GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמירה שלזינגר: אני מנכ"לית עמותת מפ"ת, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם בית הספר "שבח מופת", אנחנו מתמקדים בעיקר בפעילות אחר הצהריים, לא רק בתל אביב אלא בעוד 12 ערים ולגבי השאלה למה הילדים בוחרים את בית הספר הזה, אז אנחנו מתחילים את הלימודים, קולטים תלמידים מגיל 6 אחר הצהריים, פה בבית הספר בתל אביב ויש היענות רבה מאוד מצד ההורים שמגיעים מכל מיני ערים מסביב לתל אביב אף על פי שיש פעילות שלנו גם בבת ים ובחולון ובראשון לציון, בעפולה, באריאל, באשדוד, קריית גת, אשקלון ובעוד מקומות.
אמירה שלזינגר: הענין של החברה של היחס של תשומת הלב, להורה זה מאוד חשוב.
אמירה שלזינגר: ההורים מרגישים חופשיים לבקש מאיתנו עזרה ולשאול שאלות שחשובות להם.
אמירה שלזינגר: אנחנו עובדים גם במספר פרוייקטים על זהות יהודית למשפחה במועדוני משפחה שפתחנו בשש ערים בתמיכה של פדרציית ניו יורק, אנחנו מעבירים את מחנות המדע והאומנויות לזוכי האולימפיאדה בקיבוץ שדה יואב, אבל בענין האולפנים לקליטת העולים הייתי רוצה להרחיב.
אברהם מיכאלי: מי העולים שמגיעים במסגרת הפעילות שלכם, דווקא עולים מברית המועצות?
אמירה שלזינגר: עולים מחבר העמים בעיקר.
אברהם מיכאלי: מה עם עולים ממדינות אחרות שחשוב גם לשלב אותם?
אמירה שלזינגר: אנחנו פתוחים לכולם.
אמירה שלזינגר: באריאל למשל כמעט 50% הם עולים שעלו לפני 12-15 שנים, בבת ים נתקלתי בעולים ממש טריים שהם 3-4 חודשים בארץ שחיפשו את האולפנים ובסופו של דבר הגיעו אלינו התלמידים האלה וטענו שבבית הספר שהם מתחילים ללמוד בהם הם לא מרגישים בנוח וההורים ביקשו לקלוט אותם, כל המורים שלנו הם דו לשוניים אז מלמדים אותם מתמטיקה לכיתות ז' ח' שהם בכלל לא מבינים בכיתות הלמידה.
אודי בהט: בית הספר לא יכול לתת את מה שנותנת פעילות אחר הצהריים.
קריאה: אי אפשר כל הזמן להיות באולפן, ילד שיושב באולפן הוא לא מתקדם בתחומים אחרים.
אודי בהט: אנחנו נותנים גם מתמטיקה ואנגלית באולפנים ושעת מחשב, כדי שהם יהיו בתמונה.
אודי בהט: יש בעיה אחרת עם פעילות אחר הצהריים, ברמת גן לפחות נתקלתי בזה, הילדים מייחסים את המשמעות הרצינית יותר ללימודים דווקא בשעות אחר הצהריים וזה בא על חשבון הפעילות של לפני הצהריים.
אודי בהט: אני שמעתי שהורים אומרים לילדים, אם לא הבנת לפני הצהריים, אם המורה לא הסבירה טוב, אל תשאל או אל תעשה שיעורים כי אתה תקבל את החומר אחר הצהריים, וזאת בעיה רצינית.
זאב אלקין: משרד החינוך מיוצג כאן על ידי אודי וגם על ידי המפקחת ועם העיריה הבנתי שהכל מצויין אז אני לא שואל אותך מה אתה רוצה מהעיריה, השאלה אם יש דברים ספציפיים שהייתם רוצים ממשרד החינוך ואתם לא מקבלים, במיוחד בכל מה שקשור לתפיסת העלייה.
זאב אלקין: זאת שאלה ברמת בית הספר.
זאב אלקין: שאלה שניה היא, איך משכפלים את זה.
זאב אלקין: איך לוקחים את הנסיון של "שבח מופת" ומנסים להקים "שבח מופת" כזה בחיפה, באשדוד, בבאר שבע, מקומות שהם טבעיים לפרוייקטים מהסוג הזה, עם סוג אוכלוסיה דומה, כי זה לא קורה.
זאב אלקין: כיתות מופת שזאת עמותה אחרת היתה בדיון שלנו בפעם הקודמת, זה קיים, אבל זה עדיין כיתות בתוך בית ספר וזה לא מתכונת כזאת של הקמת בית ספר שקולט ילדים מכל האיזור שמעוניינים בסוג החינוך הזה.
זאב אלקין: אז מה צריך לעשות כדי לשכפל את זה.
דב אורבך: אני חושב שבעיריית תל אביב יש מודל של עבודה שראוי שיעתיקו אותה מקומות אחרים, של שיתוף פעולה מלא, בין משרד החינוך, המחוז שמייצגת אותו דלית, לבין מינהל החינוך בעיריית תל אביב.
דב אורבך: עובדים ביחד, משלימים אחד את השני ואנחנו מקבלים את מה שאנחנו צריכים גם מעיריית תל אביב וגם ממשרד החינוך ואנחנו מקבלים הרבה מאוד.
דב אורבך: הלוואי בכל הארץ היו מטפחים בכלל את החינוך ובמיוחד את העולים החדשים כפי שמטפחים אותם פה.
דב אורבך: אנחנו אומרים לתלמידים שלנו ולמורים עכשיו לקראת בחינות הבגרות, שאנחנו רוצים שכל תלמיד, מאה אחוז יצליחו בבחינות הבגרות, ולמורים אני אומר, תבואו אלי עם כל הדרישות שאתם רוצים, כמה שעות שאתה רוצה, כל מה שאתה רוצה אני אחראי לתת לך.
דב אורבך: ולא היה מורה שבא אלי ואמר, אני צריך עוד שעות לימוד, עוד מעבדה, ולא נתתי לו.
דב אורבך: כל מה שהם רוצים כדי להגיע להצלחה מירבית, הם מקבלים פה.
דב אורבך: וזה תודות למודל הכל כך מוצלח של עבודה משותפת של המחוז ועיריית תל אביב.
דב אורבך: עיריית תל אביב נותנת המון כסף לבתי הספר ולחינוך ואני חושב שזה לא במקרה.
דב אורבך: ראש העיר היה מנהל בית ספר, הוא מבין מה זה חינוך, אצלנו במדינת ישראל כולנו מדברים בזכות החינוך אבל עושים מעט מאוד ופה מדברים ועושים ואני חושב שאתם יכולים לראות איפה אתם יושבים, יש פה אווירה חינוכית.
דב אורבך: יכולתם להתרשם מהילדים שאלה ילדים שיושבים במוסד חינוכי.
דב אורבך: אתם שומעים פה הפסקות, לא שמעתם רעש, לא שמעתם צרחות, וזה לא שהבנין מפואר, זה בנין ישן, הוא בן 64 שנים ובכל זאת.
דב אורבך: אני חושב שמהבחינה הזאת אפשר להגיד רק דברים טובים, הלוואי והיה להם יותר משאבים לתת לנו, אנחנו יודעים מה היינו עושים איתם, אבל את המשאבים שיש הם מחלקים בצורה נכונה וראויה ואנחנו מאוד מברכים ומודים להם.
דב אורבך: לגבי השאלה השניה.
דב אורבך: אני חושב שזאת טעות גדולה שעד היום לא שיכפלו את "שבח מופת" והיה מאוד ראוי שהוא יהיה בבאר שבע, בכרמיאל ואולי אחד באיזור חצור הגלילית.
דב אורבך: כי שם זה יותר קריטי.
דב אורבך: בתל אביב יש בתי ספר מצויינים חוץ משבח, יש בתי ספר טובים מאוד, בתי ספר תיכוניים שעולים חדשים היו יכולים למצוא את עצמם שם ולהתפתח יפה.
דב אורבך: בבאר שבע בפריפריה הערך המוסף של בית ספר כזה יכול להיות הרבה יותר גדול מאשר פה וצריך לעשות את זה.
דב אורבך: איך לעשות, לקחת בית ספר, לשים בו מורים טובים מאוד והבסיס לכל בית ספר טוב זה לא מבנה ולא תקציב, זה קודם כל מורים טובים מאוד.
דב אורבך: מורים שיובילו את המחנה.
דב אורבך: לשים מורים טובים מאוד עם אנשים שמאמינים בענין הזה ולבנות את זה.
דב אורבך: בבאר שבע זה יכול להיות נהדר, בצפון זה יכול להיות נהדר ואני חושב שליזום כזה דבר זה המקום.
קריאה: אנחנו עמותה בלוד ויש לנו שם פרוייקט די דומה למה שאתה אומר שמשתתפים בו כמאה תלמידים שהם מקבלים עזרה כוללת, גם ההורים מקבלים עזרה, יש שם אולפן בנוסף לאולפן שמתקצב משרד החינוך והם לומדים גם רוסית לבגרות וזה די דומה למה שאתה אומר.
קריאה: מיני שבח בבית ספר מקסים לוי בלוד ויש הצלחות רבות בפרוייקט הזה.
קריאה: הפרוייקט הזה קיים בעוד מספר ערים.
דב אורבך: אם יש הצלחות אני מברך עליהם אבל מה שאתם מדברים עליו זה משהו אחר, זה תוספת לשעות אחרי הצהריים, אני מדבר על קומפלקס שלם.
קריאה: זה גם בשעות בית הספר וגם אחר הצהריים.
קריאה: מתחילים עם משהו קטן כי אנחנו כעמותה לא יכולים לפתוח בית ספר ואנחנו מנסים לשכפל משהו ברמה שלנו.
קריאה: אני רוצה לומר שיש כאן מודל שאפשר לכתוב אותו ואפשר ללמוד אותו, המודל כאן מאוד ברור והוא ניתן לתיעוד ואפשר ללמוד מההצלחה שלו.
קריאה: אני חושבת שההצלחה היא לא משהו חלקי, יש כאן מהבית מהבוקר עד הלילה לילדים ולמשפחות שלהם.
קריאה: יש כאן אנשים שקולטים את הילדים כשהם מגיעים לכאן בשש וחצי בבוקר, הם לא פוגשים מקום ריק, יש כאן ארוחה חמה לכל מי שצריך, יש כאן כמה פעמים בשנה ערב תרבות שכל מי שרוצה מההורים המורים והילדים, שזה לא חובה, ששומעים הרצאה על אומנות ועל מוסיקה והאודיטוריום מפוצץ ואנשים באים אחרי יום עבודה, כי זה מקום שמכבד את האוכלוסיה הזאת באופן כוללני וזאת ההצלחה של זה.
קריאה: יש כאן הכל לילדים האלה להרגיש שייכים ולדעת שמה שהם צריכים יש להם כאן מענה.
קריאה: בהחלט ניתן, וזה לא על רגל אחת, לתעד, לצייר את המודל ולנסות לראות איך מעבירים אותו לעוד מקומות.
אברהם מיכאלי: איפה המדינה כאן, שהיא אמורה ליזום את הפרוייקט הזה?
מיכאל נודלמן: אנחנו ממליצים לפתוח עוד שני בתי ספר כאלה.
זאב אלקין: אנחנו נפנה לשרת החינוך כתוצאה מהביקור הזה.
אודי בהט: אנחנו נמצאים בתוך מציאות קיימת ומתוך מציאות קיימת כזאת אנחנו רואים את העבודה המדהימה שנעשית פה.
אודי בהט: יש פה צירוף מנצח של הרבה מאוד דברים ביחד, לא בטוח שבכל מקום בארץ אפשר לחזור על המודל הזה.
אודי בהט: אין ספק שיש פה צירוף של קבוצה גדולה מאוד של מורים שהם מהווים מודל ומהווים חיבור לתלמידים עולים.
אודי בהט: שמונים מורים שהם בעצמם יכולים להוות גשר חי ונושם ומוכשר ומקצועי לתלמידים שהם או הבתים שלהם נמצאים באיזה שהם דפוסים או ציפיות שבאות לידי מימוש.
זאב אלקין: זה קרה פה בהדרגה, אני מניח שזה לא היה פה ב-1991.
קריאה: ב-1991 היו פה שני דוברי רוסית.
אודי בהט: אבל היו מספיק תלמידים ואפשר היה לקלוט עוד מורים כי היה גל עלייה שאיפשר פה קליטה מאוד מסיבית של מורים.
אודי בהט: זה קרה במקומות אחרים גם אבל פה זה קרה באופן מאוד בולט ופה זה התחבר לאוכלוסיה.
אודי בהט: אנחנו ראינו כאחד מהמודלים את בית הספר קולט העלייה, המדינה לא מקימה בתי ספר על יסודיים באופן יזום,
זאב אלקין: היא יכולה לבוא בדברים עם הרשויות.
אודי בהט: אני אומר שזה לא יכול לקום בכל מקום לא מכיוון שאין עולים, כי אנחנו רואים פה עולים ובני עולים וזאת חגיגה רב תרבותית מאוד מעניינת, וגם המפגש של דור עולים עם בני עולים הוא כבר גם איזה שהוא סוג של אינטגרציה.
אודי בהט: יחד עם זה למשל בכרמיאל יש שני בתי ספר מקיפים וכל העיר הזאת היא עיר של עולים ובני עולים ולרוקן אותם לטובת הקמת בית ספר שלישי לא בטוח שראש עיריית כרמיאל ירצה את זה.
זאב אלקין: שבח הוא לא בית ספר חדש בתל אביב, הוא לקח בית ספר קיים, שינה את אופיו ומשך אליו תלמידים בעלי אופי מסויים מכל העיר.
אודי בהט: כרמיאל זאת עיר שקצת יהיה קשה לעשות את זה שם.
זאב אלקין: אז תיקח את חיפה.
אודי בהט: אמרתי שיש מקומות, בייחוד בערים הגדולות, שיכול להיות שרשות מקומית יכולה להיות מאוד קואופרטיבית בכיוון הזה של ההקמה.
אודי בהט: יש מקומות שבהם זה יפרק מערכות קיימות מבלי שזה יתן מענה יותר טוב מה שקיים עכשיו.
אודי בהט: גם בבתי ספר מקיפים שיש בהם מאות ילדים שהם עולים ובני עולים, באשדוד ובכרמיאל ובנצרת עילית, ישנם מציאויות מאוד יפות ואפשר לפגוש פנלים כאלה ואחרים של עולים, אני לא הייתי רוצה לצאת מפה באיזה שהיא תחושה שיש "שבח מופת" אחד וששאר המערכת נמצאת באיזה שהוא פאנל שונה.
אודי בהט: תבואו לאשדוד, תבואו לנצרת עילית ותראו שם תלמידים בכיתות יא'-יב', תשמעו אותם, אז אני לא אומר שכל הצירוף הוא אותו צירוף, אבל צריכים לראות את הדברים גם באור הכולל יותר של מערכת החינוך כי בסופו של דבר ישנם הישגים, ישנם ציוני בגרות מאוד טובים בהרבה בתי ספר מקיפים ממלכתיים שיש בהם יוצאי חבר העמים לשעבר, לצידן של הרבה מאוד אכזבות, אני לא מתכחש לשום דבר, אבל צריך לראות את הדברים בצורה פרופורציונאלית.
זאב אלקין: האם אתם מוכנים כאגף להוביל יוזמה, ואנחנו כמובן נתמוך בזה, מול כמה רשויות.
אודי בהט: בעוד כשבועיים יש לי פגישה עם ראש מינהל החינוך באשדוד כדי לטפל בנושא האולפן העירוני, אני רוצה לקדם את זה ואפשר לבדוק גם את הנושא הזה.
אודי בהט: סביר להניח שבית ספר כזה יבנה משהו מאוד אטרקטיבי ומצד שני לא יקלקל וישאיר חורבות סביב לו.
קריאה: אם יהיה בית ספר כזה בכל מקום זה יהיה בסדר גמור.
קריאה: ישנם בתי ספר שאין בהם תנאים ראשוניים.
קריאה: יש בתי ספר שלא נותנים אישור לדבר בהפסקות ברוסית.
זאב אלקין: אנחנו כרגע דנים בסוגיה ספציפית, אנחנו לא דנים בסוגיות האחרות של הקליטה, הם קיימות והם נידונו, אבל אנחנו לא נפתח כאן את מכלול מערכת החינוך הישראלית, אנחנו פה במטרה ספציפית ללמוד מהדגם הזה ולחשוב איך ניתן ליישם אותו כדי שהתלמידים מאשדוד לא יצטרכו לנסוע לפה אלא יהיה להם דבר כזה בעירם, ויש עוד מקומות שזה יכול לעבוד שם.
זאב אלקין: לוד זאת גם אופציה, כי המקבץ של לוד רמלה זה מקום עם אוכלוסיית עולים גדולה.
אברהם מיכאלי: ישנם מקומות שיש בהם תיכונים טובים שלא רוצים לרוקן אותם.
אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים להתמקד כוועדה וללמוד מהייחודיות של "שבח מופת" שלדעתי יש עוד כמה מודלים דומים.
אברהם מיכאלי: קודם הזכרנו את "שובו", אנחנו דווקא ראינו התנגדות ברשויות לכל מיני גוונים של בתי ספר מהסוג הזה, נציגת עיריה מסויימת אמרה לנו, אנחנו לא רוצים שבית הספר יהיה בית ספר סגור.
אברהם מיכאלי: טוב שאנחנו רואים שעיריית תל אביב תומכת במודל הזה.
אברהם מיכאלי: אנחנו רוצים להצביע על כמה רשתות מהסוג הזה שקיימות, יש רשויות שמתנגדות באיצטלה של עולים מרוסיה או עולים כקבוצה ומתנגדים בסוף לבתי ספר דתיים.
אברהם מיכאלי: הטייטל של רשת "שובו" הוא חרדי במובן של מי שמתקצב בתרומות, הרי רוב התקציבים שם מגיעים מתרומות.
אברהם מיכאלי: אנחנו את ההון האנושי החיובי והחשוב הזה שרואים בבית הספר, אותה מוטיבציה גדולה שיש בילדים האלה באה מההורים.
אברהם מיכאלי: אותם ההורים שזה חשוב להם והם הביאו את ההבנה החשובה הזאת מברית המועצות.
אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים לצאת מפה עם איזה שהוא מסר או הבנה שכן ניתן להעתיק את זה, כן ניתן לקחת את המקומות האלה שילדים לא הגיעו לבתי ספר כאלה ולאסוף אותם לבית ספר כזה.
אודי בהט: בלי לפגוע צריך לראות את המורכבות של הענין הזה, יש צד שני לענין הזה ואלה הם הילדים שלא הגיעו לכאן בגלל חוסר מוטיבציה, חוסר שותפות של הורים, אז הם נשארים באותם מקומות.
אברהם מיכאלי: אבל אני כן רוצה לקחת אותם.
אברהם מיכאלי: אני רוצה לעודד אותם להגיע לבית הספר הקיים, אם יש מגמה בלוד אז לטפח את המגמה בלוד ואם אין מקומות כאלה שאין שם מספיק משיכה לגרום לזה.
אברהם מיכאלי: אדוני הישוב ראש, מה עם ילדים אתיופים בתוך כל המערכת הזאת?
דב אורבך: אם יבואו ילדים אתיופים אנחנו נתייחס אליהם במלוא הכבוד וההערכה.
אודי בהט: תל אביב התחילה לקלוט עליה מאתיופיה לפני שלוש שנים, כל העלייה מאתיופיה היא עלייה טרייה שנמצאת בארץ בין שנתיים לארבע שנים כיוון שהיא יוצאת מרכזי קליטה.
אודי בהט: אין בתל אביב אוכלוסיה אתיופית ותיקה.
אודי בהט: נכון לרגע זה כל הילדים האתיופיים בתל אביב לומדים בחינוך הדתי על פי בחירתם.
אודי בהט: מכיוון שהם נמצאים בפרק מאוד התחלתי שלא כמו המצב במדינת ישראל כולה שבה קרוב ל-50% מבני הקהילה האתיופית לומדים במערכת החינוך הממלכתית ולכן יבוא יום והשאלה הזאת בתל אביב תהיה מאוד רלוונטית.
אברהם מיכאלי: אתה אומר שיש פה סינון טבעי שילדים לא יכולים להתחרות עם רמת הלימודים פה.
אברהם מיכאלי: מכיוון שאתם קולטים הרבה ילדים מהפריפריה של תל אביב, השאלה אם יש לכם, זה לא שלוש ארבע שנים, איך הנסיון שלכם עם זה.
דב אורבך: אין לנו נסיון כי לא הגיעו ילדים, אבל באופן עקרוני אם תגיע קבוצה של 30 ילדים אתיופים והם ירצו ללמוד כאן, נקבל אותם בכבוד ונעשה את כל מה שאנחנו יודעים כדי שהם יצליחו.
דב אורבך: הם לא מגיעים, הם מחפשים בתי ספר דתיים.
אברהם מיכאלי: מבחינת הצהרת הוועדה אנחנו אומרים שאנחנו מעודדים, שלא ישתמע שאנחנו כעולים מרוסיה מעודדים רק בתי ספר כאלה.
זאב אלקין: אני רוצה בשם כולנו, ועדת המשנה, להודות לצוות בית הספר על הסיור, היה מאוד חשוב לראות את זה ואני מקבל את ההצעה של חבר הכנסת נודלמן, אנחנו נפנה כתוצאה מהסיור לשרת החינוך ולמנכ"לית המשרד בהצעה לקחת את הדגם ולחשוב על שיכפולו לפחות בכמה מקומות שהם מרובי אוכלוסיית עולים כי כבר הוכח שהדגם הזה עובד והביא לתוצאות מצויינות ואני שמחתי לשמוע שהאגף לקליטת עלייה במשרד החינוך כבר אמר שהוא ישמח לשתף פעולה בנסיון לקחת את הנסיון שלכם ושל עיריית תל אביב ולהציע אותו בעוד כמה מקומות וכולנו מבינים שזה לא הדגם היחידי לקליטת תלמידים עולים, אבל באותם כמה מקומות שיש פוטנציאל הדגם הזה יכול לעבוד.
זאב אלקין: אם נצליח אפילו להביא לשיכפול אחד כזה או שניים שלושה בשנים הקרובות אז הסיור הזה בוודאי עשה את שלו.
דב אורבך: שכחת להגיד שתעזרו לנו בענין של הרשויות המקומיות.
זאב אלקין: אנחנו גם העלינו את זה מספר פעמים ואם תהיינה בעיות מול רשויות מסויימות שזה מנוגד לחוק והם ינסו להצר את צעדיכם אתם מוזמנים לפנות נעשה את זה במסגרת דיון או במסגרת השוטפת, איפה שאפשר.
דב אורבך: בהזדמנות הזאת אני רוצה לבקש עוד דבר קטן.
דב אורבך: ילדים מגיעים לכאן מאשקלון מחדרה, מאריאל ומכל רחבי הארץ, המשפחות משלמות את הוצאות הנסיעה מכיסן.
דב אורבך: לפעמים מדובר במשפחות קשות יום, האם אפשר איכשהו, באמצעות חקיקה אולי, לסדר שהם יקבלו.
זאב אלקין: זה בעיה של קריטריונים, אתה לא יכול לפתור בעיה כזאת רק עבור "שבח מופת".
זאב אלקין: זה לשנות את כל שיטת תיקצוב הנסיעות בכל המדינה.
זאב אלקין: אפשר לפנות לאודי במסגרת תלמידים עולים בשנים הראשונות בארץ, פה אולי במקומות מסויימים האגף יכול לחשוב על משהו, אבל אל מעבר לזה.
זאב אלקין: אני לא חושב שניתן לשנות את כל שיטת התיקצוב.
מיכאל נודלמן: אני רוצה לומר שזאת היתה ישיבה מעניינת, תודה רבה.
מיכאל נודלמן: בוקר טוב אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה הקליטה והתפוצות בנושא אסירים עולים חדשים בבתי סוהר.
מיכאל נודלמן: לפני שנה דנו בנושא וקיבלנו החלטות, קיבלנו גם החלטה שאנחנו חוזרים לנושא אחרי שנה כדי לדעת מה התקדם.
מיכאל נודלמן: שמענו בדיון קודם שאין שם פסיכולוגים, אין אנשים שיכולים לדבר אתם.
מיכאל נודלמן: לגבי האולפן פנינו לשר הקליטה שענה לנו שמשרד הקליטה עובד בקשר הדוק עם השב"ס ובעת הצורך משרד הקליטה נותן את מה שצריך.
מיכאל נודלמן: הוועדה ביקרה בכלא אופק, זה בית כלא חדש עם תנאים סבירים אבל יש בתי כלא עם תנאים פחות סבירים וביקשנו לעשות רה-ארגון לגבי אסירים עולים חדשים ובאנו לכאן לשמוע מה קרה בשנה האחרונה, האם יש פסיכולוגים שעובדים אתם בשפה שלהם ואיזה שינויים יש ביחס לעולים החדשים בבתי הכלא.
אייל גובר: אני אתחיל מהנתונים.
אייל גובר: בשירות בתי הסוהר יש 1433 עולים חדשים כאשר אנחנו מגדירים את זה משנת 1989, שזה כמעט 20 שנה, אנחנו מדברים על 18 שנה.
אייל גובר: מתוכם יוצאי ברית המועצות וחבר העמים 1086 ויוצאי אתיופיה 116.
אייל גובר: אם אנחנו מדברים על עולים חדשים משנת 1997 יש 397 עולים חדשים בסה"כ מהם 345 יוצאי חב"מ ו-23 יוצאי אתיופיה.
אייל גובר: בשב"ס עשרה עובדים סוציאליים דוברי רוסית שוטפת מגייסים שתי עובדות המדברות אמהרית.
אייל גובר: יש סגל בשב"ס שדובר אמהרית, יש גם עובד סוציאלי שהיה לי הכבוד להסמיך אותו בקרוס קצינים אבל לשמחתי הוא עבר לתחום אחר, זאת אומרת שהוא נקלט, היה טוב בתחום שלו וגם התקדם בתחומים אחרים, שזה מסלול קידום רגיל של אנשי טיפול מוצלחים בשב"ס, וכשמתפתחים לשם עולים חדשים אני מרוצה מזה.
אייל גובר: יש היום גם חיילים עולים חדשים בסגל, בגלל ששב"ס קיבל לאחריותו את בתי הסוהר הביטחוניים של צה"ל ואת בתי המעצר של משטרת ישראל, יש כאלף חיילים סוהרים בין אנשי הסגל.
אייל גובר: את החיילים שלנו אנחנו מעודדים אותם להשתתף בפרויקט נתיב שזה פרויקט גיור של חיילים מדובר בחיילים, עולים חדשים שיהדותם לא הוכרה אנחנו מעודדים אותם להשתתף בפרויקט נתיב.
אייל גובר: מאז הפעם האחרונה למדו 284 עולים חדשים במסגרות של חינוך פורמאלי של שירות בתי הסוהר, מהם 55 למדו באולפנים.
אייל גובר: בקטע של האולפנים ישנו קושי מול משרד הקליטה כך שהנתונים לא מתאימים במלואם לנתונים שקיבלתם ממשרד הקליטה.
אייל גובר: הקריטריונים של משרד הקליטה הם קריטריונים שלא כל כך מתאימים לשב"ס, הם מדברים על כיתות של 15 אנשים לפחות ועשר שנים בארץ מקסימום.
אייל גובר: האסירים שמגיעים אלינו ויש להם בעיה יכולים להיות הרבה יותר שנים מזה בארץ אבל עדין הם לא דוברי עברית.
אייל גובר: לכן האולפן מאד רלוונטי, במיוחד שמי שהגיע אלינו המסקנה היא שהוא לא הצליח להסתדר בחוץ ויכול להיות שזה שהוא לא מדבר את השפה זה חלק מהמרכיבים ש"עוזרים" לו לא להסתדר.
אייל גובר: לכן אנחנו חלוקים עליהם בתפיסה הזו.
אייל גובר: נכון להיום יש כמה עשרות של אסירים שהיו יכולים להשתתף באולפנים לפי התנאים שלנו.
אייל גובר: משרד הקליטה הפסיק לממן את אולפן מעשיהו לא סגרנו אותו בינתיים כי אנחנו מממנים אותו בעצמנו כי אנחנו חושבים שזה מספיק חשוב, אבל אם משרד הקליטה אכן יפסיק את המימון מה שהוא מתכוון לעשות, לא נוכל להמשיך ולתמוך במתכונת של האולפנים כפי שהיא קיימת.
אייל גובר: יש חוגים שמיועדים לעולים חדשים.
אייל גובר: חוג לשחמט בניצן ברימונים, חוג לאמנות ותקשורות ברימונים, החוגים האלה מתקיימים ברוסית.
אייל גובר: יש קבוצת פסיכודרמה בנווה תרצה, כל הפעילויות ממונות על ידי קאשטל בסיוע של שב"ס.
אייל גובר: המימון משותף כי התעריף של שעה שלהם יותר יקרה מהתעריף ששב"ס יכולה להקצות ואז הם משלימים את התעריף.
אייל גובר: מבחינת תעסוקה יש בשב"ס 2270 אסירים, נכון לספירה של אתמול, שעובדים בתעסוקה משמעותית, בנוסף לזה יש תעסוקה נוספת כמו ניקיון באגף או במטבחים או מיני שירותים אחרים אבל אני מדבר על עבודה במפעלים, כולל מפעלים יצרניים, אחוז העולים שם גבוה ביותר, במיוחד יוצאי חבר עמים.
אייל גובר: 25% מהם הם יוצאי חבר העמים.
אייל גובר: בעבודות היותר משמעותיות בכלא עובדים אסירים יוצאי חבר העמים באחוז גדול בהרבה מאוכלוסיית האסירים.
אייל גובר: אפ אנחנו מדברים על סדר גודל מבין הפליליים, הם פחות מ- 10% מכלל האסירים והם 25% מכלל העובדים.
אייל גובר: אם היינו יכולים לבקש מה אנחנו רוצים שיהיה אז חשוב לנו שתימשך ואף יורחב המימון של האולפנים.
אייל גובר: חשוב לנו שמשרד הקליטה יפתח יחד אתנו תכניות ייחודיות להכנה לתעסוקה של עולים חדשים.
אייל גובר: לתרבות הישראלית יש משמעות מאד גדולה בעולם התעסוקה וצריך ללמוד אותה, זו לא אותה הכשרה לתעסוקה שאנחנו נותנים לישראלים.
אייל גובר: זה עוזר להם, השתתפותם מבורכת בכל הפעילויות הללו, אבל זה תחום ייחודי שאפשר להשקיע בהם, יש לנו רעיונות מה נכון לעשות ואם היו משתפים אתנו פעולה, בתכנון בחשיבה ובמימון, זה היה מאד עוזר לקדם את התחומים האלה.
מיכאל נודלמן: נציגי משרד הקליטה, יש מולי מכתב מהשר שכותב שאין בעיות עם האולפנים בבתי הסוהר ואני שומע שיש, מה לגבי הבקשות שנשמעו משב"ס.
יפה וולמן: אנחנו יכולים להחזיר את הנושא בהתאם למענה שנתן לך השר, לדווח על מה שנאמר לנו פה.
מיכאל נודלמן: אתם לא יכולים לקבל החלטה אבל שמעתם את הבקשות, מלבד האולפנים יש בקשה לגבי החוגים.
וורקו מסרט: הייתי רוצה להתייחס לחלק מהדברים שנאמרו כאן, כידוע לך בחודשים האחרונים הייתה החלטה של שרת החינוך בכל מה שקשור לאולפנים.
וורקו מסרט: אי אפשר להוציא את נושא האולפנים לאסירים מהמכלול הרחב של נושא האולפנים כי כן העמדנו שירותים בצורה כזו או אחרת להנגשת השפה.
מיכאל נודלמן: ההחלטה של שרת החינוך הייתה שהיא מקצצת באולפנים אבל הכסף לבתי הסוהר זה אצלכם, לא אצל שרת החינוך.
וורקו מסרט: לא לגמרי.
וורקו מסרט: נושא התקצוב של האולפנים הוא כזה, 50%, לפחות ברמה ההצהרתית הוא של משרד החינוך, הוא מועבר דרך האגף לחינוך מבוגרים ו- 50% ממשרד הקליטה.
וורקו מסרט: התקנה התקציבית הזו שנתנה מענה גם לאסירים, מיועדת בראש ובראשונה למרכזי ההכוון ולמקצועות רישוי.
וורקו מסרט: המענה שהעומד לאסירים הוא חלק שנלקח כאקסטרה מהתקציב הזה.
וורקו מסרט: המשרד מעוניין להעמיד את השירות הזה לאסירים הבעיה היא תקן הכיתה.
וורקו מסרט: הקריטריון הזה לא נקבע בתוך משרד הקליטה, מי שקבע אותו הוא משרד החינוך, הבעיה הזו חוצה לרוחב את כל המסגרות האחרות של כיתות האולפן.
מיכאל נודלמן: זו בירוקרטיה.
מרינה סולודקין: איפה הגמישות?
מרינה סולודקין: לחשוב שבבתי כלא אפשר שתהיה כיתה רגילה, זה בושה וחרפה.
מיכאל נודלמן: אתם חשובים שבבתי סוהר צריכים לחיות אותו דבר?
מיכאל נודלמן: אם זה היה אותו דבר אז בכלא צריכים לשבת פי ארבע אנשים.
ורה אופיר: מצטערת שהגעתי רק עכשיו, לא הודיעו לי על הישיבה.
דנה גורדון: המשרד יודע את זה כבר מלפני שבוע.
מרינה סולודקין: אני מתנצלת בגלל שיש ועדת כספים בנושא הקשור לוועדת עליה וקליטה כך שכנציגת הוועדה אהיה חייבת לשם.
מרינה סולודקין: אני מודה ליושב ראש על העלאת הנושא ולאורחים שהגיעו משום שהנושא של עולים בבתי כלא הוא נושא כואב וחשוב.
מרינה סולודקין: אני יכולה לומר לך אדוני היושב ראש שיש התקדמות.
מרינה סולודקין: השנה לא קיבלתי אף פנייה מבתי הכלא בנושא תנאים ובנושא של חוגים ולימודים.
מרינה סולודקין: לפני כמה שנים היו הרבה פניות.
מרינה סולודקין: גם כשכתבתי למנהל השב"ס בני קניאק בנושא העברת האסירים מכלא לכלא בגלל נוכחות של קרובי משפחה הם הולכים לקראתנו ולקראת המשפחות וזה מאד חשוב.
מרינה סולודקין: היו תקופות שזה היה אחרת לגמרי, גם לא היו תשובות וגם לא העבירו את האנשים יותר קרוב למשפחות שלהם.
מרינה סולודקין: אני מאד מבקשת ממשרד הקליטה, ואני חושבת שאנחנו לא צריכים לבקש, שיקום אסירים עולים זה קודם כל רכישת השפה.
מרינה סולודקין: זה דבר מאד חשוב בגלל זה בטח שקריטריון של כיתה עם 15 איש לא מתאים, כי לא בכל כלא יש 15 אסירים ולא יעבירו אסירים מכלא לכלא כדי ללמוד שפה.
מרינה סולודקין: אני מאד מברכת על זה שגם בשירות בתי הסוהר ההנהגה מבינה עד כמה חשוב לימוד העברית ועד כמה חשובה ההכנה לעבודה.
מרינה סולודקין: אני אומרת להמשיך ובמקרה שיש בעיות בנושאי חוגים ורכישת השפה, תפנו לוועדת העלייה והקליטה כי אנחנו מאד מבינים עד כמה זה הכרחי לשיקום, ללמוד שפה ועבודה בתקופת המאסר של האנשים.
שרה מרום שלו: לא שזה משמח אותנו שהקהל שבא מברית המועצות יושב בכלא, אבל אם מדברים על הצעירים שביניהם, אחד הבעיות שבגינם מגיעים לכלא הוא אי ידיעת השפה.
שרה מרום שלו: אנחנו צריכים לעשות כל שביכולתנו כדי לעזור להם מה שיותר בלימוד השפה.
שרה מרום שלו: כשהם מגיעים לארץ ולא יודעים את השפה מובן שהם משתבשים עם כל מיני כנופיות אחרות ומרצון או לא מרצון הם מגיעים לבתי הכלא וזה חבל כי מגיע משם חומר טוב מאד ואנחנו גם צריכים עלייה, גם אנחנו היינו עולים.
שרה מרום שלו: האמת היא שאותנו למדו עברית עוד בחו"ל, ואני מדברת על הזמנים של מלחמת העולם השנייה.
שרה מרום שלו: אני חושבת שקודם כל אי אפשר לעשות קבוצות של 15 אנשים, יש גם יותר צעירים ויותר מבוגרים וצריך להתאים את הכיתות לפי הגילים.
שרה מרום שלו: ברגע שהם ירכשו את השפה הם יהיו במצב אחר, זה אחד הדברים היסודיים שצריך ללמד את העולים.
שרה מרום שלו: אחרי שילמדו את השפה, היציאה לעבודה תהיה הרבה יותר קלה ויותר פרודוקטיבית.
שרה מרום שלו: אני פונה אליך אדוני היושב ראש לעשות את כל המאמצים, אפילו לוותר על דברים אחרים ולתת את כל האפשרות לאלה שיושבים בבתי הכלא כי לא תמיד הם יושבים בגלל שהם רוצים לשבת שם ולעשות מאמץ לאפשר להם ללמוד את השפה כמה שיותר מהר.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להוסיף שכשאדם מגיע למדינה חדשה, לא מבין את השפה ונכנס לבית כלא, הוא נמצא במצב של משבר, לכן רציתי לשאול מה עם פסיכולוגים.
אייל גובר: שב"ס עובד פחות עם פסיכולוגים, הוא עובד יותר עם עובדים סוציאליים.
אייל גובר: יש לנו גם פסיכולוגים, יש פסיכיאטרים וקרימינולוגים אבל העבודה עם האנשים האלה היא בדרך כלל על דברים קונקרטיים זו לא העבודה השוטפת של שגרת העשייה או שגרת הטיפול בשירות בתי הסוהר ואז המענה מותאם אישית למי שצריך אותו.
אייל גובר: אני לא יודע עד כמה הפסיכולוגים שלנו דוברי רוסית, אבל אני לא מכיר בעיה שמישהו לא קיבל טיפול בגלל קושי של שפה, בשב"ס יש הרבה דוברי רוסית, בשב"ס אפשר לראות את העובדים לפי חתכים של העלייה, תמיד הוא קלט עלייה כארגון.
אייל גובר: אם אנחנו מתרשמים שצריך אנחנו גם קונים שירותים.
מיכאל נודלמן: אני זוכר שנאמר בדיון שלא כל אחד יכול להגיע לכלא הבנתי שהפסיכולוגים צריכים לקבל אישורים ויש הרבה בעיות.
אייל גובר: זה נכון.
אייל גובר: אבל היום מגיעים יותר בקלות, גם בגלל חוק זכויות החולה.
אייל גובר: אפילו אם מטעמים שלנו, בין ארגוניים ובין מקצועיים, אני איש טיפול ואני לא מתלהב מזה שנכנס טיפול פרטי לשירות בתי הסוהר, לא שואלים אותי עד כמה זה מוצא חן בעיני.
מיכאל נודלמן: זה לא סוף הדיון, אני רוצה לשמוע את הגברת מוגילבסקי.
יוליה מוגילבסקי: אני מייצגת את עמותת קאשטל, אחראית על הפעלת הפרויקט של תמיכה באסירים עולים בבתי כלא.
יוליה מוגילבסקי: כמו שנאמר, במסגרת בית הכלא אנחנו ביחד עם אנשי השב"ס מעבירים חוגים שונים והרצאות לסגל של בתי כלא כדי להעלות את המודעות בכל הנושא של עולים חדשים.
יוליה מוגילבסקי: אחרי הוועדה שהייתה בכנסת קיבלנו תקציב מענף ההשכלה והחינוך בשב"ס במטרה להרחיב את הפעילויות החינוכיות בכל בתי הכלא, ואכן התרחבנו ויש בתי כלא נוספים שאנחנו עושים שם את הפעילות.
יוליה מוגילבסקי: במחלקת חינוך אנחנו בונים אסטרטגיה חינוכית שתעזור בשיקום האסיר.
יוליה מוגילבסקי: אנחנו רואים צורך בהקמת יחידת עולים במסגרת השב"ס זו לא חייבת להיות יחידה זה יכול להיות תפקיד שירכז את כל נושא העולים בכל המחלקות ולא רק במחלקת חינוך כי יש עוד מחלקות כמו תעסוקה, עובדים סוציאליים ביטחון הדרכה והיא תיקח על עצמה בניית מדיניות גיוס כוח אדם כי כגוף חיצוני גם לנו יש הגבלות כמו למשל לפי מדיניות השב"ס קבוצות טיפוליות יכולים להעביר אך ורק אנשי השב"ס.