GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ג'ק חביב: באותה תקופה משרד החינוך וכל הגורמים ביחד עשו צעד נועז והעבירו הרבה יותר ילדים אתיופים למסלולים יותר איכותיים.
ג'ק חביב: מצד שני היה חשש שאולי הם לא יצליחו שם, אבל עשינו מחקר על כל התהליך הזה וראינו שהייתה הצלחה אדירה של התייחסות יותר דיפרנציאלית והבנה יותר של הפוטנציאל.
ג'ק חביב: לכן אני חושב שאנחנו בכיוון הזה למרות שאפשר לחזק אותו.
נגיסט מנגשה: אולי כדאי לשמוע את יואב שיש לו 4,000 ילדים בתוכנית.
מיכאל נודלמן: אני קודם רוצה לשמוע את משרד החינוך איך הוא מתייחס לזה ואת משרד הקליטה.
עמיהוד בהט: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמה שמוצע כאן על ידי הפרוייקט הלאומי האתיופי הוא בהחלט מראה על כיוונים מאוד מאוד חיוביים שמשרד החינוך רואה אותם עין בעין וכמשולבים לחלוטין במהלך החינוכי שנעשה גם בחינוך הפורמלי.
עמיהוד בהט: הפרוייקט הלאומי בוודאי לא בא להחליף ולא מתיימר להחליף את מהערכת החינוך ואי אפשר להחליף את מערכת החינוך בארבע שעות שבועיות אבל אפשר להוסיף לה המון בארבע שעות שבועיות כי ארבע השעות השבועיות האלה נותנות לילדים דבר שאולי קשה להם בתוך המערכת וזה תחושת הביטחון, קבוצות קטנות של חמישה-שישה ילדים ולא כיתה של 35 ילדים, יחס אישי, היצמדות בדיוק למצבו של כל ילד, מיפוי נכון של כל ילד אחר הצהרים, ורצף נכון עם המורה של הבוקר, מה גם שלעתים קרובות זה אותו מורה ואותו בית ספר.
עמיהוד בהט: אמנם יש גם כמה סטודנטים, אבל בסך הכל המסה הגדולה היא מורים ובתך המורים המסה היא – והשאיפה היא גם כזאת - לחבר את זה עם אותם מורים שעובדים בבוקר ומכירים את הילדים ורואים בזה איזשהו רצף.
עמיהוד בהט: כלומר, יש פה בהחלט פעולת המשך שנועדה לצמצם פערים ולסגור חסכים שאין ספק שהם קיימים.
עמיהוד בהט: התוצאות של בחינות הבגרות מראות את זה.
עמיהוד בהט: עם כל ההצלחה הגדולה, ויש הצלחה גדולה מלפני 10 או 12 שנים עד היום, יש עדיין דרך ארוכה מאוד והדרך הזאת מתקצרת על ידי הפעולה של הפרוייקט הלאומי שיש בו כמה וכמה יתרונות שאת חלקם ציינתי.
עמיהוד בהט: מעטות מאוד הן התוכניות במערכת החינוך שההיקף שלהן הוא כל כך גדול.
עמיהוד בהט: הקהילה האתיופית היא בסך הכל לא גדולה, בחטיבות העליונה בוודאי לא, אלא מדובר ב-16 או 17 אלף תלמידים.
עמיהוד בהט: אם אנחנו מדברים היום על 7,000 – ואולי בעוד שנה-שנתיים על 10,000 – זה אומר שרובה של הקהילה נמצא בתוך הפרוייקט הזה וזה דבר מאוד מיוחד.
עמיהוד בהט: עצם ההיקף, יש בו את היתרונות שלו כי גם פעולה למאה ילדים היא חשובה וגם לילד אחד אבל האפקט של הדבר הזה על החתכים, על הממוצעים, על האופק שיש לקהילה, הוא אפקט מצטבר והוא מאוד גדול.
עמיהוד בהט: משרד החינוך מעורב בכל דבר שנעשה בפרוייקט הלאומי, בדרך של הוועד המנהל שבה שותפה הממשלה עם יתר הגורמים, אבל גם בוועדות המקצועיות.
עמיהוד בהט: יושבת כאן טלי שמעורבת בכל הוועדות המקצועיות שעוסקות בהיבטים הפדגוגיים, שותפה להחלטות שמתקבלות, ולכן אנחנו נמצאים בפגישות שוטפות עם הנהלת הפרוייקט ואנחנו רואים את הפרוייקט הלאומי, כמו שגם הממשלה רואה אותו, כחלק מהמהלך הכולל שאליו תצטרף - אני מקווה במסה גדולה – תוכנית החומש.
עמיהוד בהט: אולי אנחנו כמשרד רואים את כל שלושת המרכיבים, את שלושת המעגלים האלה, שבסופו של דבר עובדים על אותה אוכלוסייה לא גדולה כאיזשהו דבר שצריך לסנכרן אותו נכון ולעבוד אתו הלאה.
עמיהוד בהט: אני לא רוצה להיכנס כרגע לדילמה - כי נגיסט עושה זאת בהצלחה מאוד גדולה וגם תמיד טוב שמישהו מתוך הקהילה עושה אותה – של אינטגרציה וסגרגציה כי תמיד אנחנו מסתכלים על הדברים, ואני לא רוצה לדבר כאן לא על מדיניות ואפילו כמעט אני אומר לא לפרוטוקול, אבל אני רוצה לומר שהדילמה בין תחושה טובה של ילד בקרב בני קהילתו מול התסכול מול ילדים מצד אחד, אבל השאיפה המאוד נכונה וצודקת לאינטגרציה, הן דילמות שמלוות את המערכות כל הזמן ונגיסט היטיבה להבהיר אותן וכדאי שבאמת הדברים יישמעו.
עמיהוד בהט: לא אני בחרתי בגורמים המפעילים אלא הנהלת הפרוייקט הלאומי שזה המנדט שלה והיא עשתה זאת בהליכים מכרזיים מסודרים, אבל אני יכול לומר שהגורמים המפעילים – שזה גם בנקו, גם אורט וגם החברה למתנ"סים – עושים עבודה רצינית מאוד, מקצועית מאוד ואני חושב שבעניין הזה מגיע להן תשבחות.
עמיהוד בהט: אני משוכנע שבסופו של תהליך התוצאות תוכחנה שהפעולה הזאת, המאמצים והסכומים הגדולים מאוד שמושקעים בזה, הן בכיוון הנכון.
עמיהוד בהט: עדיין רוב הפעולה של הפרוייקט היא בחטיבות הביניים נכון להיום, כך שבאמת את התוצרים המוגמרים, אם מדברים על מספרים, אפשר לראות רק במספרים קטנים יחסית היום אבל אני בטוח שנשב כאן בעוד שנה-שנתיים ונראה את התוצאות על מסה הרבה יותר גדולה של ילדים, אנחנו נרגיש את העניין.
עמיהוד בהט: מילה בקשר לקהילה בכלל ולדברים שעלו כאן.
עמיהוד בהט: בקהילה הזאת יש פוטנציאל ענק של ילדים.
עמיהוד בהט: אנחנו מזהים אותו יותר ויותר.
עמיהוד בהט: גם הפרוייקט זיהה אותו.
עמיהוד בהט: כל מה שנאמר קודם על קדם עתידים, הוא אחד המענים של הפרוייקט וגם של המערכת לעניין הזה.
עמיהוד בהט: אנחנו מקיימים גם מרכזי מחוננים ומצטיינים בגילאים של בית ספר יסודי, ודיברת קודם על בית ספר יסודי.
עמיהוד בהט: אני הייתי אישית בגבעת אולגה ובבאר-שבע ואתה רואה דברים נפלאים.
עמיהוד בהט: אתה רואה את הילדים מטפסים לגבהים כי יש להם את הפוטנציאל הזה.
עמיהוד בהט: אם יש חסך זמני שנובע מבית שקשה לו להיות שותף או מפוטנציאל שעוד לא התגלה בגלל בעיות של שפה, אנחנו כן אמורים, רוצים ועושים גם הכל כדי לחשוף אותו, לקדם את זה ולהביא אותו לידי ביטוי כי אין הבדל בין שאר אוכלוסיית תלמידי ישראל לבין הפוטנציאל שנמצא בקהילה של יוצאי אתיופיה.
שרה כהן: מאוד התרגשתי לשמוע את הדברים.
שרה כהן: אני חושבת שבמה שקשור להתערבויות חברתיות, מאוד קשה למדוד הישגים ויש כאן מדידה של הישגים שאחרי פרק זמן לא מאוד ארוך של הפעלת התוכנית רואים הישגים שהם מדידים גם בתחומים של התערבויות לימודיות וגם בכל מה שקשור לנושא של מרכזי הפנאי.
שרה כהן: לפחות מבחינתי כאיש מקצוע וגם כמובן כנציגת משרד הקליטה ששותף במהלך, זה נותן הרגשה שהיא בהחלט טובה וחשובה.
שרה כהן: הייתי מעורבת יותר מהמקום המקצועי שלי בתהליך של ההבניה של המרכזים.
שרה כהן: הייתי רוצה להתייחס כאן אולי לכמה דגשים וגם מתוך המקום של מכאן והלאה.
שרה כהן: בכמה משפטים כדי לסבר את האוזן אומר שהכיוון שבסופו של דבר התמצבו המרכזים לא היה הכיוון הראשוני בראשית הדרך.
שרה כהן: בתחילה דובר על מרכזים לנוער שנמצא בסיכון והייתה איזושהי אמירה שבשלב הראשון ההבניה של המרכזים תיועד יותר כמרכזים שאולי יהיו בהם רכיבים טיפוליים לנוער שנמצא בסיכון.
שרה כהן: היה איזשהו תהליך בתוך ועדת ההיגוי שליווה את התוכנית ובסופו של דבר זה יצר את המבנה שהוא המבנה שנכון להיום שוקף בממצאים ויצר איזשהו תמהיל של מרכזים שעיקרם מרכזי פנאי, בעקבות זיהוי החסך של מקום אליו יוכלו להגיע צעירים, בני נוער וילדים בני הקהילה, במקום בו הם מתגוררים.
שרה כהן: גם התלבטנו לגבי השם עצמו ואני זוכרת שבדיונים שלנו שאלנו האם אלה מרכזים לנוער בסיכון אבל בסוף אמרנו שאלה מרכזים לנוער כי אלה מרכזים שהמשמעות שלהם הוא מרכז אוניברסלי שאמור להיות נגיש וזמין לבני הנוער שמעונינים עם אפשרות לקבל שם מגוון מאוד גדול של תוכניות ופעילויות שמתייחסות בעיקר לשעות הפנאי.
שרה כהן: השימוש וההגעה של בני הנוער והנגישות שלהם למרכזים, מבחינתנו היא בהחלט גורם שהוא מעודד מאוד לגבי המשמעות של המרכזים בחייהם של בני הנוער.
שרה כהן: יש שתי נקודות מרכזיות שלדעתי מחייבות איזושהי התייחסות לגבי האוכלוסייה שמגיעה.
שרה כהן: עיקר האוכלוסייה שמגיעה הוא נוער שהוא נוער שמשולב במערכת החינוך.
שרה כהן: 94 אחוזים מתוכם הוא נוער שלומד, שנמצא בסך הכל במערכת הלימודית.
שרה כהן: כ-6 אחוזים מבני הנוער שאולי מוגדרים באיזשהו סוג של סיכון או ניתוק מתוך המערכת החינוכית, ותכף אומר לגבי העניין של הסיכון, אבל אני חושבת שאולי גם כאן זה עלה בתוך הציון של האתגרים של מציאת דרך להגיע לאותו נוער שמסתובב ולא מגיע וגם לא עושה פעילות במקומות אחרים.
שרה כהן: הסוגייה השנייה מתייחסת לגבי מאפייני הסיכון של בני הנוער שמגיעים למרכזים ואנחנו עדיין רואים אחוזים די גבוהים של התנהגויות שלפחות אני לא מזהה אותן כהתנהגויות סיכון.
שרה כהן: אנחנו רואים שלמעלה מ- 30 אחוזים מבני הנוער, שאנחנו מזהים אותם כנוער לומד ונורמטיבי, כן מצביעים על סוגים שונים של התנהגויות סיכון וזה לא פשוט.
שרה כהן: כלומר, גם בנושא של שתיית אלכוהול בהיקף בהחלט מאוד משמעותי, השתתפות בתגרות, אלימות, אלה דברים שאנחנו כן צריכים לתת עליהם את הדעת ברזולוציית העבודה בתוך המרכזים עצמם.
שרה כהן: זאת אומרת, למה נוער שמגיע כל כך הרבה למרכזים, 12 שעות בשבוע ויותר, עדיין רואים אחוזים גבוהים של התנהגויות סיכון בקרבו.
שרה כהן: הנקודה השלישית לגבי העתיד היא מידת האפשרות של שימוש – אני זורקת את זה כאיזשהו רעיון אולי בכיוון של תהליכי אינטגרציה.
שרה כהן: מתוך הממצאים ראינו שבעצם הנוער שמגיע למרכזים מגיע כי לא היו לו דברים אחרים או כי הוא לא השתתף בדברים אחרים.
שרה כהן: השיקול כאן שצריך להיות הוא האם הוא לא נטל חלק בדברים אחרים באותו מקום בגלל שיקולים שהם כספיים.
שרה כהן: זאת אומרת, יכול מאוד להיות שאולי דווקא כדאי לחשוב על הקצאת תקציב ייעודי שיועמד לטובת הילדים שהם כן יוכלו ליטול חלק בתוכניות שנמצאות במתנ"סים או בתוכניות הרגילות שקיימות באותו ישוב ושהם בעצם לא הגיעו לשם בגלל שלא היה מי שיממן אותם.
שרה כהן: אולי כן שווה לתקצב תוכניות שקיימות במקומות אחרים כדי שבני הנוער ישתתפו בהן ושלא בהכרח הנושא הכספי ינקז את כל האוכלוסייה למרכז עצמו.
שרה כהן: ברמת אמירה שהיא הגעה לרזולוציה יותר משמעותית, זה עניין של ההבחנה בין בני הנוער שהם ילידי הארץ ובני הנוער הוותיקים.
שרה כהן: צריך לנסות לראות אולי יצירה של יותר דיפרנציאציה של תוכניות במקומות השונים שם נמצאים בני הנוער ולא תוכניות שהן אוניברסליות כוללניות גם לילידי הארץ גם לחדשים, אלא באמת לראות איזשהו סוג של תמהיל אחר כדי כן לתת מענים שהם יותר מחודדים למישהו שהוא פחות ותיק.
שרה כהן: תודה רבה גם על התוצרים של המחקר.
שרה כהן: אני חושבת שצריך להיות המשך תהליך של שיתוף פעולה בין ארגוני ובין משרדי שאנחנו רואים שמניב כאן תוצאות.
מיכאל נודלמן: בסופו של דבר, בעוד 10-15 שנים יכולה להיות אינטגרציה טבעית אבל אנחנו לא צריכים לחכות אלא לחשוב איך לגרום לאינטגרציה שאפילו לא תהיה טבעית בין נוער שמוכן לה.
מיכאל נודלמן: זאת עבודה קשה אבל היא צריכה להיעשות ולא רק דרך המתנ"סים וארגונים שונים אלא אני חושב שבתוכנית החומש הממשלתית יש כלים ליצירת אינטגרציה יותר מהירה.
רוני אקלה: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו אלא להתייחס לשלוש נקודות חשובות מאוד.
רוני אקלה: בנושא של הקמת מרכזי נוער בישובים.
רוני אקלה: אני חושב שזה מאוד חיובי ומאוד עוזר משום שאני רואה זאת במקביל בתהליך אחר.
רוני אקלה: רוב בני הנוער שהיו מגיעים לתחנה המרכזית בתל-אביב, המספר מצטמצם משום שבני הנוער שהיו מגיעים לשם, יש להם היום מענה.
רוני אקלה: ההורים מגיעים לאותו מרכז, דבר שמסייע.
רוני אקלה: במרכזי הנוער, הנוער לאט לאט לוקח את הפיקוד וזה אומר שהוא צריך להשקיע בסביבה שלו ולשנות את המצב בו הוא נמצא.
רוני אקלה: הוא צריך להיות משולב עם בני נוער אחרים, דבר שאנחנו מעודדים, עד כדי כך שאנחנו מבקשים גם את תנועות הנוער לבוא למרכזי הנוער ושהנוער ילך לתנועות הנוער, כך שתהיה אינטגרציה טבעית ולא אינטגרציה בכפייה.
רוני אקלה: דבר זה מאוד יעזור ויקדם.
רוני אקלה: אם היה נעשה מחקר עכשיו, יכול להיות שהנתונים היו מצביעים על כך.
רוני אקלה: השתתפות הורים בוועדי הורים בבית הספר.
רוני אקלה: אני מאוד שמח שנאמר שמאז התחלנו לעבוד עם קבוצות הורים, אחוז המשתתפים בקבוצות ההורים הולך וגדל.
רוני אקלה: בזמנו, כאשר הקמנו קבוצות הורים, הגיעו 25 ובסופו של דבר נשארו חמישה או שישה, אבל היום קבוצות ההורים מתחילות ב-20 ונשארים 18, דבר שמהווה הישג גדול וטוב.
רוני אקלה: לשמחתי הרבה בוועדות ההורים של בתי הספר יש לנו יושבת-ראש ועד הורים.
רוני אקלה: היום הורה זה אני, אלה היושבים כאן, ואנחנו צריכים לקחת את המושכות ולהיות בוועדי ההורים כך שנוכל להשפיע על התהליך שמתקיים בבית הספר.
רוני אקלה: ההורים מגיעים לבית הספר, כאשר בעבר לא היו מגיעים, ואם היו מגיעים, היו ממתינים זמן רב כדי לדבר עם מנהל בית הספר או עם יועץ בית הספר.
רוני אקלה: היום התהליך הזה התקצר משום שישנם מגשרים שנמצאים בתוך בית הספר והם נותנים את המענה הזה בצורה חיובית.
רוני אקלה: אני שומעים כל יום שהתהליך הוא הרבה יותר טוב.
רוני אקלה: לגבי נוער בסיכון או נוער מנותק, ראינו שמרכזי נוער, מאז הוקמו, אלה שהיו מנותקים ולא היו מגיעים, מגיעים למרכזי נוער.
רוני אקלה: שלחנו אותם להמשך טיפול בשירותי הרווחה, דבר שמאוד סייע משום שההגעה שלהם למרכז ולאחר מכן לשיחות עם צוות המרכז ושליחתם להמשך טיפול אצל איש מקצוע, זה דבר חיוני מאוד, חשוב מאוד, דבר שאנחנו מעודדים אותו.
דוד גזייה: דבר אחד מפריע לי במחקר.
דוד גזייה: הילדים שמשתתפים בפרוייקט, במיוחד בבתי הספר, אלה ילדים שיש להם ממוצע גבוה שהוא מעל 80.
דוד גזייה: ילדים יותר חלשים – ושאלתי מספר ילדים – לא משתתפים בפרוייקט.
דוד גזייה: אני מציע שיבדקו בפעם הבאה את אותם ילדים שלא השתתפו בפרוייקט.
דוד גזייה: שאלתי את מנהל בית הספר עצמו והוא אמר לי שלמפעילים יש קריטריונים משלהם וכי אותם ילדים צריכים לעבור מבחן.
נגיסט מנגשה: אתה מתכוון לומר שילדים שמשתתפים בפרוייקט לאומי הם עוברים מבחן?
דוד גזייה: כן.
דוד גזייה: זה לפי דיווח בית הספר.
דוד גזייה: אני מדבר על מנהל בית ספר תיכון.
דוד גזייה: אני מבקש לבדוק את זה.
דוד גזייה: יש ילד אחד ששאלתי אותו מדוע הוא לא משתתף שנתיים והוא אמר לי שהוא לא עבר את המבחנים.
דוד גזייה: אלה דברים שצריכים להיבדק.
דוד גזייה: אותם ילדים חזקים, עם עזרה שלנו ובלעדיה, יכולים לעבור את הכיתות, אבל אני רוצה שלא נשכח את אותם ילדים חלשים שלא נמצאים בסקר הזה.
דני קסהון: ראינו כאן מצגת שהביאה תוצאה נפלאה מכיוון שהושקע פה זמן ומחשבה כדי לשפר ולהפוך את החולשה לחוזק.
דני קסהון: דוקטור מנגיסט מנגשה התייחסה לתקציב שמגיע מהפדרציות.
דני קסהון: אני שואל מה עם המדינה, מה עם אחריות המדינה שצריכה לתקצב ולהיות מעורבת בתקציב הזה?
דני קסהון: לא רק הפדרציות צריכות לקחת חלק אבל ייאמר לזכותן שהן מממנות את רוב הפרוייקט.
דני קסהון: לגבי השתתפות הילדים שנולדו בארץ.
דני קסהון: יש כאן הורים שמגיעים ממצב סוציו-אקונומי נמוך מאוד.
דני קסהון: למרות שהילדים נולדו בארץ, עדיין יש הורים שמתקשים לשלוח את ילדיהם לחוגים השונים וצריך שגם ילדים אלו יקבלו את המגיע להם כדי שישלימו את הפער העצום שקיים.
דני קסהון: גם הילדים שנולדו כאן צריכים להילקח בחשבון וצריך לחזק אותם כי החיזוק יצמצם את הפער ובסופו של דבר יביא לאינטגרציה הכי נכונה והכי טובה.
דני קסהון: אני ראיתי במצגות דברים חיוביים שצריך לציין אותם.
מיכאל נודלמן: יש הבדל בין ילד שנולד כאן, הלך לגן הילדים, הלך לבית הספר, לבין ילד שמגיע רק עכשיו.
דני קסהון: בדרך כלל המצב של אלה שנולדו כאן יותר קשה מאשר מצבם של העולים.
מיכאל נודלמן: אבל הם כל הזמן במערכת החינוך.
ריקי ארגיי: מפתיע אותי מה שאני שומעת לגבי ההבדלים.
ריקי ארגיי: כאשר נער עולה מאתיופיה בגיל 13, הוא כבר שווה מבחינת הבגרות שלו לילד שנמצא כאן והוא בן 19.
ריקי ארגיי: לכן אי אפשר להשוות בין הילדים האלה והמוטיבציה היא אחרת.
ריקי ארגיי: לכן הילדים שנולדים כאן בארץ, נמצאים ברמת סיכון יותר גבוהה מאשר אלה שמגיעים עכשיו.
ריקי ארגיי: אני אומרת את זה כנערה שלא נולדה בארץ אלא עלתה מאתיופיה ואני רואה את אלה שנולדו כאן.
עמרם אקלום: מאחר שרוב הילדים נמצאים בחטיבות הביניים, האם יש בממצאים גם התייחסות לחטיבות הביניים?
עמרם אקלום: האם יש איזה שהם אינדיקטורים שאנחנו יכולים לראות?
עמרם אקלום: הייתי מעונין לדעת בנושא ההסללה או המעבר שלהם מכיתה ט' לכיתה י'.
עמרם אקלום: אני חושב שעיקר הבעיה טמונה שם לגבי הישגי הבגרות שלהם והשאלה אם יש איזה שהם ממצאים בנושא הזה.
עמרם אקלום: טווח הזמן של הפרוייקט הלאומי יהיה בעוד 5 שנים ואולי קצת יותר.
עמרם אקלום: אני חושב שדווקא משרדי הממשלה צריכים לחשוב מה יהיה בעוד חמש שנים.
עמרם אקלום: יש פה ספינה ענקית שחורשת את הארץ נכון להיום ובאיזשהו שלב אני מניח שהמשאבים ילכו וירדו, כך שיכולה להיות כאן קריסה טוטאלית בטיפול בילדים האלה ומישהו צריך להיערך גם לזה.
רונית רדה: האם נבדק במחקר המודל הזה שרוב הרכזים או העובדים הם יוצאי אתיופיה תורם?
רונית רדה: אני מאמינה קצת אחרת.
רונית רדה: עבדתי במרכז מידע לנוער יוצאי אתיופיה ועבדנו בקבוצות מעורבות וראינו שזה עוזר.
רונית רדה: השאלה אם זה תורם וכמה זה תורם לתוכנית.
נגיסט מנגשה: נתת נקודת חשיבה להמשך מחקר.
גלעד טל: הערת התייחסות לדברי נציג משרד החינוך.
גלעד טל: בהמשך לדברים שנאמרו כאן לגבי ארבע שעות לימודיות.
גלעד טל: היום מערכת החינוך שמחה ורואה עין בעין את התוספת של הפרוייקט הלאומי.
גלעד טל: האם המערכת מתווה או מתכוונת להתוות מדיניות של צביעת שעות באופן חדש של תגבור, אולי סינכרון מערכות יותר טובות וכל המערך הזה לגבי השנים הקרובות?
יפה צרפתי: האגודה הישראלית לתכנון משפחה עוסקת בכל הנושאים שקשורים לקידום מיניות בריאה.
יפה צרפתי: אחת השאלות שלי נוגעת לנושא התנהגות הסיכון שמופיעות בחוברת.
יפה צרפתי: האם הפרוייקט לקח בחשבון שאחת ההתנהגויות הסיכוניות בבני נוער יוצאי אתיופיה, התנהגות מינית סיכונית, שהפועל היוצא אחר כך הוא גם סמים וכולי?
יפה צרפתי: זאת התנהגות מינית שפוגשת גם בני נוער שהם ילידי הארץ וגם אלה שהם עולים בהתבגרותם.
יפה צרפתי: האמונות והעמדות שהנער פוגש בחברה המערבית הישראלית ומול הבית ממנו הוא בא – וזה לא משנה אם זה בית שכרגע נקלט בארץ או בית שנמצא כאן בתהליכי קליטה כאלה ואחרים – זה נושא שאני חושבת שצריך לשים אותו בסדר הקדימויות שלנו וזה גם נושא שהוא מאוד מאוד מורכב מבחינת הקהילה האתיופית בכלל.
יפה צרפתי: השאלה השנייה שלי נוגעת לעניין ההסללה שעלתה כאן.
יפה צרפתי: האם הפרוייקט מתערב בבתי ספר שכוללים אוכלוסיות בסיכון ולא רק לצורך תעודת בגרות?
יפה צרפתי: יש כאן גם בתי ספר כאלה שכוללים נוער אתיופי שנמצא על סף ניתוק או כבר היה בניתוק וחזר לאיזושהי מערכת ולא מיועד לבגרות.
לילך גביש: מה בנוגע להחזרת בני נוער שהם מחוץ למסגרות חינוכיות, להחזיר אותם למסגרת חינוכית?
לילך גביש: מה בקשר לשיתופי פעולה עם גורמים אחרים כמו למשל עלם או צופי שבא?
ריקי ארגיי: השאלות האלה רלוונטיות לעבודה שנעשית במרכזי נוער ואני אשמח מאוד לענות עליה.
ריקי ארגיי: בעיקרון, מרכזי הנוער שלנו, ואנחנו כרגע פועלים בדרום, המטרה היא לבדוק שאם יש ילד שלא נמצא בבית הספר, למצוא לו מסגרת.
ריקי ארגיי: לכן גם במחקר רוב הילדים אומרים שהם נמצאים בבית הספר.
ריקי ארגיי: גם אם זה לא בית ספר שמגיש לבגרויות, ולצערי יש לנו כאלה הרבה בדרום אבל למזלנו הם יוצאים עם מקצועות שיכולים לשמש אותם בעתיד, הראייה היא קודם כל לגבי בית הספר – כן, בהחלט, תמיד לנסות לשלב ובגלל זה תמיד אנחנו גם זועקים וצועקים שאין לנו מספיק כוח אדם במרכזי הנוער כי הראייה ודרך העבודה היא כל פעם לראות ברמה המערכתית ולא רק אנחנו נמצאים ואנחנו נותנים את כל השירות.
ריקי ארגיי: זה אומר שגם עם עלם ועם כל הארגונים שעובדים בעיר, צריך לעבוד אתם בשיתוף פעולה.
עמיהוד בהט: במסגרת הרפורמה שכרגע עובדת בחלק מבתי הספר היסודיים, בכ-300 בתי ספר יסודיים ואנחנו במהלך כולל של הגדלת המספרים לקראת שנה הבאה, יש כבר עכשיו המלצה לבתי הספר עם הדגשה של העולים כקהל יעד שאליו יצטרכו חלק מן השעות של הרפורמה להתייחס ואנחנו אחר כך גם נראה איך אנחנו מקדמים את המהלך הזה.
עמיהוד בהט: אני מתנצל, אבל קודם הזכרתי את כל הגורמים המפעילים ושכחתי להזכיר את עמותת מקסם שעושה עבודה מקסימה וראיתי בחדרה את הדברים.
עמיהוד בהט: אני רוצה להוסיף את העמותה לפרוטוקול ולברכות שלי.
נגיסט מנגשה: אני רוצה להדגיש שהפרוייקט הלאומי לא פותר את כל בעיות העולים מאתיופיה אלא הוא מתמקד במשהו ספציפי.
נגיסט מנגשה: , בגילאי 13-18 והעצמת קהילה בלבד.
נגיסט מנגשה: אנחנו לא עובדים בכל הארץ ואנחנו לא אחראים לפתרון כל הבעיות של העולים מאתיופיה.
נגיסט מנגשה: ההתייחסות שלנו לגבי ההתנהגות בסיכון מינית, יכול להיות שנקשר אותך עם גופים מפעילים במרכזי הנוער, אתם צריך לקיים דיאלוג ואנחנו נוכל לעזור.
נגיסט מנגשה: לגבי תלמידים שלומדים בבית ספר שלא מגיש לבחינות הבגרות.
נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי לא גוזר ומדביק תוכנית לכל אחד.
נגיסט מנגשה: אנחנו לומדים ומשנים כיוונים.
נגיסט מנגשה: אני יכולה לומר שתוכנית טכנולוגית שפותחה על ידי מכון ברנקו וייס, ראינו שלגבי ילדים יוצאי אתיופיה, שתוכנית SPACE לא מתאימה לכולם ולכן פיתחנו תוכנית לתלמידי טכנולוגיה.
נגיסט מנגשה: יש לנו היום כ-350 תלמידים, כאלה שלא היה להם שום סיכוי לעשות בגרות ובית הספר בו הם לומדים היה תחנה אחרונה.
נגיסט מנגשה: אנחנו רואים שהתלמידים האלה גם היום עושים בגרות חלקית וגם לא נשרו מבתי הספר.
נגיסט מנגשה: לכן כל פעם תוך כדי עשייה אנחנו לומדים, משנים כיוונים ומשנים אסטרטגיה.
נגיסט מנגשה: לגבי החזרת תלמידים שנשרו מהמסגרות.
נגיסט מנגשה: כל מרכז נוער עוסק בהחזרה של אותם תלמידים.
נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי עובד עם כל מיני גופים, כולל קציני ביקור סדיר.
נגיסט מנגשה: לא כל קצין ביקור סדיר מודע לנשירה של תלמיד זה או אחר.
נגיסט מנגשה: ברגע שתלמידים מגיעים אלינו למרכזי הנוער, תפקידם של אותם מנהלים או מפעילים להחזיר אותם.
נגיסט מנגשה: אם אתם שואלים אותי כמה הגיעו וכמה החזירו, אנחנו צריכים ללמוד את הנושא ולעדכן את כולם.
נגיסט מנגשה: מבחינתי, אם לא יהיו שאלות, אני מסיימת כאן את דבריי.
מיכאל נודלמן: שמענו כאן דברים שאני לא חושב שנאמרו כביקורת אלא כמחשבות.
ג'ק חביב: נכון.
ג'ק חביב: יש הרבה נקודות חשובות שעלו כאן וכמובן הפרוייקט יכול לקחת אותן בחשבון.
ג'ק חביב: אנחנו ניקח אותן במסגרת המחקר.
ג'ק חביב: רציתי להוסיף עוד נקודה אחת.
ג'ק חביב: אני חושב שלגבי הפעילות בכללותה, וגם הפעילות של מרכזי הנוער, אנחנו צריכים לדבר גם על המושג הלא חדש של מניעת סיכון.
ג'ק חביב: כלומר, יש אולי ילד שהוא לא מעורב בהתנהגויות סיכון, אבל הרבה מהילדים הם ממשפחות עניות מאוד, בשכונות שלא מוסיפות הרבה לבריאות ומעמידות הרבה סכנות ופיתויים בפני בני הנוער והם על סף הסיכון.
ג'ק חביב: הרבה מאוד מהנוער בסיכון, הנשירה הוא לא הקריטריון.
ג'ק חביב: רוב הנוער בסיכון הוא בבית ספר, בנשירה סמויה, דבר שקיים גם בקרב עולי ברית המועצות וגם בקרב כל קבוצות העולים.
ג'ק חביב: לכן זה שהוא לומד, זה לא הקריטריון העיקרי אלא יש דווקא דפוס מעניין.
ג'ק חביב: עולי רוסיה נוטים יותר לנשור לגמרי ואילו עולי אתיופיה איכשהו מחזיקים אותם בבית הספר אבל מדובר בנשירה סמויה.
ג'ק חביב: לכן אנחנו צריכים להרחיב את היריעה ולחשוב הרבה על מה אנחנו מונעים ולא רק על הנושאים בהם אנחנו מטפלים.
מיכאל נודלמן: אני שמח על הדיון שקיימנו היום מאחר והדיון הוא חשוב מאוד.
מיכאל נודלמן: כל הזמן אנחנו מדברים על ילדי עולים מאתיופיה וכבר זמן רב ביקשתי ממשרד הקליטה וממשרד החינוך שייתנו כלים.
מיכאל נודלמן: היום שמעתי שאנחנו מתקדמים קצת.
מיכאל נודלמן: אני לא חושב שאפשר לעשות דברים במהירות.
מיכאל נודלמן: התהליך הוא תהליך לא קצר, תהליך קשה שדורש סבלנות, ידע ומחקרים כפי ששמענו היום.
מיכאל נודלמן: כולם צריכים להיות בכוננות.
מיכאל נודלמן: אתם צריכים לדעת שהמשימה שלכם היא מאוד גדולה, להביא את הקהילה שלכם למצב נורמטיבי.
מיכאל נודלמן: אני רוצה לציין את עבודתה הנפלאה של דוקטור נגיסט מנגשה.
מיכאל נודלמן: היא מגייסת כספים ועושה הסכמים לגבי עריכת מחקרים.
מיכאל נודלמן: אני יושב בוועדה בישיבות עם קהילות אחרות ואנחנו מבינים שאתם צריכים עזרה.
מיכאל נודלמן: אני חושב שמאוד חשוב שהיום פועל הפרוייקט הלאומי, מכון ברוקדייל ומשרדים ממשלתיים כמו משרד החינוך ומשרד הקליטה.
מיכאל נודלמן: זה אומר שכולם מבינים את המצב, כולם מבינים מה המטרות העומדות לפנינו, ואם כולם יעבדו בתיאום, המצב יהיה יותר טוב ויהיו תוצאות טובות.
מיכאל נודלמן: תודה שבאתם ותודה שהשתתפתם בדיון.
מיכאל נודלמן: בישיבה שקיימנו לגבי התוכנית הלאומית היו כמה דברים שלא היו ברורים כמו ההלוואות לדיור לצעירים.
קריאה: בתוכנית החומש.
מיכאל נודלמן: ותקציבים לשיקום שכונות.
מיכאל נודלמן: הייתה לי פגישה עם שר האוצר ועם שר הבינוי והשיכון.
מיכאל נודלמן: בסוף חודש אפריל שלושתנו צריכים לשבת והם צריכים להכין שיעורי בית.
מיכאל נודלמן: אני לא אומר שתהיה התקדמות דרסטית, אבל איזושהי התקדמות צריכה להיות כדי שנגיע למטרה כך שהילדים יוצאי אתיופיה ירגישו שהם שווים לכל אזרחי ישראל.
רוני אקלה: בהזדמנות זאת אני רוצה להודות לך על הביקור שערכת.
רוני אקלה: באותו זמן שבאתם לרחובות הייתה בעיה, אבל הבעיה נפתרה בעקבות הביקור שלך.
נגיסט מנגשה: תודה רבה לכל הגופים המפעילים.
מיכאל נודלמן: על סדר היום, הסכמים בינלאומיים בילטראליים לשילומי פנסיה לעולים מארצות מוצאם.
מיכאל נודלמן: זו לא הפעם הראשונה שאנחנו מדברים על הסכמים כאלה, יעקב ששפורטה ביקר במספר מדינות והוא מבקש לדווח לנו על מצב ההסכמים האלה במדינות השונות.
מיכאל נודלמן: חברי הכנסת עסוקים כל הזמן בנושא הזה, יוסף שגל באזרביז'אן מרינה סולודקין ברוסיה ואני באוקראינה.
מיכאל נודלמן: יש התקדמות ושינוי במשרד החוץ שלנו ביחס לתשלומי הפנסיה האלה, גם בכמה מדינות יש שינוי ביחס להסכמים כאלה, אך עדיין לא הגענו לתוצאות שהאזרחים שלנו יקבלו משהו, יש כמה מדינות ששם אנחנו צריכים להפעיל לחץ וניתן יהיה להגיע לתוצאות.
יעקב ששפורטה: הביקור האחרון שלנו היה ב- 14 במרץ באזרביז'אן, וקיימנו שם שיחות במספר ימים.
יעקב ששפורטה: היתה התלהבות מסוימת, קיבלו את המשלחת שלנו באופן מאוד מכובד, אבל בסופו של דבר הרגשנו כמו ביתר המדינות, שעדיין אין פריצת דרך.
יעקב ששפורטה: כאשר דנו בכל הסעיפים וביקשנו לסגור את הדברים שניתן לסכם הם תמיד ביקשו להתייעץ עם הגורמים המאשרים ואני לא יכול לבשר שהיתה פריצת דרך ממשית, מה שהיה חשוב שהתחיל סיבוב ראשון של שיחות, כפי שתראו בפרוטוקול, אנחנו אמרנו להם באופן מאוד מפורט מהן הציפיות של ישראל, הציפיות המקסימליות בתקוה שבאיזה מקום תהיה פריצת דרך שתוכל לעזור לנו.
יעקב ששפורטה: אני מאמין בדינמיקה של הדברים גם אם בפגישה הראשונה לא קרה משהו, אבל בסופו של דבר משהו יקרה, סוכם שיהיה סבב שיחות בארץ בהתאם למועד שיקבע בין הצדדים כדי לקדם את הנושא.
יעקב ששפורטה: אני אדווח לכם באופן שוטף על הדברים שהולכים לקרות בזמן הקרוב, בהמשך לשיחות שהיו.
יעקב ששפורטה: למשל, עם אוקראינה יש סבב שיחות בארץ בין 12 עד 14 במאי 2008, זה יהיה בירושלים וזה בהמשך לשני סבבים שהיו כבר, הראשון בישראל והשני שהיה בקייב.
מרינה סולודקין: היתה משלחת ב- 8 במרץ באוקריאנה, ביחד עם יוסף שגל ועוד כמה חברים הינו במשרד החוץ בהקשר לאותו נושא, ובדבריי בהמשך אומר כמה מילים על מה ששמענו, זה לא מעודד.
יעקב ששפורטה: אני מהאופטימיסטים.
יעקב ששפורטה: אם אתה אופטימיסט אז אפשר להתקדם, תמיד קורה משהו, בסופו הדברים מתקדמים.
יעקב ששפורטה: לגבי אוקראינה יש סבב שלישי, אני מקוה שבאמת יהיה ניתן להתקדם, רוסיה אנחנו בתאום עם משרד החוץ קיבלנו עותק מההצעה שלהם, משהו שהוא יותר דומה למשהו שקורה עם אירופה, יותר מצומצם אבל יותר מהקיים היום, העותק שלנו לא כל כך היה ברור, ואנחנו כדי שזה יהיה יותר ברור ששלחנו הצעה נגדית שלנו, אנחנו מצפים שיהיה סבב שיחות או פה או אצלם, עדיין לא קיבלנו תשובה, אני מאוד מקוה שאם תהייה פריצת דרך עם רוסיה אז זה יכול לפתוח את הכל.
יעקב ששפורטה: ב- 25 במרץ, נחתמה אמנה מלאה שכוללת את כל ענפי הגובה.
יעקב ששפורטה: זה בעצם היה שיא מבחינת הזמן, היה סיבוב ראשון בקיץ, ולחתום על אמנה כבר עכשיו זה באמת היה מאוד מוצלח, אני מאוד מקוה שבמדינות של ברית המועצות לשעבר זה יתקדם בקצב דומה.
יעקב ששפורטה: זו פחות או יותר מסגרת של הדברים שהיו.
יעקב ששפורטה: אנחנו מקוים, אם תהיה פריצת דרך אחת אז זה יפתח היתר.
יעקב ששפורטה: באזרביז'אן הרגשנו שכל אחד מחזיק את הקלפים ליד החזה ואף אחד אינו רוצה להיות הראשון שעושה את זה.
מיכאל נודלמן: כל הזמן אנחנו מדברים על כך שהם צריכים להיות, מה עם מוסקבה, האם יש הסכם חדש שם?