניסת פרוייקטים ולכן אני מצטער שאין לי מה להראות לכם באופן ממשי.
אברהם מיכאלי: למה חברות תרופות לא רוצות להיות שותפות לזה?
יוסי רון: אנחנו נמצאים בשלב הראשוני.
יוסי רון: זה בהחלט יכול להיות.
אברהם מיכאלי: גם מבחינתן זה פטנט עולמי רפואי.
יוסי רון: בהחלט יכול להיות.
יוסי רון: אנחנו מתלבטים לאיזה שוק ללכת.
יוסי רון: בהתחלה נלך לשוק בו הרופאים ימליצו לתת את זה כתרופה כדי שזה יתפוס, אבל לאחר מכן אנחנו רוצים שזה יהיה מוצר על המדף.
יוסי רון: היום רואים הרבה סוכריות ומסטיקים שהם מרענני נשימה, כך שאנחנו רוצים להיכנס לשוק הזה אבל שיהיה אפשר לקנות את זה ללא מרשם.
יוסי רון: בהתחלה נלך על כך שייתנו את זה עם מרשם כדי שזה יתפוס את כל הייחודיות שלו, אבל בהחלט הכוונה שזה יהיה מוצר על המדף שלא דורש מרשם של רופא.
יוסי רון: למעשה כבר היום באב-טיפוס שקיים, אנחנו רואים שרק התוצאה של הגירוד, בלי התרופות, גם היא נותנת תוצאה מאוד טובה.
יוסי רון: עוד פרוייקט אחרון שהצטרף אלינו עכשיו הוא הנושא של מערכת זיהוי חומרי נפץ.
ולדימיר: אני עליתי מרוסי ואני עוסק בתחום הפיזיקה-כימיה.
ולדימיר: יש שני סוגים של חומרי נפץ וכמו לבדוק אותם יש באלק וטרייס.
ולדימיר: הטרייס, זה כמו כלבים שמריחים את חומר הנפץ.
ולדימיר: אנחנו עובדים בטרייס והוא מתבסס על מציאת חלקיקים קטנים של חומרי הנפץ.
ולדימיר: לקחת חלקיקים מהאוויר ולעשות קונסטרציה.
ולדימיר: אנחנו שולחים את החלקיקים האלה.
ולדימיר: הגלאי הוא חלק מהפטנט שלנו בגלל שיש בעיה במקומות כמו שדה תעופה והנמלים.
ולדימיר: הכוונה שלנו לפעול תוך שתי שניות לעומת עכשיו כאשר מדובר בחצי דקה.
יוסי רון: העיקרון הוא מצד אחד לא לדגום אוויר אלא לקחת את כל האוויר, וזה היתרון הראשון של המערכת.
יוסי רון: היתרון השני הוא שלמעשה מערכת הזיהוי, מה שאנחנו גורמים, למעשה לחומרי הנפץ יש תכונה – חומרי הנפץ החשודים כחומרי נפץ – שטמפרטורת הפיצול שלהם היא נמוכה יחסית לחומרים אורגניים.
יוסי רון: אנחנו נכניס את זה בלחץ לתוך תא ב-350 מעלות ואם זה מתפוצץ, סביר להניח שאלה חומרי נפץ.
יוסי רון: זה רעיון גאוני מבחינת הפשטות שלו.
יוסי רון: כל המערכות הזיהוי האחרות אלה דיטקטורים מאוד מורכבים, אבל כאן מנסים לפוצץ, יש פיצוץ, סביר להניח שיש כאן חומר נפץ או עקבות של חומר נפץ.
מיכאל נודלמן: מי יזם את הרעיון הזה?
יוסי רון: הוא.
מיכאל נודלמן: יהיו כאן פטנטים?
מיכאל נודלמן: על שם מי הם יהיו?
יוסי רון: על שם החברה.
מיכאל נודלמן: אם תהיה הפרטה ואתה לא תהיה בחברה, אתה נשאר בלי כלום.
קריאה: תלוי איזה חוזה הוא עשה.
יוסי רון: לקבוצת היזמים יש כ-45 אחוזים בחברה.
ולדימיר: אני לא עובד סתם.
ולדימיר: אני מקבל אחוזים.
מיכאל נודלמן: אני מבין שאתה לא עובד סתם אבל פטנט הוא פטנט.
מיכאל נודלמן: כאשר תהיה הפרטה, איזה תנאים יהיו?
מיכאל נודלמן: מה יהיה עם היזמים?
יוסי רון: ההפרטה נעשתה.
יוסי רון: צריך לקחת בחשבון שהמשמעות של ההפרטה היא שלמעשה היזם מקבל את אותו סדר של אחזקות.
יוסי רון: קבוצת היזמים מקבלים בין 30 ל-70 אחוזים ממניות החברה.
יוסי רון: במודל לפני ההפרטה הם קיבלו 50 אחוזים.
יוסי רון: כאן, מכיוון שהמשקיעים גם השקיעו בתוך החממה וגם מביאים את המימון המשלים, הם מקבלים כ-50 אחוזים במקום 40 אחוזים שהיו לפני ההפרטה.
מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים על עולים שהם היזמים.
מיכאל נודלמן: אתה אומר שיש להם 45 אחוזים.
יולי יואל אדלשטיין: תלוי בפרוייקט.
יוסי רון: הטווח שהמינהלת מדברת עליו הוא בין 30 ל-780 אחוזים וזה תלוי בבשלות של הפרוייקט, בסיכון של הפרוייקט וכן הלאה, אבל בהחלט היזמים לא יהיה פרוייקט.
מיכאל נודלמן: אני יודע שגם כאשר מקימים פרוייקט, היזמים גם הם צריכים לחיות כי הכסף שנותנת המדינה לא מספיק.
יוסי רון: הכסף של המדינה לא יגיע לפרוייקט אם לא יהיה יזם.
אברהם מיכאלי: בפרוייקטים האלה אין כמעט כסף מהמדינה.
יוסי רון: לא, יש.
אברהם מיכאלי: כמה משקיעים כאן המדענים השונים של המשרדים השונים?
יוסי רון: המדען הראשי נותן 85 אחוזים מתקציב של כ-600 אלף שקלים.
מיכאל נודלמן: אני הייתי יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת ועם רינה פריגור אני הסתובבתי בכל החממות.
מיכאל נודלמן: אני יודע מה זה חממות ולכן אני שואל את השאלות.
מיכאל נודלמן: כאשר הסתובבתי בחממות, לא היה תהליך הפרטה, תהליך שקיים היום.
מיכאל נודלמן: מעניין מה יהיה אחרי ההפרטה.
אברהם מיכאלי: השאלה היא איך אתם מצליחים להחזיק את היהודים הטובים שלנו כך שלא יעברו לחוץ לארץ, שם הפיתוי גדול יותר.
אברהם מיכאלי: אני חבר ועדת המדע והטכנולוגיה היום ואנחנו שומעים על הבעיה הזאת שיש עם כל הרעיונות היפים.
אברהם מיכאלי: אני שואל איך החממות מתמודדות עם זה מבחינת התחרות שיש לכם עם חוץ לארץ.
יוסי רון: התחרות תמיד קיימת והיא קיימת גם עם חוץ לארץ וגם בין החממות וכן הלאה.
יוסי רון: אני חושב שאין לך הרבה מיזמים בהם יזם מקבל כל כך הרבה בשלב הראשוני.
יוסי רון: מהבחינה הזאת אני חושב שמדינת ישראל היא ממש ייחודית במערכת התמיכה שהיא נותנת בתוכנית החממות הטכנולוגית.
אברהם מיכאלי: לדעתי זה הפרוייקט הלאומי שלנו.
אברהם מיכאלי: בשבוע הבא הכנסת מציינת יום מיוחד בדיוק בנושא של תעשייה.
יוסי רון: אני יודע שהיה דיון אצל מנכ"ל משרד התעשייה בנושא הזה של החזרת עולים ואחד הרעיונות היה שמכיוון שמחזירים ישראלים ממדינות רווחה כדוגמת ארצות-הברית וכן הלאה, אמרו שנגדיל את תקרות השכר של היזמים שהם ישראלים עולים, במקום שזאת תהיה תקרת שכר של 25 היא תהיה 35 אלף, כדי למשוך אותם לארץ, ואז את אותם 10,000 שקלים ייתנו כתוספת לתקציב.
יוסי רון: יש כל מיני רעיונות של מינהלת החממות איך כן לעודד ואני חושב שצריך פשוט לתמוך בזה ולקדם את זה כי אני חושב שזה באמת כלי אדיר לפיתוח של הכלכלה ולפיתוח המדינה.
מיכאל נודלמן: זה גם כלי אדיר לעולים חדשים שיש להם רעיונות והם יכולים ליישם אותם.
אברהם מיכאלי: חלק מהעולים חוזר בחזרה לרוסיה ושם מפתחים את זה יותר טוב, וזה חבל.