GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יולי יואל אדלשטיין: יש נפקא מינא אם מישהו התחיל בכיתה ט' והגיע לבגרות.
מרים כהן-נבות: זאת הנקודה הבאה.
מרים כהן-נבות: התלמידים האלה, רובם היו בתוכנית עד שנה אחת וחלקם היו עד שנה וחצי.
מרים כהן-נבות: זה מאוד חשוב לקחת בחשבון כי זה גם אומר שבעצם רובם, אם לא כולם – אין לנו מידע על זה – התחילו להיבחן בבחינות הבגרות עוד לפני התוכנית.
מרים כהן-נבות: כלומר, חלק מבחינות הבגרות שלהם הם ציונים שהיו עוד לפני שהם נכנסו לתוכנית והיתר היו כאשר היו בתוכנית יחסית זמן קצר.
מרים כהן-נבות: זאת הערה מאוד חשובה כי התוכנית מכוונת למעשה ללוות את הילדים מכיתה ז' עד כיתה י"ב וזה דבר שמהווה חשיפה אחרת לגמרי תוכנית.
מרים כהן-נבות: בכל זאת רצינו לראות את מה שיש לנו.
מרים כהן-נבות: חשבנו שעדיין מעניין להסתכל על ציוני הבגרות אפילו שזה מוקדם.
מרים כהן-נבות: היינו צריכים שיטה סטטיסטית שתעזור לנו להבין וללמוד על האימפקט של התוכנית.
מרים כהן-נבות: היינו צריכים שיטה שתעזור לנו לענות על השאלה מה היו הישגי התלמידים האלה אילו לא יושמה התוכנית.
מרים כהן-נבות: זאת השאלה המתודולוגית כדי ללמוד על אימפקט.
מרים כהן-נבות: אגב, יש את כל התיעוד בחוברות שחילקנו לכם.
מרים כהן-נבות: השיטה הסטטיסטית שאימצנו עושה התאמה או זיווג בין יחידות הניתוח.
מרים כהן-נבות: כלומר, לכל בית ספר שהשתתף בתוכנית הותאם או זווג בית ספר דומה שלא השתתף בתוכנית.
מרים כהן-נבות: ההתאמה נעשתה על פי מאפייני התלמידים, כלומר, אחוז התלמידים יוצאי אתיופיה בבית הספר, המצב הסוציו אקונומי של התלמידים גם יוצאי אתיופיה וגם אחרים, על פי מאפייני בית הספר כמו גודל בית הספר, המעמד הסוציו-אקונומי של בית הספר, של הישוב, הרבה מאוד נתונים שיכולנו לקבל, ועל פי הישגי כלל התלמידים והישגי התלמידים יוצאי אתיופיה בבגרות עוד לפני תחילת התוכנית.
מרים כהן-נבות: הנקודה הזאת חשובה והיא גם קיבלה משקל רב בניתוח מכיוון שאנחנו יודעים שבית ספר משפיע על הישגי התלמידים ולכן היה חשוב מאוד להשוות בין בתי ספר שהיו באותה רמה גם לפני התוכנית.
מרים כהן-נבות: את כל הניתוח הזה עשינו בעזרת קבצי הנתונים המלאים של משרד החינוך לגבי חמש שנים, משנת 2002 עד 2006.
מרים כהן-נבות: כאן אנחנו מציגים לכם את תוצאות הניתוח בעזרת החבילה הסטטיסטית הזאת.
מרים כהן-נבות: לגבי האנגלית, אתם רואים שבבתי ספר עם התוכנית, בממוצע 75 אחוזים מהתלמידים יוצאי אתיופיה עברו את הבגרות, זאת אומרת, קיבלו ציון עובר במבחן של שלוש יחידות לפחות, שאלה הדרישות לבחינות בגרות.
מרים כהן-נבות: התוכנה הסטטיסטית מצאה בתי ספר דומים ואצלם רק 61 אחוזים מהתלמידים יוצאי אתיופיה עברו את הבגרות.
מרים כהן-נבות: כלומר, קיבלו אותו ציון עובר באנגלית.
מרים כהן-נבות: אתם רואים כאן פער של 14 נקודות, שזה שינוי משמעותי בעליית ציוני התלמידים בתוכנית לעומת התלמידים האחרים.
מרים כהן-נבות: בנושא של מתמטיקה אנחנו רואים תמונה דומה.
מרים כהן-נבות: אתם רואים ש-68 אחוזים מהתלמידים בתוכנית באותה שנה, שנת 2006, קיבלו ציון עובר במתמטיקה לעומת 56 אחוזים מהתלמידים בבתי ספר דומים להם.
מרים כהן-נבות: כאן אנחנו רואים נתונים על הזכאות לתעודת בגרות.
מרים כהן-נבות: 48 אחוזים מהתלמידים בתוכנית היו זכאים לבחינות בגרות בשנת 2006 ובבתי ספר שהותאמו להם 38 אחוזים כך שגם כאן יש לנו הפרש של 10 נקודות.
מרים כהן-נבות: המדד האחרון שאנחנו מביאים הוא זכאות לבגרות שמאפשרת כניסה לאוניברסיטה שזאת בגרות ברמה קצת יותר גבוהה עם 4 יחידות באנגלית.
מרים כהן-נבות: כאן הנתונים על התלמידים בתוכנית מראים על 33 אחוזים לעומת בתי הספר הדומים שם יש 24 אחוזים.
מרים כהן-נבות: חשוב לשים לב לשני דברים.
מרים כהן-נבות: קודם כל, הנתונים האלה בהחלט מדברים על השפעה משמעותית של התוכנית, על אימפקט של בתי הספר בתוכנית לעומת בתי ספר דומים מבחינת כל מיני מאפיינים שאינם בתוכנית.
מרים כהן-נבות: עדיין אנחנו רואים פערים משמעותיים בין הציונים של התלמידים יוצאי אתיופיה לבין הרמה הארצית, וחשוב לזכור את זה, כך שעדיין יש אתגרים מאוד משמעותיים במערכת.
מרים כהן-נבות: אנחנו צריכים להזכיר גם שבנתונים של יוצאי אתיופיה בארץ הייתה ירידה כך שבאופן כללי חלק השפעת התוכנית היא בשיפור ההישגים וחלק היא במניעת הידרדרות.
מרים כהן-נבות: לסיכום.
מרים כהן-נבות: התוכנית צמחה עד שנת 2006-2007 ל-23 ישובים, 119 בתי ספר וכ-6,500 תלמידים.
מרים כהן-נבות: זה קרה תוך שנתיים וחצי.
מרים כהן-נבות: כ-80 אחוזים מהמנהלים בבתי הספר מרוצים מאוד מכך שהתוכנית יושמה בבית ספרם והתוכנית מיושמת תוך שיתוף פעולה עם בתי הספר ומערכת החינוך.
מרים כהן-נבות: על 50 אחוזים מהמנהלים מעריכים כי התוכנית תורמת במידה רבה לחיזוק הביטחון העצמי של התלמידים, המוטיבציה וההישגים.
מרים כהן-נבות: ניתוח סטטיסטי על השפעת התוכנית על הישגי הבגרות של תלמידי כיתה י"ב מצביע על השפעה משמעותית של התוכנית בכל המדדים שבחנו.
מרים כהן-נבות: עדיין צריך להצביע גם על אתגרים ואתגרים מרכזיים של התוכנית כוללים הגברת המוטיבציה של התלמידים בלמידה וחיזוק הקשר של ההורים עם בתי הספר.
מרים כהן-נבות: הכנו גם דיווח על תמצית של הממצאים בנושא של מרכזי הנוער.
מרים כהן-נבות: כאן מדובר בעוד תוכנית של הפרוייקט הלאומי.
מרים כהן-נבות: מרכזי הנוער נועדו לשרת את בני הנוער יוצאי אתיופיה בכל הישובים בהם הם ממוקמים.
מרים כהן-נבות: כלומר, כל תושבי השכונה, תוך דגש במיוחד על בני נוער בסיכון גבוה.
מרים כהן-נבות: מטרות המרכזים הן מתן מסגרת לפעילות בשעות הפנאי, מניעת התנהגויות סיכון, מתן פעילות ערכית חינוכית לקידום צמיחה והתפתחות אישית, מתן תמיכה אישית והפניה לשירותי הקהילה הטיפוליים בעיקר במקרה הצורך, ואיתור בני נוער במצבי סיכון ומשיכתם לשירות.
מרים כהן-נבות: המרכזים גם הם מופעלים על ידי ארגונים שונים.
מרים כהן-נבות: המרכזים שבדקנו מופעלים על ידי עמותת פידל, הקרן לפיתוח חדרה, עמותת עליה והמתנ"ס העירוני.
מרים כהן-נבות: במחקר שביצענו בדקנו שבעה מרכזים שפעלו שנה אחת לפחות בזמן איסוף הנתונים, במאי 2006, ובאותם שבעה מרכזים הגשנו שאלונים לכל בני הנוער שביקרו במרכזים באותו שבוע וגם לצוות במקום.
מרים כהן-נבות: כל המרכזים פועלים בשעות אחר הצהרים והלילה ויש שונות ביניהם בהיקף הפעילות.
מרים כהן-נבות: כאשר בדקנו היו חמישה מרכזים שפעלו חמישה-שישה ימים בשבוע ושני מרכזים שפעלו שלושה ימים בשבוע.
מרים כהן-נבות: כאשר שאלנו את בני הנוער, ראינו שההשתתפות שלהם במרכזים היא מקיפה.
מרים כהן-נבות: כלומר, בממוצע בני הנוער מגיעים למרכזים כמעט ארבע פעמים בשבוע – 3.6 – ובממוצע 3.3 שעות ביום.
מרים כהן-נבות: זאת אומרת, מי שמגיע, מגיע הרבה, משהו כמו 12 שעות בממוצע בשבוע שזה הרבה מאוד.
מרים כהן-נבות: מי הם בני הנוער שמגיעים למרכזים.
מרים כהן-נבות: קודם כל, כמעט כולם הם באמת יוצאי אתיופיה כאשר מחציתם ילידי אתיופיה ומחציתם ילידי הארץ.
מרים כהן-נבות: כמעט כולם לומדים ורק 4 אחוזים נושרים למרות שאחוז הנשירה עולה בקרב הנוער המבוגר יותר, בני 17.
מרים כהן-נבות: אנחנו רואים שיש להם קשיים בלימודים, וזה דבר שלא מפתיע אותנו, כאשר 50 אחוזים ציינו שהם נכשלו במקצוע אחד לפחות, 30 אחוזים אמרו שקשה להם לקרוא ספרי לימוד בבית הספר.
מיכאל נודלמן: אתם מדברים על ילדים שנולדו כאן או ילדים שהגיעו לכאן?
מרים כהן-נבות: מחציתם נולדו כאן ומחציתם הגיעו לכאן.
מיכאל נודלמן: הם נולדו כאן ולא יודעים לקרוא.
מרים כהן-נבות: 29 אחוזים אומרים לנו שאלה הילדים שבאים ומה הצרכים שלהם.
מרים כהן-נבות: מהנתונים אנחנו רואים שהמרכזים ממלאים תפקיד בקהילה שבאמת היה מאוד נחוץ.
מרים כהן-נבות: כ-67 אחוזים מקרב בני הנוער לא מבקרים באף מסגרת אחרת לנוער ו-60 אחוזים אמרו שבחיים הם לא היו באף מסגרת.
מרים כהן-נבות: כלומר, זה באמת נותן שירות ראשוני שלא היה קודם לכן.
מרים כהן-נבות: חשוב היה לבדוק את הנושא של התנהגויות סיכון אצל בני הנוער.
מרים כהן-נבות: הנתונים כאן הם לפי הדיווח העצמי של בני הנוער.
מרים כהן-נבות: שאלנו אותם באיזו מידה הם משתתפים בהתנהגויות סיכון.
מרים כהן-נבות: בערך שליש סיפרו שהם עושים דברים שהחברים מעודדים אותם לעשות שהם אסורים ומסוכנים, שליש בערך אמרו שהם משתכרים מאלכוהול לפחות פעם אחת, שליש מציינים שהם מכירים אנשים שמשתמשים בסמים ושליש מהילדים גם מספרים על אלימות.
מרים כהן-נבות: הבאנו כאן אינדיקציה של איזה אחוז דיווחו שהם הלכו מכות לפחות שלוש פעמים בשנה האחרונה.
מרים כהן-נבות: יש כאן גם שאלה על נשיאת נשק להגנה עצמית ו-11 אחוזים מהילדים דיווחו על זה.
מרים כהן-נבות: אגב, האחוזים הם הרבה יותר גבוהים בקרב הבנים מאשר בקרב הבנות.
מרים כהן-נבות: שאלנו אותם למה הם מגיעים למרכזים.
מרים כהן-נבות: שני שליש אמרו שהם באים כדי לבלות, כדי לעשות דברים מעניינים וחשובים, אבל יש גם אחוזים משמעותיים מאוד שהם אמרו שהם באים כדי להיות עם החברים או כדי להשתתף בחוג ספציפי שחשוב להם לעשות אותו, ויש גם אחוזים, אמנם בודדים, שדיברו על כך שהם באים כדי להשתתף בלימודים או כדי לדבר עם המדריכים, כדי לדבר עם מבוגר משמעותי ולקבל ממנו תמיכה, ייעוץ ומידע.
מרים כהן-נבות: במרכזים קורים כל מיני דברים.
מרים כהן-נבות: בסך הכל יש איזשהו מכלול של מגוון דברים.
מרים כהן-נבות: הדבר המרכזי הוא חוגי העשרה בנושאים שונים – הרבה מחשבים, הרבה ספורט, דרמה, אומנות, הנושאים הרגילים של החוגים.
מרים כהן-נבות: יש גם חוגים לא בנושאים רגילים כמו הכשרה להיות DJ וכל מיני דברים יצירתיים.
מרים כהן-נבות: יש גם פעילות חופשית שבני הנוער באים ופשוט מתכנסים ואז הם יכולים להשתמש במחשבים או לראות סרטים או לשחק.
מרים כהן-נבות: יש סדנאות לפיתוח אישי וחברתי ולהכשרת מנהיגות.
מרים כהן-נבות: יש מפגש חברתי שקורה וחשוב להזכיר אותו, והשיחות עם המדריכים, ויש גם אירועים חד-פעמיים כמו טיולים, מסיבות, טקסים וכולי.
מרים כהן-נבות: מעבר לפעילות הזאת של המרכזים במתן שירות לילדים באופן ישיר, המרכזים גם פועלים ועוסקים בקיום קשרים עם שירותים קהילתיים כדי להביא לילדים מענים בעיקר טיפוליים שהם עצמם לא יכולים לספק.
מרים כהן-נבות: בדרך כלל הקשרים האלה עם שירותי הקהילה הם על פי הצורך ופחות קורה בצורה של מגעים שוטפים קבועים.
יולי יואל אדלשטיין: מה הפרופיל של מדריך/מדריכה במרכז כזה?
מרים כהן-נבות: חלק מהם אנשי מקצוע, למשל פרופיל של איש קידום נוער, חלק הם לא.
מרים כהן-נבות: כלומר, אנשים שלמדו, שיש להם תואר ראשון, אבל אין להם הכשרה דווקא בתחום הטיפולי.
יולי יואל אדלשטיין: כמה מהם בני העדה?
קריאה: כמעט כולם.
מרים כהן-נבות: שאלנו את בני הנוער מה הם חושבים על המרכז והבאתי כאן שלושה היגדים.
מרים כהן-נבות: 81 אחוזים אמרו שהם מרוצים מהמרכז מאוד, במידה רבה או רבה מאוד.
מרים כהן-נבות: בעצם אנחנו ידענו את זה כי הם באים 12 שעות בשבוע וזה הרבה, כך שיכולנו להבין שהם מאוד שבעי רצון מהמרכז.
מרים כהן-נבות: שאלנו אותם גם אם יש להם למי לפנות ו-55 אחוזים אמרו שיש להם במידה רבה או רבה מאוד.
מרים כהן-נבות: יכול להיות שכאן אנחנו מאוד מחמירים אבל עדיין נראה לנו שזה ששליש אמרו שאין להם לאן לפנות, זה מהווה בעיה.
מרים כהן-נבות: כלומר, בגדול האתגר של המרכזים הוא שכל הילדים ירגישו שיש להם למי לפנות.
מרים כהן-נבות: הבאנו את הנתון ש-50 אחוזים מבני הנוער אומרים שעוזרים להם לחשוב בצורה אחרת, וגם זה נתון משמעותי והוא משמעותי גם בגלל מה שקורה, גם בגלל המודעות של בני הנוער שהם אומרים לנו את זה כי הרבה פעמים אצל בני נוער יותר קשה להגיע לאמירות רפלקטיביות כאלה.
מרים כהן-נבות: שאלנו את בני הנוער מה הם קיבלו מההשתתפות שלהם במרכז.
מרים כהן-נבות: נתנו להם רשימה של תרומות אפשריות ושאלנו האם זה קורה, האם מאז שהם באים למרכז זה קרה במידה רבה או רבה מאוד או במידה בינונית או במידה מועטה או בכלל לא.
מרים כהן-נבות: אתם יכולים לראות שבעיקר התרומות המרכזיות היו בנושא הפנאי, הרוב ציינו שיש להם לאן ללכת בשעות הפנאי ושהם עושים דברים שמעניינים אותם, הרוב ציינו את זה במידה רבה מאוד והיתר במידה בינונית.
מרים כהן-נבות: הרוב גם אמרו שהם מרגישים יותר בטוחים בעצמם וחלק משמעותי, כמעט חצי, אמר שבעקבות ההשתתפות במרכז הם יודעים יותר טוב עברית.
מרים כהן-נבות: שימו לב, לא בגלל שהם קיבלו תגבור או שיעורי עזר במרכז אלא בגלל ההשתתפות בכל הפעילות במרכז, אולי גם בגלל האפשרות להשתמש במחשבים, לעשות שיעורי בית, דבר שגם הוא עזר בנושא השפה העברית.
מרים כהן-נבות: הם הכירו חברים חדשים, מצאו דרך לפתור בעיה אישית והפנו אותם לאנשים שיכולים לעזור להם – גם כאן
מרים כהן-נבות: אחוזים משמעותיים הצביעו על זה, אבל פחות, בין היתר כי אולי לא הייתה להם בעיה גם אולי כי זה לא דגש של המרכז וגם אולי כי פשוט לא הייתה להם בעיה בזה.
מרים כהן-נבות: שוב הנושא של לימודים, 42 אחוזים אמרו שזה עזר להם בלימודים במידה רבה למרות שזה לא הדגש כאן.
מרים כהן-נבות: אנחנו רואים שהמרכזים נותנים שירות לבני נוער יוצאי אתיופיה, חלקם בסיכון, רבים הם דווקא מהווים נוער נורמטיבי, עיקר הפעילות הוא במתן מסגרת נורמטיבית לבילוי בשעות הפנאי, העשרה, סדנאות לפיתוח אישי, מרבית המשתתפים מאוד מרוצים מהמרכזים ורואים תרומות בעיקר בתחום של הזדמנות לעסוק בדברים מעניינים וחשובים וחיזוק הביטחון העצמי.
מרים כהן-נבות: אנחנו רוצים גם להצביע על כמה אתגרים לחיזוק המרכזים, דברים שעלו מהראיונות ומהנתונים, כאשר דבר אחד הוא הרחבת היקף הפעילות כך שתהיה עוד יותר פעילות ועוד יותר שעות, הגדלת כוח האדם המקצועי, להביא עוד כוח אדם עם הכשרה מקצועית, חיזוק תחושת כל בני הנוער שיש להם כתובת ויש להם לאן לפנות, חיזוק פעולות האיתור של בני הנוער כדי למשוך עוד יותר בני נוער בסיכון גבוה, וחיזוק שיתוף הפעולה עם שירותי הקהילה וההורים כדי להיות מסוגלים לתת מענים כוללניים יותר לבני הנוער בעזרת הגופים האחרים האלה.
מרים כהן-נבות: תודה רבה לכם על ההקשבה.
יולי יואל אדלשטיין: זה היה מרתק.
יולי יואל אדלשטיין: במקרה של הפרוייקט הזה, הרבה יותר קל להאמין שהנתונים גם תואמים את המציאות וזה אחרי דיווחים שאנחנו שומעים כאן לפעמים.
יולי יואל אדלשטיין: לגבי הנושא הלימודי היו נתונים על שביעות רצון מנהלי בתי הספר ואני מנסה להבין – ואולי זאת שאלה מוזרה – כי היו 5-6 אחוזים של מנהלים שהם לא שבעי רצון.
יולי יואל אדלשטיין: אני מנסה לתאר לעצמי שאם אני מנהל בית ספר, יש לי אחוז גבוה של עולי אתיופיה, באים ונותנים לי סיוע, ממה אני יכול להיות לא מרוצה?
יולי יואל אדלשטיין: ניסיתם לפענח את זה?
יולי יואל אדלשטיין: זה מפריע למנהל בית הספר והוא לא רוצה עולי אתיופיה בכלל בבית הספר שלו?
יולי יואל אדלשטיין: יש קושי בתיאומים?
יולי יואל אדלשטיין: מה יכול לגרום לכך?
יולי יואל אדלשטיין: זה אולי נשמע קצת קטנוני, אבל אני מנסה לפענח מה יכולה להיות כאן הבעיה של המנהל שלא מרוצה מהסיוע שניתן.
יולי יואל אדלשטיין: ציינת שההשוואה במחקר הייתה עם מה שנקרא השכן הקרוב.
יולי יואל אדלשטיין: האם ניסיתם להשוות את זה לתוצאות של ילדים שנמצאים בתוכניות מקבילות?
יולי יואל אדלשטיין: אמרת שאתם לא באים במקום תוכניות אחרות ולא משתלבים, אבל האם היה כאן איזשהו ניסיון של השוואה של ילדים שהם בוגרי מרכזים של קרן ויזל או כל מיני יוזמות.
נגיסט מנגשה: קרן ויזל פועלת רק בישוב אחד.
יולי יואל אדלשטיין: נתתי את זה כדוגמה.
יולי יואל אדלשטיין: האם ניסיתם לעשות איזושהי השוואה עם מסגרות אחרות?
מרים כהן-נבות: לא ניסינו להשוות אבל זה בהחלט רעיון.
אבי מספין: אני רוצה לברך את דוקטור נגיסט מנגשה ואת מכון ברוקדייל על המחקר, על הפרוייקט הלאומי ועל העשייה המרובה שלהם בקרב תלמידים יוצאי אתיופיה.
אבי מספין: אני מאמין שהכניסה שלהם למערכת החינוך סייעה ושיפרה את הישגי התלמידים, דבר שלא היה קודם להקמת התוכנית.
אבי מספין: שאלה עקרונית אחת שמופנית לדוקטור נגיסט מנגשה ושאלות שקשורות לפרוייקט עצמו.
אבי מספין: עד כמה הפרוייקט הלאומי ימשיך להוות – אני לא יודע אם לקרוא לזה כך - תחליף או תוספת או גוף שלוקח חלק מהאחריות של משרד החינוך לגבי הישגי התלמידים?
אבי מספין: עד מתי הפרוייקט ימשיך להתקיים?
אבי מספין: אני מעריך שהוא יתקיים עוד שנים ספורות ואם הוא יחדל להתקיים, התקציבים עלולים לרדת לטמיון או להתווסף למשרד החינוך.
אבי מספין: השאלה הגדולה היא עד כמה הפרוייקט הלאומי יהווה תחליף למשרד החינוך.
אבי מספין: לגופו של המחקר.
אבי מספין: ראינו שיש פחות מעורבות של ההורים וגם מחקרים מוכיחים שמעורבות ההורים במה שקורה עם הילדים שלהם תורמת גם להישגים בלימודים, אבל כאן אנחנו רואים שהמעורבות יחסית היא מאוד נמוכה כאשר 53 אחוזים לא מעורבים.
אבי מספין: האם התוכניות עצמן באות על חשבון שעות הלימוד של מערכת החינוך או בנוסף?
אבי מספין: זאת אומרת, האם התוכניות הן אחרי שעות הלימודים או במקביל?
קריאה: בנוסף.
אבי מספין: דיברנו גם על הנושא של חיזוק הביטחון האישי של התלמידים וזאת שוב שאלה עקרונית, האם הבידול שלהם – אני משתמש במילה קיצונית – אחרי שעות הלימוד כקבוצה הומוגנית של יוצאי אתיופיה אמור לתרום לביטחון האישי שלהם או שצריכה להיות מעורבות שלהם עם אוכלוסיות אחרות?
וונדה קסהון: אני מצטרף לברכות.
וונדה קסהון: השאלה העקרונית הראשונה שלי היא האם נכון להשקיע בבית הספר התיכון, לשם הם מגיעים עם פער לימודים מאוד גדול, והאם לא היה נכון להתחיל בתוכנית בבית הספר היסודי.
וונדה קסהון: כל המחקר נראה לי יותר מדיי טוב ומתבסס רק על רגשות המנהלים.
וונדה קסהון: כמנהל, כל עזרה שתבוא, הוא יקבל אותה בברכה.
וונדה קסהון: אני לא רואה מחקר שנכנס לעומק ובודק את התרומה של הפרוייקט עד כמה הוא עוזר לילדים.
וונדה קסהון: גם במתנ"סים וגם בכל מיני פרוייקטים שהיו עד עכשיו ראינו שכל עוד סטודנט או מתנדב נכנס – ואני חושב שזאת אחת הבעיות של הקהילה היא שהמתנדבים, הסטודנטים, נכנסים ואז אנחנו רוצים להקנות להם שיטת לימוד או למידה ואני חושב שעצם ההתערבות של הסטודנטים בתוכנית כזאת ולא של מורים מקצועיים, זה עלול לגרום בעתיד לבעיות ולא יסייע מספיק לילדים.
וונדה קסהון: לגבי מרכזי הנוער.
וונדה קסהון: האם בדקתם כמה אחוזים של נערים מתוך הישוב משתתפים?
וונדה קסהון: לא אלו שהגיעו אלא האם שאלתם כמה אחוזים באותו ישוב באים להשתתף בתוכנית הזאת?
וונדה קסהון: יכול להיות שאותם נערים שצריכים את העזרה מגיעים אבל יש ילדים שהיו רוצים להשתתף בחוגים אבל הם לא מגיעים להשתתף בהם בגלל שהמקום הזה קיבל תווית שהוא רק ליוצאי אתיופיה.
מרים כהן-נבות: שאלת אם בדקנו גם תוכניות אחרות – לא, אבל זה רעיון ואכן היה כדאי לבדוק זאת.
יולי יואל אדלשטיין: זה גם מתקשר לתחושה שאולי באמת יש יותר מדיי שביעות רצון ואולי צריך לבדוק מה קורה בתוכניות אחרות.
מרים כהן-נבות: לגבי שביעות הרצון של המנהלים.
מרים כהן-נבות: אני דווקא חושבת שזה חשוב לדעת מה המנהלים חושבים.
מרים כהן-נבות: יש להם פרספקטיבה כוללת אבל אנחנו במחקר הזה לא מסתפקים רק בזה אלא מאוד חשוב לשים לב שיש את הניתוח של ציוני הבגרות ואלה הם נתונים קשים מאוד.
מרים כהן-נבות: לקחנו כאן את קובץ הנתונים של משרד החינוך לגבי ההישגים ובסופו של דבר ראינו איך הילדים מסיימים את התיכון והנתונים הם מאוד קשים.
וונדה קסהון: גם שם יש לי בעיה.
וונדה קסהון: אם תוך שנה גרמתם לפער של 10 אחוזים בין אלה שקיבלו תגבור לבין אלה שלא קיבלו תגבור, אני הולך לישון בשקט כי 7,000 יוצאי אתיופיה הולכים ללמוד בטכניון.
מרים כהן-נבות: למה חלק מהמנהלים לא מרוצים.
מרים כהן-נבות: אלה אותם אנשים כנים שבכל זאת הצביעו על דברים כאשר מדובר בבעיות ארגון, בעיות של הפעלה, של תיאום.
מרים כהן-נבות: נושא שעלה אצל חלק מהמנהלים – לא הרוב – הוא שהתוכנית היא רק ליוצאי אתיופיה ולפעמים זה יצר בעיות.
מרים כהן-נבות: כלומר, רצון המנהלים להשתמש במשאבים גם לילדים אחרים שלא נכללים בתוכנית.
נגיסט מנגשה: אבי מספין שאל עד מתי הפרוייקט ימשיך והאם הוא בא להחליף את משרד החינוך.
נגיסט מנגשה: אני רוצה להזכיר לכולם שהפרוייקט הלאומי מיועד להמשיך לפעול תשע שנים בלבד.
נגיסט מנגשה: בשנת הלימודים הנוכחית אנחנו מסיימים כבר ארבע שנים.
נגיסט מנגשה: אם יימצא מימון בקרב הפדרציות בסדר גודל תקציב כזה והממשלה תמשיך לתת את חלקה – היא עכשיו נתנה התחייבות לשלוש שנים, עד שנת 2011 – הפרוייקט ימשיך.
נגיסט מנגשה: לגבי תחליף למשרד החינוך.
נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי לא מחליף אף אחד.
נגיסט מנגשה: אלה עקרונות ומדיניות הפרוייקט הלאומי.
נגיסט מנגשה: הפרוייקט מחזק את התלמידים אחר הצהרים, תלמידים שלומדים בבתי הספר, שנמצאים במסגרת חינוכית והוא מצמצם את הפער ולא מחליף.
נגיסט מנגשה: צמצום פערים בהישגים לימודיים לא ייעשה לא תוך שנה אחת ולא תוך שנתיים.
נגיסט מנגשה: המחקר שאתם רואים היום הוא מחקר של שנה-שנה וחצי בלבד.
נגיסט מנגשה: אנחנו מציגים תוצאות של שנת 2006 אבל אנחנו בשנת 2008, כך שהרבה דברים גם השתנו, גם שביעות רצון של מנהלי בתי הספר, גם הישגים לימודיים של אותם תלמידים.
נגיסט מנגשה: הספקנו להדביק פערים עצומים.
נגיסט מנגשה: לגבי מעורבות הורים, נושא מעורבות הורים הוא בעייתי ביותר.
נגיסט מנגשה: בשנה הראשונה ראינו שאנחנו לא מצליחים להתקדם, בשנה השנייה פיתחנו והקצבנו כסף רב לקבוצות הורים כך שיש לנו היום קרוב ל-75 קבוצות הורים בכל הארץ וזאת על מנת להביא אותם.
נגיסט מנגשה: בנוסף לכך כל גוף מפעיל נותן דגש להביא ולערב את ההורים ולתת להם חיזוק אפשרי.
נגיסט מנגשה: יש דילמה מקצועית ושאלה מרכזית שכולם שואלים, למה הפרוייקט הלאומי מחזק את אותם ילדים יוצאי אתיופיה בנפרד.
נגיסט מנגשה: אני רוצה להזכיר לכולם שאם לא היו בעיות, החלטת הממשלה לא הייתה מתקבלת בשנת 2000 להקים פרוייקט לאומי רק ליוצאי אתיופיה.
נגיסט מנגשה: לפרוייקט הלאומי אין מדיניות הפרדה.
נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי עובד עם מודלים שונים.
נגיסט מנגשה: כל רשות מקומית שרוצה ומוכנה להשתתף תקציב בתוכניות לילדים שהם לא יוצאי אתיופיה, יש לנו מודלים בלוד, יש לנו מודלים בעפולה, רשות המקומית משלמת כסף לילדים שהם לא יוצאי אתיופיה והילדים לומדים ביחד.
נגיסט מנגשה: אנחנו עומדים על כך – ואני אומרת את זה בקול רם – שהפרוייקט הלאומי לא ייתן דולר אחד לילדים שהם לא יוצאי אתיופיה כי בעצם אנחנו מגייסים כסף ומבטיחים לתורם שהכסף הזה הולך לאותם ילדים יוצאי אתיופיה.
נגיסט מנגשה: את זה אני אומרת כתשובה לטענה שעולה למה המשאבים שמקבלים ילדים יוצאי אתיופיה לא מחולקים גם לאחרים.
נגיסט מנגשה: להושיב ילדים יוצאי אתיופיה ליד תלמידים אחרים שהם לא יוצאי אתיופיה, כאשר יש פערים לימודיים, עבורי זאת לא אינטגרציה.
נגיסט מנגשה: חיזוק של אותם ילדים שיהיו ברמה לימודית שווה, שילד יוצא אתיופיה מרים יד ועונה לשאלה, זאת עבורי אינטגרציה.
נגיסט מנגשה: לכן אני אומרת שריכוז גבוה של עולים מאתיופיה זה לא אינדיקטור לכישלון אלא מה שיקבע, זאת איכות ההוראה של אותו בית ספר.
נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי מצמצם פערים.
נגיסט מנגשה: הילדים האלה כל היום לומדים ביחד וברגע שתלמיד מצמצם את הפער, יש לו ביטחון עצמי מלא ולמחרת בבוקר הוא משתלב ולומד ביחד.
נגיסט מנגשה: אל תשכחו שאלה גם ארגונים יוצאי אתיופיה.
נגיסט מנגשה: ילדים יוצאי אתיופיה משחקים לבד בהפסקות.
נגיסט מנגשה: בהפסקות אין אינטגרציה?
נגיסט מנגשה: ילדים לא לומדים ביחד באותו בית ספר?
נגיסט מנגשה: לכן, לא לטעות.
נגיסט מנגשה: כדאי לנו להשקיע, לחזק ולצמצם את הפערים בהישגים לימודיים כי אדם שיש לו ביטחון עצמי ושהוא מתקדם מבחינה לימודית, הוא ישתלב באופן אוטומטי.
מיכאל נודלמן: כאשר הצעירים ישבו בישובים שונים, הילדים ילכו לבתי ספר לשם הולכים כולם, אבל כאשר יש ריכוז, טבעי שהילדים הולכים לאותו בית ספר.
מיכאל נודלמן: יש ילדים שנולדו כאן, יש ילדים שהגיעו לכאן בגיל שנה, שנתיים ושלוש, יש ילדים שהגיעו לכאן בגיל שבע, שמונה ותשע.
מיכאל נודלמן: צריך להיות הבדל.
מיכאל נודלמן: אתם בודקים את ההבדלים?
מיכאל נודלמן: אם אתם יודעים איזה הבדל קיים, אתם יודעים מה צריך לעשות.
מיכאל נודלמן: כאן נתתם לנו ממוצעים ומדברים על כל הילדים האתיופים, אבל יש ילדים שנולדו כאן והם תלמידים טובים.
מיכאל נודלמן: יש הבדל גדול בין זה שילד בא מאתיופיה ולא למד כאן לבין ילד שגדל כאן.
מיכאל נודלמן: אתם צריכים לדעת את ההבדלים האלה.
ג'ק חביב: הכוונה היא גם לנתח את הנתונים לפי הוותק בארץ, לפי ילדים שנולדו בארץ או לא, וזה קריטריון מאוד חשוב.
ג'ק חביב: עשינו את זה בעבר.
ג'ק חביב: הפעם הבאנו רק תמצית של הדברים.
ג'ק חביב: גודל הקבוצה שהשלימה כיתה י"ב היא קטנה יחסית, כך שיותר קשה לעשות את ההבחנה בשלב זה, אבל במאי נקבל את הנתונים ממשרד החינוך לגבי שנת 2007 – תמיד יש פיגור של כשנה ולכן לא הצגנו היום את שנת 2007 – אז מספר הילדים יהיה יותר גדול ואז נוכל לנתח גם לפי הוותק בארץ, נתון שהוא חשוב מאוד.
מיכאל נודלמן: מי שנולד כאן, היחס אליו צריך להיות קצת אחרת.
מיכאל נודלמן: אי אפשר לומר שכל הילדים יוצאי אתיופיה דומים, כי זה לא כך.
ג'ק חביב: בעבר, בנושאים שונים, אנחנו ואחרים בדקנו את העניין הזה.
ג'ק חביב: לא תמיד הוותיקים היו במצב יותר טוב בקרב יוצאי אתיופיה.
ג'ק חביב: אפשר לדון על זה כי זאת סוגייה מאוד מעניינת.
ג'ק חביב: לפעמים לחדשים יש מגבלות אבל יש יתרון של מוטיבציה מאוד חזקה והם עוד לא מרגישים שהם נכשלו אלא שהם חדשים.
ג'ק חביב: לפעמים הוותיקים מרגישים שהם נכשלו וזה משפיע אוטומטית.
ג'ק חביב: כאמור, מאוד חשוב לבדוק את זה ואנחנו מבטיחים לעשות את הבדיקה.
ג'ק חביב: שאלת האם כל הילדים בישוב משתתפים במסגרות לנוער.
ג'ק חביב: אני לא חושב שהמטרה היא שכל ילדי אתיופיה בישוב ישתתפו במסגרות האלו כי כן רוצים לפי העדפה של הילד.
ג'ק חביב: יש ילדים שמשתלבים נהדר בפעולות אינטגרטיביות, במסגרות שונות, אם זה מתנ"ס או מרכז ואנחנו רוצים שהם ימשיכו בזה.
ג'ק חביב: המסגרות האלו מיועדות להשלים - כי בכלל קשה מאוד להביא בני נוער לפעילות ואת זה אנחנו יודעים לגבי כל הקבוצות – לאותם בני נוער שלא מצאו את מקומם במסגרות אחרות או שהם מעדיפים את המסגרת המשולבת ולכן זאת לא המטרה שכולם ישתתפו.
נגיסט מנגשה: המרכז נמצא בשכונה אחת באותה עיר וזאת לא תוכנית עירונית אלא תוכנית של שכונה אחת במקרה הטוב.
ג'ק חביב: אני רוצה להתייחס לעוד נקודה שעולה כאן וזה שזה נראה יותר מדי טוב, ואם זה המצב, לא צריך לדאוג.
ג'ק חביב: אני רוצה לציין שמדובר בקבוצה קטנה ראשונית שבדקנו.
ג'ק חביב: מתוך הממצאים לגבי הקבוצה הזאת, יש נתון אחד, לגבי אלה שהשתתפו, שיש עדיין פער מאוד גדול הוותיקים לבין האתיופים וזה בנושא של בגרות ברמה אוניברסיטאית.
ג'ק חביב: צומצם מאוד הפער בין בגרות בכלל, צומצם הפער בחלק מהמקצועות שלמדו, אבל בנושא בגרות ברמה אוניברסיטאית עדיין נשאר פער.
ג'ק חביב: אנחנו מקווים, כמו שאמרו כאן, אחרי שהילדים יהיו חשופים יותר שנים, שיהיה שיפור יותר גדול בנושא הזה.
ג'ק חביב: התוכנית בהתחלה טיפלה במספר קטן של ילדים והמספר גדל ל-7,000 ילדים.
ג'ק חביב: אנחנו מקווים שמצד אחד זה ייתן את אותותיו בצורה יותר רחבה לגבי האינדיקטורים הכלליים של העדה, ומצד שני יצליחו לשמור על הייחוד.
ג'ק חביב: יש דברים שיכולים לתת תקווה לחיזוק ההשוואה ויש את השאלות ולכן חשוב כל כך המשך המעקב.
ג'ק חביב: לפעמים מפעילים תוכנית על אוכלוסייה וכשהיא מצליחה, אומרים שהכל בסדר עם האוכלוסייה הזאת אבל שוכחים שאולי האוכלוסייה הצליחה בגלל שהיא קיבלה את העזרה.
ג'ק חביב: צריך לדאוג לתת את העזרה כדי שיצליחו.
ג'ק חביב: לפעמים אומרים שיכולים להפסיק את מתן העזרה, אבל שוכחים שאולי האוכלוסייה הזאת הצליחה בגלל העזרה שניתנה לה.
ג'ק חביב: אנחנו מקווים שאם מספיק דורות יקבלו את העזרה ואחר כך ההורים יהיו חזקים, ילדיהם בעתיד לא יצטרכו את העזרה הזאת.
מיכאל נודלמן: במקרה של בית ספר רגיל, תמיד המורה עבד על ממוצע.
מיכאל נודלמן: אם הממוצע הוא ממוצע רגיל, זה דבר אחד, אבל כאן הממוצע הוא יותר נמוך.
מיכאל נודלמן: אולי צריך לבדוק כי אולי יש תלמידים יותר חזקים שלא צריכים להיות באותו ממוצע.
מיכאל נודלמן: אם אנחנו עוסקים כאן בדבר מאוד מסובך, אנחנו לא צריכים לתת לימודים לממוצע שלהם כי הממוצע שלהם הוא מאוד נמוך אבל אני בטוח שיש שם תלמידים ברמה יותר גבוהה ותלמידים כאלה צריך להעביר לבית ספר אחר או לכיתה אחרת.
ג'ק חביב: אני יכול רק לומר שיש סכנה בכל קבוצת מיעוט שהממוצע מראה על הישגים נמוכים.
מיכאל נודלמן: ראיתי בטבלה שמדובר ב-44 אחוזים.
ג'ק חביב: אתה מתייחס לקבוצה באופן סטריאוטיפי ומניחים שכולם אותו הדבר וזה עדיין קורה, אבל אני חושב שבסך הכל המערכת למדה לעשות את הדיפרנציאציה בקרב התלמידים האתיופים למרות שתמיד אפשר לעשות זאת יותר טוב.
ג'ק חביב: בתחילת שנות ה-90 התחלנו לעשות את המחקרים שלנו על האוכלוסייה האתיופית והייתה באמת הכוונה מסיבית של אתיופים לכיתות נמוכות.