GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרים בר גיורא: אנשים באים לנופשונים גם כשהם יוצאים מבית חולים ואין מי שיטפל בהם בבית, אבל גם אם יש אלימות במשפחה קודם כל אפשר להוציא את הזקן לתקופה קצרה ואז לראות מי פוגע בו, לפעמים מוציאים את הפוגע, למה צריך להעניש את הזקן ולהוציא אותו לבית אבות, לפעמים מוציאים את הפוגע.
מיכאל נודלמן: אני מדבר על אדם זקן חולה בבית, שזה בעיה גדולה לכל המשפחה.
מרים בר גיורא: אפשר להוציא אותו, אין לנו בעיה של מקומות ואין לנו בעיה של תקציב.
מרים בר גיורא: אין לנו בעיה של מקומות ואין לנו בעיה של תקציב.
מרים בר גיורא: מה שמאפיין יותר את העולים החדשים זה שהם גרים במשק בית אחד שניים ושלושה דורות וזה מאוד קשה, לפעמים זה דירה קטנה וצפופה, יש גם נכדים שרוצים את החיים שלהם וגם ילדים, אנחנו יודעים שתוחלת החיים היום היא יותר ארוכה, זאת אומרת שיכול להיות נכד שהוא כבר לא ילד קטן, הוא בגיל העשרה והוא צריך לחיות עם הורה שהוא בגיל ה-40 או 50 ועוד אדם זקן וזה סיר לחץ וכאן אנחנו מטפלים ואין לנו בעיה להוציא ויש עובדים סוציאליים דוברי רוסית, דוברי אמהרית פחות אבל פה ושם יש ויש לנו בתי אבות ששם יש אוכלוסיה גדולה של דוברי רוסית ומטפלים אחיות וכדומה שהם דוברי רוסית.
מרים בר גיורא: זה לגבי מה שקורה בקהילה.
מרים בר גיורא: יש גם לגבי מוסדות וברשותך הייתי רוצה שזהבה וייזר שהיא האחות הראשית שלנו תיתן סקירה מה קורה במוסדות פירטיים ללא רשיונות.
מרים בר גיורא: זה הדף שהכנו, היא תיתן דוגמאות והיא אחראית על הנושא הזה.
קריאה: לא תמיד הקשיש המוכה רוצה לצאת, הרבה פעמים אנשים לא רוצים לעזוב את המשפחה, לפעמים צריך להוציא את הפוגע ולא את הזקן.
: לגבי הפרוצדורה שאת אמרת שיש לכם פתרונות ויש לכם מקומות, מצד אחד במקרים של אלימות אותו עולה מבוגר כמה שהוא סובל בבית, זה הבית שלו והוא לא רוצה להתלונן כי זה מסבך גורמים אחרים ולכן הרבה פעמים תלונות על רקע של אלימות קשה לקבל מהם כי הם גם שומרים על התא המשפחתי.
: יחד עם זאת כשמגיעים לבעיה של עולים מבוגרים חולים שצריך לאשפז אותם, זה לא כל כך פשוט בפרקטיקה.
: משפחה שרוצה למצוא מוסד לחולה כזה או אחר, לישראלי או לוותיק ישראלי גם קשה, אבל הוא יש לו שפה והוא מסתדר, אבל עולה חדש צריך לחפש לו מוסד מאוד מיוחד שמתאים לו לפי העדה שלו, לפי המנטליות שלו ואז כשמתחילים לעבור את הפרוצדורות זה לא פשוט.
: היום יש כבר מתווכים שמתחילים לעסוק בזה, זה כמו למצוא דירה אתה צריך למצוא מוסד דרך מתווך.
: בגלל זה השאלה אם המנגנונים הממלכתיים לפחות מה יכולים לסייע בקטע הזה, לא לעמוד בתורים חודשים במשרד הבריאות.
ברברה לנג: אין היום תורים במשרד הבריאות.
: כמה זמן מחכים לקבלת זכאות?
ברברה לנג: כל עוד שהמשפחה מתארגנת הרבה פעמים מה שקורה היום זה שמגישים טפסים והמשפחה מתעכבת בהגשת כל הניירת כדי לעשות את הזכאות, אין היום תור במשרד הבריאות, אני בדקתי את זה לפני מספר שבועות, יש מספיק מיטות.
: אני אחדש לך מהפרקטיקה, מה שאמרו לך אמרו לך, אני אומר לך מהפרקטיקה, קודם כל את הטפסים האלה שמבקשים, אחד הדברים שראיתי שקשה למשפחות לארגן זה הטפסים, זה לפעמים 5-6 אחים, אנחנו הגשנו כמה הצעות חוק בכנסת, בגלל שלא כל האחים חותמים משרד הבריאות מעכב את הטיפול.
: אתם שולחים במיוחד עולים חדשים לעורכי דין לבצע חתימות.
: במקרה אני עורך דין ואני יודע כמה המשפחות האלה מתקשות, חלק לא מבינים איך לעשות את זה ולחלק זה כסף, זאת הוצאה ולכן בסוף שאנחנו מדברים פה על נוהל פשוט זה לא נוהל פשוט, גם למצוא מוסד, גם לעבור את הבירוקרטיה הזאת, ובשורה התחתונה מי שסובל זה אותו חולה ששוכב בינתיים בבית.
: לכן צריך למצוא מנגנונים פשוטים איך לפתור את זה.
ברברה לנג: הבירוקרטיה לא קשה כיח בכל מקום בארץ הבירוקרטיה קיימת.
: אנחנו פה בשביל לפתור את זה.
ברברה לנג: אם תוכלו לפתור את בעיות הבירוקרטיה כולנו נשמח.
ברברה לנג: כל מי שצריך לחתום בפני עורך דין יכול לעשות את זה בלשכות הבריאות המחוזיות, יש עורך דין ואפשר לקבוע תור, לא צריך ללכת לעורך דין פרטי אפשר ללכת ללשכת הבריאות המחוזית.
ברברה לנג: הדבר הקשה ביותר ומה שמעכב כיום סידורים במוסדות, זה כל הניירת, כל ההכנסות שעל הילדים של הזקן להביא ללשכת הבריאות, זה מה שמעכב היום את התהליך ולא דברים אחרים.
ברברה לנג: אני לא אומרת שזה דבר פשוט אבל זה מה שמעכב היום.
ברברה לנג: יש מספיק מיטות, מבחינת משרד הבריאות אין בעיה של להכניס חולה לסידור מוסדי כל עוד שהמשפחה עושה את העבודה שלה.
מיכאל נודלמן: את אומרת שהכל בסדר, הוא אומר שיש הרבה בעיות.
מיכאל נודלמן: איך בן אדם פשוט יכול להבין מי צודק.
ברברה לנג: המידע מופיע באתר של משרד הבריאות.
: המידע הזה ממש מתאים לעולים החדשים, אני אשלח יהודי יוצא אתיופיה למידע הזה באינטרנט.
: צריכים להיות מציאותיים, מידע באינטרנט זה טוב בתיאוריה.
ברברה לנג: המידע מופיע במספר שפות, אני לא זוכרת כרגע בדיוק באיזה, בוודאי ברוסית ובערבית ובעברית, הוא גם מופיע באנגלית.
ברברה לנג: אדם מגיע ללשכת הבריאות המחוזית ומקבל את כל המידע ועליו אחר כך להביא את כל הניירת, זה נכון.
ברברה לנג: אני רוצה להוסיף לגבי הקושי, אני חושבת שזה נכון ואנחנו מודעים לקושי, הקושי הוא כשזה חוזר חזרה לבני המשפחה והם צריכים לעשות את התאום עמדות ביניהם ולהביא את תלושי השכר ואז לפעמים יש חוסר הלימה בין כל אחד מהילדים ומה שהוא רוצה ומוכן לתת, ואז הזקן נשאר בחוץ והוא נחשף לכל מה שאנחנו אמרנו קודם לגבי התעללות והקשיים שלו התפקודיים בבית.
ברברה לנג: אבל זאת בעיה שכל עוד שלא פתרו בשכר, כל עוד שזה לא הפך לחוק ביטוח בריאות ממלכתי האישפוז הסיעודי, העלות צריכה להתחלק על בני המשפחה וזה קושי גדול מאוד וזה נכון.
: הגשנו הצעת חוק בכנסת כדי לפתור את המשפחות מחובת החתימה של כל בני המשפחה כי הסכסוך הזה בין האחים לפעמים לוקח חודשים.
זהבה וייזר: אני רוצה להתייחס למסגרות שפועלות ללא רישוי.
זהבה וייזר: בפיקוח של המשרד מצויים כ-200 מעונות וזה על פי חוק פיקוח על המעונות ויש לנו תקנות שנגזרות מהחוק ונמצאות כ-200 מסגרות שפועלות ברישוי ואני מדברת על אוכלוסיה של זקנים עצמאיים ותשושים.
זהבה וייזר: מאידך יש לנו את משרד הבריאות שהוא נותן את המענה לאוכלוסיה שהיא סיעודית, תשושת נפש והקופות שירותי הביטוח נותנים את המענה לאוכלוסיה שהיא סיעודית מורכבת.
זהבה וייזר: לנו יש כ-200 מעונות ברשיון ובנוסף ישנם בארץ כ-50 שאנחנו אף פעם לא יודעים את המספר המדוייק כי זה מאוד לבילי הדבר הזה, ויש כ-50 מוסדות שפועלים ללא רישוי שבתוכם האוכלוסיה היא מאוד מעורבת, היא גם שייכת למשרד הבריאות וגם שייכת למשרד הרווחה.
זהבה וייזר: מתוכם כ-22 מעונות מוגדרים כמעונות מובהקים שבהם מתגוררים רק אוכלוסיות של חבר העמים ובזה אני רוצה לגעת ופה הם נחשפים להתעללות והזנחה ואני אפרט.
זהבה וייזר: בתוך ה-22 אנחנו מעריכים שמתגוררים כ-350 זקנים, הם הגיעו לשם מכל מיני סיבות, מכך שהם היו ערירים, מכך שהיתה להם בעיה של מצוקה של דיור והם לא ידעו לפנות לרשויות או לא רצו להיכנס למסגרות מוסדיות מתוך איזה שהיא סטיגמה שבית אבות זה משהו נורא ומכך שישנם גופים שפועלים בארץ מתואמים עם גופים במדינות חבר העמים, מתווכים שמשלמים אפילו אלף דולר על כל זקן שנמצא ומגיע דרך הסוכנות לישראל ומי שמפעיל את המסגרות האלה בארץ זה אנשים שגם הם יוצאי חבר העמים.
זהבה וייזר: אנחנו יודעים שהזקנים שם מתגוררים בתנאים שנוגדים את התקנות, בתנאים של צפיפות דיור, בתנאים מזעזעים שאפשר למשל לפתוח ארון ולהכניס לשם זקן על לוח עץ, אין להם שם אוכל, אנחנו כבר התרענו על זה הרבה מאוד, כבר היו על זה כתבות ותיעודים.
: היה דו"ח מאוד חמור של מבקר המדינה.
: היה דיון בוועדת ביקורת המדינה בדיוק על הנושא הזה.
זהבה וייזר: האנשים האלה נמצאים בתנאים מזעזעים והקושי שלנו, קודם כל הבטיחו להם הבטחות שווא, הם הגיעו לארץ אחרי שהבטיחו להם מלונות חמישה כוכבים ויש לי תיעוד על כך, לים המלח או לשפת ים אחר בים התיכון, הם מגיעים והם מוצאים את עצמם במסגרות מגורים קשות מאוד שהם קוראים להם בתים חמים אבל הבתים האלה חמים בקיץ וקרים מאוד בחורף, אוכל לא בשליטתם, הם משלמים את סל הקליטה שלהם, איך שהם מגיעים סל הקליטה נלקח מהם לאותו מפעיל של הבית, הוא לוקח אותם לבנק ופותח איתם חשבון והם חותמים לו על צ'קים פתוחים והצ'קים עוברים לאותו אדם כולל כרטיס האשראי שלהם, הוא משתמש בזה ולפעמים אפילו לא נשאר להם כסף.
מיכאל נודלמן: אי אפשר לפנות למשטרה?
זהבה וייזר: תיכף אני אגע גם בנושא של המטרה.
זהבה וייזר: ואחר כך כשאנחנו מגיעים לשם, בגלל התלות שלהם באותו אדם שגם מאיים עליהם שאם הם יגיעו למסגרות הפיקוח שלנו, זה מסגרות של בתי חולים לחולי נפש, שיכלאו אותם וכו', הם פוחדים ואז כבר יש להם משבר אמון כי כבר פעם אחת הם באו עם הבטחות שווא.
זהבה וייזר: אני אומרת להם שאני מבטיחה להם משהו אחר אז אף אחד לא מאמין.
זהבה וייזר: היו לנו דיונים בבתי משפט, היה בג"צ, אנחנו עכשיו עדיין מתדיינים בבתי המשפט, היה בג"צ שאישר שהמעונות האלה הם מעונות לא חוקיים אבל האנשים האלה מגיעים לבית המשפט, הזקנים, חלקם אפילו בקושי מגיעים כשגוררים אותם לבוא לבית המשפט להגיד כמה טוב להם, מפעילים אותם האנשים ששולטים בהם כמו מריונטות עם הזקנים האלה והזקנים אומרים נהדר לנו מתוך פחד לצאת החוצה.
מיכאל נודלמן: בית המשפט גם צריך להבין את זה, לא מביאים אנשים שמתלוננים.
זהבה וייזר: האנשים האלה חוששים להתלונן מפחד שהם יהיו ברחוב כי זה האיום שמפחידים אותם, חלק מהם שסודרו במסגרות הפיקוח שלנו לא מספיקים להלל ולשבח ולומר תודה, כמו שמרים בר גיורא מנהלת השירות הציגה קודם, אין לנו בעיה שלום מקום, ברגע שהאדם אומר שהוא רוצה אני יכולה מהיום להיות להעביר אותו.
זהבה וייזר: אנחנו פנינו ביחד למשרד הקליטה ולסוכנות, אנחנו מתואמים איתם, יש לנו היום טפסים שאני מקבלת אותם עוד טרם עלייתו של זקן ממדינות חבר העמים אלי, אני בודקת את התיפקוד שלו ולפי התיפקוד אני מכוונת אותו למסגרות שמתאימות לו, זה כשזה עובר דרכנו אבל חלק גדול מאוד בכלל לא עובר דרכנו אלא הם עוקפים, מהסוכנות הם מגיעים דרך המתווכים וכבר בנמל התעופה אוספים אותם.
זהבה וייזר: לגבי החקיקה.
זהבה וייזר: יש לנו בעיה עם המשטרה בנושא הזה, שאנחנו מבקשים את שיתוף הפעולה של המשטרה על מנת לעזור לנו ולהיכנס לאכוף את המסגרות האלה, המשטרה לא יכולה לסייע בידנו כי נדרש צו של שופט ופה הייתי רוצה לבקש שינוי חקיקה,
: למה אתם לא יוזמים כמשרד ממשלתי חקיקה בענין הזה?
זהבה וייזר: אנחנו עוברים את הויה דה לה רוזה מאוד קשה בכל הנושא הזה.
: למה המשטרה לא יכולה להגיש בקשה לבית המשפט ולקבל את הצו?
זהבה וייזר: כשאני מגיעה ועד שאני אקבל את הצו הזה מבית המשפט בינתיים אנשים נמצאים שם בסכנה, אני רוצה מיידית שכשאני קוראת לשוטר שיבוא ויראה איתי מה קורה שם במקום ואת זה אני לא יכולה לקבל וצריך שינוי חקיקה.
מיכאל נודלמן: אני מבקש את הנושא הזה לסדר היום ולהזמין לפה,
: תעבירו לנו את החומר ותקבלו הכי מהר שאפשר מבחינת חקיקה פרטית בכנסת.
זהבה וייזר: לזה אנחנו שואפים כי יש לנו קשיים והאנשים האלה נמצאים עדיין במסגרות קשות מאוד ואנחנו מוצאים אנשים שמגיעים לבתי חולים כמעט ברגעים האחרונים ואנחנו אנשים שהגיעו עם עשרים פצעי לחץ.
: רובם ללא משפחות?
זהבה וייזר: רובם ערירים אבל זה לא בהכרח כולם, כי כמו שציינו קודם יש כאן בעיות שנכדים מביאים אותם לארץ, לוקחים את סל הקליטה, הנכד לא רוצה אותו, כלא אותו בבית ואז אנחנו נאלצים להוציא אותו למסגרות.
זהבה וייזר: זה נושא מאוד מורכב ומטופל בידי כמה משרדים.
זהבה וייזר: אני מאוד אשמח אם דווקא מהשולחן הזה יצא משהו שיוכל לסייע לנו לפתור ולמגר את התופעה הזאת.
: הם רוצים שתהיה להם אפשרות לפנות למשטרה ולקבל סעד של אכיפה מהמשטרה, יש להם הרי אפשרות לפנות כמשרד הרווחה, הם לא צריכים אותנו בשביל זה, אני אברר במחלקה המשפטית בדיוק מה צריך לעשות, יש הרבה חוקים שהמשטרה מחוייבת לסייע.
זהבה וייזר: הגעתי למפקדי תחנות, הם אמרו לי במפורש ואפילו היה תאום של שיחות עם היועץ המשפטי שלנו והם אמרו לנו שהם מנועים מלהיכנס.
זהבה וייזר: אם יש להם צו מבית משפט הם יכנסו.
זהבה וייזר: לכן אני אומרת שפה צריך לשאוף לשינוי חקיקה.
מרים בר גיורא: אני רציתי להעיר משהו בנושא קצת אחר שהוא גם כן מאוד חשוב.
מרים בר גיורא: ישנה תופעה של זקנים, בעיקר עולים חדשים, שעלו לארץ, היו מספר שנים בארץ, קיבלו סל קליטה ועזבו את הארץ.
מרים בר גיורא: כעבור מספר שנים הם חוזרים לארץ,
: ואז הם מתחילים מאפס ואין להם שום דבר והם זרוקים ברחוב.
מרים בר גיורא: אין להם אפילו ביטוח רפואי.
: יש הרבה פניות בנושא הזה לחברי הכנסת ואנחנו לא יודעים מה לעשות.
מרים בר גיורא: גם אנחנו לא יודעים מה לעשות, כי יש זקנים שהגיעו במצבים קשים ביותר, לאיזה בית אבות אני אשלח אם אין ביטוח רפואי, מי ישלם להם עלויות כאלה גבוהות של טיפולים.
מרים בר גיורא: אז לא רוצים לתת להם ביטוח רפואי כי אומרים שצריך להעניש אותם, הם לא היו בארץ, הם לא שילמו, הם עזבו את הארץ, אבל מי יטפל באנשים האלה.
מיכאל נודלמן: אנחנו לא יכולים לעשות ביטוח בריאות לתושבים חוזרים.
מרים בר גיורא: אם הם תושבים חוזרים צעירים שיכולים לעבוד, אני מדברת על זקנים שאין להם כלום.
מרים בר גיורא: אנחנו לא יודעים מה לעשות.
מיכאל נודלמן: גם אנחנו לא יודעים.
מיכאל נודלמן: אני חושב שאין הרבה מקרים כאלה.
מיכאל נודלמן: אם זה לא הרבה מקרים אולי אפשר לדבר על זה.
ברברה לנג: זה לא רק מוסדות, קשישים חוזרים עם המון בעיות בריאותיות וצריכים לקנות תרופות, צריך לעשות שינוי בחוק ביטוח בריאות.
מרים בר גיורא: שינוי בחוק הביטוח הלאומי.
זהבה וייזר: יש לי שני מקרים נוספים בנושא הזה.
זהבה וייזר: יש זקנים שמגיעים ארצה ורוצים לחזור חזרה לחבר העמים, יש לי עכשיו אחד כזה על שולחני, שהגיע בתנאים מאוד קשים מחבר העמים ורוצה להגיע חזרה ואנחנו לא יכולים להחזיק אותו כאן והוא יסע, יקנו לו כרטיס בקרוב והוא יסע, אני ביקשתי מהסוכנות ופה אני רוצה לחשוב על איזה שהיא דרך שהשליח שם ימנע מבעדו לחזור שוב לארץ, כי כשהוא יחזור, אנחנו ניסינו להסביר לו שלא יהיה לו לא ביטוח בריאות, לא יהיה לו ביטוח לאומי והשליח שם צריך למנוע ממנו.
זהבה וייזר: שם הוא חוזר לרחוב אם אתם שואלים אותי.
מיכאל נודלמן: הוא חוזר לפה כי שם אין לו שום דבר, אין שירותי בריאות והוא חושב שכאן הוא יקבל משהו.
זהבה וייזר: היום יש לו ביד קצת כסף מסל הקליטה ואת הגימלה שהוא קיבל והוא רוצה לחזור, איך אני יכולה להחזיק אותו כאן.
זהבה וייזר: עכשיו השאלה היא מה עושים כשהוא חוזר.
זהבה וייזר: ודבר נוסף שיש לנו בעיה, שאנחנו מממנים במדינה אדם שמגיע ישירות בקליטה ישירה, המדינה משלמת עבורו את כל התשלום, את כל ההשמה המוסדית באופן מלא.
זהבה וייזר: הוא נכנס, פונים אלינו עובדים סוציאליים מאותם מקומות, הוא נכנס למדינה עם סל קליטה שהוא משמעותי, עם גימלת הסיעוד והדברים מגיעים ישירות אליו ולא לוקחים ממנו שום תשלום או שום השתתפות עבור ההשמה שלו.
זהבה וייזר: יש בעיה שאי אפשר לקחת מסל הקליטה שלו שום דבר לגבי ההוצאות, אם הוא לא רוצה לתת הוא לא נותן.
זהבה וייזר: יש אנשים שמגיעים עם רכוש משם, שמוכרים את הבתים שלהם שם, הם מגיעים עם רכוש והכסף נשאר ואנחנו לא יכולים לגעת בזה, והמדינה משלמת עבורם תשלום מלא.
זהבה וייזר: השאלה אם אפשר באיזה שהיא צורה לאכוף את זה.
מיכאל נודלמן: אם זה היה פשוט אני חושב שהיה לזה פתרון.
מזור בהיינה: מעלים פה נקודות מאוד חמורות ותוך כדי כך שהגברת מעלה את הענין של ההתייחסות לקשישים ועצם קיומם, זה נורא עצוב לראות, בלי לראות באדם זכאותו או לא, כאנושי.
מזור בהיינה: מבחינתנו אנחנו נמצאים במדינה שעד כמה שניתן לומר אמורה לתת מענה בלי לראות את ההבחנה אם הוא הלך, חזר, הגיע, יש לו או אין לו, לדעתי יש פה דברים שגובלים כמו עולם תחתון.
מזור בהיינה: התייחסות כלפי הקשישים.
מזור בהיינה: כעם וככנסת ישראל צריכים לעשות את כל המאמץ ואת כל הכלים העומדים לרשותנו להציע הצעות ולחוקק חוקים לתקן בענין הקשישים.
מזור בהיינה: קשישים זה לא משחק ילדים, זה לא בית ספר, זה לא אוניברסיטאות, זה אנשים חשופים לכל דבר.
מזור בהיינה: אני הייתי בוועדת העבודה והרווחה ומשם יצאתי לשמוע מה קורה בתחום העולים החדשים, הדברים מאוד חמורים, אבל כשאני שומע את הדברים האלה אתה רואה דברים עוד יותר חמורים.
מזור בהיינה: לדעתי אנחנו כחברי כנסת וכוועדה במיוחד לענין העלייה והקליטה צריכים לעשות את כל המאמצים ולא לחסוך בכלום על מנת להיות להם למחסה ולהגן על האוכלוסיה הזאת שבאמת זקוקה לכבוד כמעט האחרון שלה שיעשו את זה בצורה מכובדת.
מזור בהיינה: תחום התקשורת בעידן המודרני, אני חושב, מבלי להיכנס לעדות או לסוג העלייה, התחום הזה לא כל כך תורם לאוכלוסיה הזאת.
מזור בהיינה: צריכים לחפש את המענה האנושי, את כל הכלים האנושיים בשביל להיות ישירות אליהם ולמצוא אלטרנטיבה לכל הטכנולוגיה של אינטרנט ותקשורת, אני לא חושב שזה מדבר אליהם, בלי להיכנס לסוג העליה מרוסיה או מאתיופיה, צריך לבדוק כלים אחרים בשביל לגשת אליהם בצורה ישירה ולהראות להם את הזכויות, לתת להם את הזכויות, כך זה נראה בעיני תחום התקשורת.
מיכאל נודלמן: בכל משרד יש אגף משפטי.
מיכאל נודלמן: לכל חבר כנסת יש כמה עוזרים, אתם גם צריכים ליזום חקיקה שהיא תסגור את כל החורים שיש בחקיקה הקיימת.
מיכאל נודלמן: לגבי בתים כאלה אנחנו צריכים לעשות יחד איתכם עוד ישיבה ואני בטוח שתהיה חקיקה פרטית, אבל יש דברים שאתם לבד יכולים לתקן.
מיכאל נודלמן: אנחנו נאשר את כל החוקים שיועילו.
מיכאל נודלמן: מה שאנחנו שמענו זה מצב בלתי אפשרי.
איילה אמן: אני ראש תחום רווחה תרבות ופנאי במשרד לענייני גמלאים.
איילה אמן: אחר כך אני ארצה להציג את מצגת התוכנית למאבק באלימות, אבל לפני זה אני רוצה להתייחס למה שחבר הכנסת מזור דיבר עליו והענין הזה של נגישות המידע במשרד שלנו זה דבר שנתפס כדבר מאוד מרכזי כדי שאנשים יוכלו להשתמש בו ואחד הדברים שאנחנו עושים זה מפעילים ניידת הדרכה שהיא בחמש שפות, היא מגיעה לכל הארץ בעיקר לפריפריה, לצפון ולישובי עוטף עזה ובניידת ההדרכה הזאת יש מרפאים בעיסוק או פיזיותרפיסטים או עובדים סוציאליים, תלוי לפי המקום שאליו הם באים, ומציגים גם אביזרי עזר ואיך להשתמש בהם, גם אל מי לפנות, הם גם נותנים הרצאה כללית וגם ייעוץ אישי לאנשים שפונים אליהם.
איילה אמן: אני חושבת שזה איזה שהוא כלי שמקדם את הענין הזה של נגישות המידע כי רק להיכנס לאינטרנט זה קצת מוגזם לגבי אוכלוסיית הזקנים שהיא לא עד כדי כך משתמשת ובנוסף לזה עכשיו הוקם מרכז מידע שגם היה לו קמפיין בטלוויזיה שטלוויזיה כולם רואים, וכוכבית 8840 גם מי שיודע פחות עברית או הוא יותר חדש, הוא רואה טלוויזיה והוא יכול לקלוט את הדבר הזה ואז כשהוא מגיע למוקד המידע שם כבר יש אנשים שיכולים לתת לו מידע גם בשפות השונות.
איילה אמן: זאת איזה שהיא חשיבה שהמידע יגיע לאנשים כדי שהם יוכלו להשתמש בו יותר נכון.
ברברה לנג: אני רק רוצה להוסיף למה שאיילה אומרת, אני דיברתי על עוד דרך אחת לקבל מידע, בכל לשכות הבריאות יש ימים ושעות של קבלת קהל שאפשר להגיע ולקבל הסבר בשפות שונות על ההליכים שצריך לעשות כדי לקבל שינוי בדיור או אביזרים שונים או סידור במסגרת מוסדית ולא רק באינטרנט אלא בדרכים שונות, אם זה בקבלת קהל, אם זה באמצעות טלפון גם.
איילה אמן: העובדה שקיים מרכז מידע כזה מופיע גם בעיתונות הדוברת רוסית והדוברת ערבית ובג'רוסלם פוסט כדי שהמידע הזה יוכל להגיע בפריסה הכי טובה לכל זקן בארץ.
ורה שלום: אני מנהלת אגף ייעוץ לקשיש במוסד לביטוח לאומי.
ורה שלום: בנושא של מידע לאוכלוסיית העולים, אחד התפקידים המרכזיים שעושים אותם במסגרת הביטוח הלאומי זה מתן ייעוץ לאוכלוסיית המבוטחים, אוכלוסיית הקשישים שמגיעים אלינו.
ורה שלום: הייחודיות שבענין היא שמוסרי המידע או מי שמדבר או יועץ לקשישים, הם אנשים דוברי כל השפות, גם ברוסית וגם באמהרית, מעט מאוד יש לנו בעיה עם הנושא, אבל המידע שניתן לאנשים הוא מידע ברמה של ליווי, זה לא רק מסירת מידע, זה גם בכתיבה, גם בהתקשרות עם המוסדות וגם במעקב אחר כל הנושא הזה.
ורה שלום: אני חושבת שאחד המקומות שמאוד מצליחים איתם בהעברת מידע לעולים זה באמצעות רדיו רקע שאני חושבת שיש לו תפקיד מאוד משמעותי.
ורה שלום: בימים אלה יש סכנה על כל הנושא של רשות השידור ואולי אחד הדברים שצריך מאוד לדאוג להם זה למנוע את סגירתם של אותם ערוצים כי זאת הדרך כמעט היחידה לחלק גדול מהאוכלוסיה במיוחד כשמדובר בעולים חדשים, שמידע זמין מגיע אליהם והם מיד מתייצבים, הם מיד מקבלים את זה כהוראת שעה.
ורה שלום: אני חושבת שזה הדבר שאנחנו מציעים אותו, כל הנושא של הפרסומים שאנחנו עושים בעיתון מדי פעם להזמין את האנשים לקבל ייעוץ בשפות השונות, יש לנו קו טלפון בשפות שונות שגם עולים חדשים יכולים להשתמש באמהרית וברוסית, ערבית עברית ואנגלית, ואני חוזרת ואומרת, ערוצי הרדיו הם אחד הדברים הכי חשובים.
מיכאל נודלמן: אני סיפרתי על ביקור הוועדה באשדוד, אצלכם יש סניף גדול, 50 אנשים עובדים, בכניסה יש שלט, מדברים ברוסית, אני פניתי ברוסית אבל אף אחד לא הבין, ויש רק עובדת בחצי מישרה שמדברת רוסית ועובדת בחצי מישרה שמדברת אמהרית.
מיכאל נודלמן: בעיר שבה אוכלוסיית העולים הכי גדולה.
מיכאל נודלמן: אתם מדברים יפה אבל כשאנחנו מגיעים לשטח, זה לא עובד כך.
ורה שלום: אני מדברת על המתנדבים של הייעוץ לקשיש, אני לא דיברתי על פקידים.
מיכאל נודלמן: אנחנו לא ראינו מתנדבים.
ורה שלום: הם נמצאים בתוך הסניף, הם לא נמצאים למטה בדלפק.
מיכאל נודלמן: הקליינט הכי גדול במוסדות כאלה אלה אנשים מבוגרים שלא יודעים את השפה, צעירים לא הולכים לביטוח לאומי, ואני דיברתי עם המנכ"ל שם ואמרתי לו שהוא צריך לקבל כמה אנשים שמדברים שפות, אחר כך קיבלתי ממנו מכתב בקשה לעזרה בשש מישרות.
ורה שלום: אני חושבת שנעשה פה עוול כי מדובר פה על שתי רמות, אם מדובר על רמת הפקידות זאת אחריות של מנהל הסניף ושל המוסד בכלל, אני מדברת על שירות ייעוץ לקשישים שהוא ניתן לאוכלוסיה המבוגרת, יש לנו הרבה מאוד מתנדבים שהם עולים והם עונים ונותנים את השירות הזה גם בבית של הזקן, לא רק במסגרת הביטוח הלאומי.
ורה שלום: אם הסניף באשדוד אינו עונה לצורך של כלל האוכלוסיה על ידי פקידים שהם דוברי רוסית ואמהרית זאת באמת בעיה, אבל זאת בעיה מסוג שונה.
ורה שלום: מתן שירות לאוכלוסיית המבוגרים באמצעות מתנדבים בשפות השונות, אני אחראית ומתחייבת על מה שאני אומרת כרגע.
דני קסהון: את נושא האלימות בחברה הישראלית הייתי מחלק לשניים, אלימות פיזית ואלימות מילולית.
דני קסהון: בנוסף יש את העולים ויש את החברה הכללית בכלל, הציבורית, שנמצאת במדינה.
דני קסהון: בנושא של המשטרה שהתייחסו פה, הטיפול שהם נותנים, אני הייתי רוצה לדעת מה הטיפול שהם נותנים בנושא האלימות המילולית ואלימות פיזית.
דני קסהון: רוב הזמן מגישים תלונות והטיפול שמבוצי הוא מעט, בגלל זה עולה כל הזמן הנושא של התלונות והנושא של האלימות ולא יורד.
מיכאל נודלמן: תלונות על מי?
דני קסהון: על הילדים וגם על המבוגרים וגם על הזקנים.
דני קסהון: וגם בנושא של כוח האדם, אתם אומרים שיש לכם מעט כוח אדם לטפל בנושא העולים ובקרב הקהילה בכלל, מדוע זה נותר, למה לא לוקחים עוד כוח אדם כדי לטפל בזה, למה לא מקצים מישרות נוספות.
קריאה: מי יתן לנו?
דני קסהון: זאת השאלה שלי, או שהבעיה אצלכם או שהבעיה במדינה, בשביל זה אנחנו התכנסנו לוועדה הזאת שתדון בנושא.
דני קסהון: כוח האדם של יוצאי אתיופיה הוא מועט, איך אנחנו מחפשים טיפול אם כוח האדם הוא מועט ומי יתן את הטיפול הנכון אם לא יוצאי אתיופיה עצמם.
מיכאל נודלמן: רק במשרד הבריאות התקן הוא של 33% ליוצאי אתיופיה ויוצאי רוסיה, עולים חדשים.
מיכאל נודלמן: במשרדים האחרים מדובר על אחוז אחד או פחות מזה.
מיכאל נודלמן: היה פה נציב שירות המדינה שדיברנו איתו על זה אבל הכל דיבורים.
דני קסהון: בביטוח לאומי באשדוד ישנו עובד בחצי מישרה ושם יש קרוב ל-500 אלף משפחות שמטופלות, איך אפשר לתת מענה בחצי מישרה.
דני קסהון: הביטוח לאומי צריך לתת לזה מענה, מדוע לא עושים את זה.
מיכאל נודלמן: קשה לשנות את המצב הזה.
מיכאל נודלמן: אני מקווה שבשנים הבאות יהיה שינוי גדול כי ככה אי אפשר להמשיך.
מיכאל נודלמן: אתה צודק, אבל אין לנו תשובה.
מאיה זגורי: אני מאגף קהילה ומשמר אזרחי.
מאיה זגורי: אני רוצה להתייחס לנושא המניעה שהאגף שלנו קצת יותר אמון עליו בתחום הזה.
מאיה זגורי: נקודות הקצה שלנו בשטח זה אותם מרכזי שיטור קהילתיים ובסיסי הפעלה שכונתיים שאליהם מתנדבים אנשים תושבי אותה שכונה.
מאיה זגורי: במסגרת הפעילות שלנו למען הקשישים בראש ובראשונה נעשה אבל זה לא תמיד מצליח, נעשה נסיון לשבץ מפקדי מרכזי שיטור קהילתיים שהם שוטרים ולא מתנדבים בשכונות של עולים כאשר מפקד המש"ק הוא שוטר מאותו מוצא, לדוגמה קרית משה ברחובות, אני מניחה שאתה מכיר.
מיכאל נודלמן: אני מכיר.
מאיה זגורי: יש איזה שהוא מאמץ לשים שוטר מאותה עדה כי הוא מכיר את התרבות, את המנטליות, את המנהגים וזה מאוד חשוב בטיפול שלנו כמשטרה.
מיכאל נודלמן: זה שוטר אחד?
מאיה זגורי: יש איזה רה ארגון שנעשה אצלנו לאחרונה באגף, באופן כללי המבנה של מרכז שיטור קהילתי בנקודת הקצה צריך להיות מבוסס על שלושה אנשים, זה לא קיים בפועל בהרבה מקומות אבל זה משהו שהתחיל רק לא מזמן וזה תהליך שיקח קצת זמן.
מאיה זגורי: זה באשר לנושא של שיבוץ השוטרים.
מאיה זגורי: יש לנו ברוב התחנות יחידות של מתורגמנים שהם מתנדבים דוברי שפות שמסייעים לשוטרים בקבלת קהל בנושא של גביית תלונות ודברים אחרים, נושאים נוספים זה כל מיני מנשרים וברושורים שהפיק האגף שלנו בשפות שונות, אחד מהם זה למבוגרים עם כל מיני עצות למיגון ועצות בתחום הכלכלי, משיכת כספים וכו', אחד מהמנשרים שלנו תורגם לחמש שפות, קיים בעברית, תורגם לערבית אמהרית רוסית וצרפתית.
מאיה זגורי: מעבר לכך אנחנו ממקדים פעילות בתחום האוכלוסיה הזאת אבל לא בהכרח מיקוד מגזרי, לא בהכרח מיקוד לאוכלוסיית העולים, אבל אנחנו וודאי יודעים שהיא מקבלת את השירותים האלה, אז אחד מהשירותים זה שירות שנקרא סל"ע, סיוע לקרבן עבירה, שאותו מפקד מרכז שיטור קהילתי מלווה את הקרבן, לא רק מרגע היותו קרבן אלא ממשיך אחר כך את ההתקשרות איתו, לבדוק מה מצבו בהמשך וזה בסיוע של מתנדבי המשמר האזרחי, כמובן שאנחנו צריכים לקבל מראש את הסכמת הקרבן לכך.
מאיה זגורי: דברים נוספים שאנחנו עושים זה הרבה מאוד הדרכות והרצאות לאוכלוסיות הזקנים במרכזי יום לקשיש, במעונות יום, בבתי אבות למיניהם, במתנסים, אנחנו עושים מעבר לכך גם סדנאות התגוננות, מתחילת השנה ועד היום קויימו כ-40 סדנאות התגוננות שמי שמעביר אותן זה אותו שוטר במרכז השיטור הקהילתי שהוא נותן הדרכות ועצות למיגון לקשישים.
מאיה זגורי: אני מניחה שראיתם בתקשורת את אותה סדנה שמעבירים לקשישים על הגנה עצמית עם אימון מעשי, זה שוטר מהמערך שלנו שהוא מדריך לכושר והגנה עצמית בבית הספר לכושר מבצעי של המשטרה.
מאיה זגורי: אנחנו עושים עוד הרבה מאוד פעילויות, סיורי מניעה שזה על פי מיפוי אבל כשעולה לנו מקום שבו יש אוכלוסיה עולה או אוכלוסיה קשישה אז אנחנו מגבירים שם את הפעילות, מנחים את השוטרים וגם את המתנדבים לרגישות יתר בנושא הזה, חברנו לפני כשנתיים לאש"ל בפרוייקט מאוד גדול שהרים את כל הנושא הזה שנקרא ברק הזהב, חיברנו בפיילוט הראשוני כ-20 מרכזי שיטור קהילתיים ל-20 קהילות תומכות מטעם אש"ל ולפני כחצי שנה זה הפך מפיילוט לתקן ביצוע ובכל מרכז שיטור קהילתי כזה כשעולה מיפוי פשיעה של עבירות כלפי אוכלוסיה מסויימת מרימים את המודל הזה ועושים כמה שאפשר לטובת אותה אוכלוסיה.
מאיה זגורי: כמובן יש ביקורי בית, קשר טלפוני עם קשישים במקומות שעלתה הבעיה הזאת, ליווי קשישים ב-28 לחודש למשיכת כספים, הנחיות במסגרת ההרצאות שניתנות לקשישים איך לשאת תיק, איך למשוך את הכסף, לא את כל הכסף בבת אחת, לאוו דווקא ב-28 לחודש ועוד הנחיות מהנחיות שונות.
מאיה זגורי: בהדרכות יש הנחיות לגבי התנהגות בבית והתנהגות ברחוב, לא ללכת לצד המדרכה כשתיק לכיוון מי שפונה אל הכביש, בדיוק מה לעשות ואיך לעשות, לא לפתוח את הדלת מיד כשהחשמל כבה כי יכול להיות שזה תרגיל של מישהו מבחוץ שזומם איזה משהו על גבו של אותו קשיש.
מאיה זגורי: אנחנו מנסים לרתום בני נוער לנושא, גם מתוך היבט ערכי של לקשור את בני הנוער לדור הזקנים שזה משהו שננטש ופחות רואים אותו בשנים האחרונות, לחבר אותם יותר לדור הזקנים וגם לתת מענה לאותם קשישים כי יותר קשה לנו מקרב העולים, ודובר על זה קודם, שמאוד קשה לאוכלוסיית העולים להתנדב כי יש בעיות שפה, כי יש בעיות כלכליות ולכן אנחנו מנסים דרך בני הנוער להגיע גם לביקורי הבית באמצעות פרוייקט מחוייבות אישית ובהמשך בני נוער במעמד של מתנדבים מן המניין ולסייע לנו בכל הדברים שאנחנו יכולים לעשות במסגרת המניעה.