GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי זרחין: אי אפשר להשוות בין המצבים, אותם 15 אלף מקבלים את רוב התקציב שלו, אצל עודי 90% מהתקציב שלו הולך ליוצאי אתיופיה, אבל הוא רק אמר שבשליש שנשאר עוד עשרה מיליון הולכים לרוסיה לחפציבה, וזה לא ילדים עולים.
אלי זרחין: מתוך 27 מיליון, עשרה מיליון הולך לרוסיה.
זאב אלקין: על איזה 27 אתה מדבר?
אלי זרחין: השנה, פורמאלית, התקציב הוא 27 מיליון שקל.
זאב אלקין: אפילו פחות.
אלי זרחין: שמונה וחצי הלכו לרוסיה לחפציבה, שניים הלכו לטלוויזיה החינוכית, עוד שניים לדברים אחרים, עוד 2.5 הלכו לקידום נוער.
אלי זרחין: אני לא מדבר על זה, מדברים על זה שאם בנתניה יש כ- 800-900 ילדים יוצאי אתיופיה בגיל בית הספר ורובם מרוכזים בבתי ספר מסוימים עם הרבה עמותות שעובדים שם, אותו נער באמת קשה לו באותו זמן לבוא לתוכנית גם זאת וגם אחרת.
אלי זרחין: זה לא המצב עם נוער אחר---
: משרד החינוך יודע מהפרויקטים שבאים מבחוץ?
אלי זרחין: בוודאי, הוא מממן את חלקם.
אלי זרחין: לפחות מה שאנחנו עושים, מפקחים מחוזיים של עודי בהט, הם תמיד חלק של ועדת היגוי או שהם מפקחים של משרד הקליטה, אני רק אומר שבקרב נוער שהוא לא יוצא אתיופיה אין דבר כזה כפל סיוע, יש תור ארוך שרוצה לקבל ואין כסף לתת לו, אין שם כפל סיוע.
אלי זרחין: צריך גם להבין שאותו נער צריך סיוע שונה, מזה תוכנית שע"ל?
אלי זרחין: תוכנית שע"ל השנה מדברת על כך שילד ותיק דובר רוסית מקבל שעתיים בשבוע על זה שמלמדים אותו שתי מקצועות שהוא לומד בבית ספר, אותם מורים שמלמדים אותו בבית ספר ובאמצעות אותם מקצועות מנסים לעזור לו עם העברית להתקדם באותם מקצועות.
אלי זרחין: זה שונה מתוכנית שעושה משרד הקליטה שאותו ילד רוכש נגיד ערכים של זהות יהודית ישראלית, מגיע למוזיאון חולון.
אלי זרחין: היו"ר זאב אלקין: אבל זה לא פל"א.
אלי זרחין: אני הפרדתי ולכן אני אומר, זה שאותו ילד הוא גם מקבל תוכנית שע"ל שעוזרת לו במדעים וגם אחרי צהריים בכל של הרשות המקומית או של איזה שהיא עמותה, מחזק את הזהות היהודית שלו---
זאב אלקין: לא על זה שאלנו, שוב, אנחנו כאן דיברנו על המפגש של התוכניות שהמטרה העיקרית שלהם זה לעזור לתהליך לימודי, לכן אני לא שאלתי על מוזיאון הילדים בחולון ולא שאלתי על כסף שעובר לרשויות וכולי.
אלי זרחין: מהניסיון שלנו בכל עיר יש צוות קליטה, יש ועדת היגוי וקליטה, אני לא נתקלתי שנגיד לאותו אפילו בית ספר, אם היא מאפשרת לתת תקציבים שאני מביא כעמותה, היא אומרת לכאן אתם לא הולכים כי יש לך תקציבים, זאת אומרת אני לא נתקלתי בזה, אני רק אומר שבתפיסה שלנו הפעילויות תוכניות שגם אריה ושרה וגם עודי נותנים הם של שעות בודדות בשבוע ואם אותו ילד יקבל שעתיים כאן בשבוע ועוד שעתיים בחוץ, המדינה רק תרוויח, אין כאן הפסד של המדינה.
זאב אלקין: האם אין ילדים שלא מקבלים כלום?
אלי זרחין: איך שזה עובד בשטח, לא אריה קורת ולא עודי בהט, מחליטים מי הילד שהולך לשם.
אלי זרחין: מגיע לבית הספר למשל מבחן, ילדים בבית ספר עוברים מבחן, יוצאים מבית הספר 70-75 ילדים שזכאים לשע"ל---
זאב אלקין: אבל זה שע"ל, פל"א לא עובד פה.
אלי זרחין: סליחה, מה זאת אומרת פל"א לא עובד?
אלי זרחין: אני מגיע לאריה קורת אם הצעת תוכנית אני מציב להם איפה אני רוצה לעבוד ולמה ויש רשות שאומרת לי לא, אנחנו לא צריכים את זה, תבוא למקום אחר.
אלי זרחין: זאת אומרת אני לא נתקלתי אף פעם שאנחנו באים לבית ספר למשל והמנהלת אומרת יש לי הכול אין לי מה לתת.
זאב אלקין: לא, זה ברור, אבל בתיאור שאתה מתאר, אם אני אקח את התיאור שאתה מתאר, אני בהחלט שע"ל דווקא בפריסה פחות או יותר ארצית לכן שם אין לי שאלה, אבל השאלה פה יותר על פל"א ועל התוכניות האחרות של עודי.
אלי זרחין: את יוצאי אתיופיה לשים בצד, זה החלטת ממשלה מסוימת, זה דברים אחרים, זה עובד אחרת.
אלי זרחין: היו"ר זאב אלקין: לאור ההתקדמות עם הפרויקט הלאומי למען יהודי אתיופיה עוצמת השאלה בראש ובראשונה לגבי עודי אבל היא נוגעת גם לאריה, למה אחוז כל כך גבוה עדיין מוגדר, אצל עודי זה אפילו עדיין מוגדר בשם התקנות, כשאתה הולך לעבודה עם ילדים יוצאי אתיופיה השאלה הזאת רק מתחדדת.
: כי אנחנו פוחדים כל הזמן לגעת בזה כביכול שאנחנו לא מטפחים את יהודי אתיופיה ואז אנחנו באים בוועדה וחוטפים על הראש ואנחנו לפעמים לא נעים לנו לדבר, חבר'ה אבל יש כסף שנשפך בשטח שמבזבזים אותו.
עמיהוד בהט: מצד שני כל השידור שמשדרים אלינו והם שידורים שכל הכספים האלה הם תוספתיים והם באים על גבי הסעיף התקציבי והם לא באים כדי שנפנה תקציב אחר.
: זה עוול גם להם וגם לתקציב.
: אני אגיד לך, אחד הדברים שאין פה עוול, בשבוע שעבר שמצד אחד היה פה דיון מאוד פוליטי בנושא של פתח תקווה, שבסוף מגיעים לדיונים האמיתיים אם אכן יהודי אתיופיה ילדים שלהם מטופלים נכון או לא נכון, זה לא מתקיים פה, ואת זה צריך לקיים בוועדה הזאת, פה אני רוצה לשים דברים על השולחן, כי כל הגופים שבאים וכל הזמן מתבכיינים פה, אני רוצה לשמוע פעם אחת, באמת עדיפות מתקנת כן, לתת תקציבים אולי פי כמה יותר כן, אבל לא יכול להיות שיש כסף שנשפך בשטח והם לא מנצלים אותו נכון, חבל, זה על חשבון מישהו אחר בא.
אלי זרחין: הבעיה כאן שהשאלות האלה לפי דעתי הם לא לאנשים שיושבים פה.
אלי זרחין: בנתניה אנחנו עובדים בנושא כפר אשר, זה בית ספר 97% של תלמידים יוצאי אתיופיה, יש 400 ילדים יוצאי אתיופיה, זה בית ספר יסודי, עודי לא יכול לתקצב אותו, הפרויקט הלאומי לא עובד, עמותות החליטו מסיבות פוליטיות לא לעבוד בזה.
אלי זרחין: הגיעה קרן מוריה, נתנה הרבה כסף ופעם ראשונה אחרי עשר שנים שבית ספר עובד, נכנס מישהו מהתקציבים.
אלי זרחין: עכשיו מגיע ג'ורג' בלומין, מנהל אגף הקליטה בעיר שאומר עם המוקד לא נותן שקל, אולי דרך העירייה אוציא כסף לתת לבית ספר.
אלי זרחין: זאת אומרת עדיין יש צרכים, הם לא באים על ריק לפי דעתי זה גם על רקע חוסר כסף ואולי ברור שמדינה עושה, אבל אין לנו מצב שאותו נער מקבל מעבר למה שהוא צריך.
אלי זרחין: אתן לך דוגמה ברוסיה, זה דוגמה מצוינת לכמה אתה לא צודק, כי ברוסיה יש קבוצה מאוד מסוימת של בני נוער שמוכנה לשתף פעולה עם הגורמים הישראלים, אלה קבוצה שאומרת בטוב ניכנס.
אלי זרחין: ואם היו אותה קבוצה.
אלי זרחין: .. אז יש לו חברים טובים ברוסיה שגרים שם שאנחנו עובדים איתם גם דרך זה וגם דרך זה.
אלי זרחין: אני רוצה כאן שהילד מגיע לבית ספר ובית הספר אומר לי...
אלי זרחין: סיוע בבגרות לתלמידים עולים ותיקים באמצעות מורים דוברי השפה הרוסית, אני רק אומר, זה לא בא במקום שע"ל, כי שע"ל מדברים על ילד מחטיבת ביניים, אין שע"ל בחטיבה עליונה.
זאב אלקין: כי אין לו כסף.
אלי זרחין: אבל כשאני מגיע לבית הספר ומנהלת יודעת שאין לה כסף היא אומרת לי אלי, כמה כסף אתה יכול לתת לבית ספר, אני אומר חמישים שקל בשנה, אז היא אומרת אני מבקשת ממך, בוא נעשה איתך ביחד תוכנית עבור החטיבה העליונה.
אלי זרחין: ואני חושב שמה ששרה אמרה ברמת הישוב יש עדיין איזה שהוא עיגון, לא יודע אם עיגון משאבים, אבל עיגון כוחות.
שרה כהן: הצרה הצרורה הזאת, וזה גם אחד מהדברים שעלה לכל אורך הדיונים.
זאב אלקין: ברמת הישוב או ברמת בית הספר?
אלי זרחין: בית הספר הוא חלק מהישוב.
שרה כהן: הישוב על שלל השירותים שפועלים, כל זמן שלישוב לא תהיה ראיה כוללת של מה יש בו ומה אין בו ומי קהל היעד שלו והוא לא ירצה גם לעשות את זה, אז אנחנו נהיה תמיד חשופים לאותם - - -
זאב אלקין: מי לדעתך הכתובת בישוב, שצריך לעשות את זה?
שרה כהן: זה עלה כאן לכל אורך הדרך בדיונים של שמידט, כי בעצם יש לפעמים איזה שהוא רצון לעשות עיקופי ישובים ואין בסופו של דבר חלופה למידת האחריות שלהם.
זאב אלקין: אבל מי הכתובת בישוב?
שרה כהן: בראש ובראשונה ראש הרשות המקומית, ראש העיר בראש ובראשונה, זה חלק מתוך איזה שהוא, אלה התושבים שגרים בתוך העיר, הילדים הם תושבי העיר, הוא קודם כל צריך להפעיל איזה שהוא מהלך שהוא מהלך נאות שקשור לגבי הילדים שמתגוררים בעיר.
זאב אלקין: את היית מצפה לדוגמה רכז קליטה?
שרה כהן: השאלה אם הוא שם לו את זה על סדר היום או לא, אבל בסופו של דבר חלק מהדברים שלא תמיד רוצים את הגילוי המלא של כל הדברים, זה לא משהו שהוא לא אפשרי, הוא אפשרי.
שרה כהן: אם תדבר היום למשל עם חווה בכר בנצרת עילית, היא תבוא ותגיד שהם יותר ויותר הולכים לכיוון הזה ושחלק מהתפיסה שבנינו איתם היא סיכון לסיכוי בדיוק מובילה על איזה שהיא נטילה של אחריות כוללנית לגבי כלל בני הנוער בעיר, הילדים ובני הנוער וההבנה של איפה הילדים נמצאים ומי הילדים שלא מטופלים.
שרה כהן: זה ישוב שצריך לקחת ולהחליט.
שרה כהן: אלי זרחין: רק כדי לסיים את החלק הזה של התגובה, אני רוצה להגיד לך אדוני היושב ראש, שאני מאוד מסכים עם שרה, אני חושב שלראש העיר יש אחריות ואם בנצרת החליטו שחווה בכר היא זו שמטפלת, תאמין לי היא מטפלת טוב, ואם בראשון החליט ראש העיר שאגף הרווחה הוא זה שמטפל בנוער עולה, אז קידום נוער יחד עם מחלקת נוער מטפלים שם מצוין.
שרה כהן: ומי אני שאני אבוא ואגיד להם, זה עובד?
שרה כהן: הם משתפים פעולה?
שרה כהן: מה אכפת לי איך זה עובד.
: ואם יש שיקולים פוליטיים של ראשי ערים, מחלקים את זה בדרך מעוותת של תקציבים.
אלי זרחין: אני לא יודע תקציבים שיש להם, אני יודע שאני מגיע אליהם, אני כעמותה שמגיעה אליהם, הדיבור איתי הוא מקצועי נטו.
זאב אלקין: אבל לא במקרה, נקבת פה בשתי ערים שבשתי הערים יש ראשי ערים מאוד ותיקים.
אלי זרחין: ברחובות, ראש עיר ותיק מאוד החליט לא לטפל בנוער עולה, נקודה, הוא הודיע את זה, ואף גוף לא מטפל בזה, הוא העביר את זה למתנ"ס.
אלי זרחין: זה החלטה שלו, אני יכול להגיד כאזרח זה לא נכון, אני יכול להצביע על ראש עיר אחר.
זאב אלקין: אתה כן יושב פה כאזרח, אתה פה נמצא במקום שהוא גם אמור להקנות מערכת.
אלי זרחין: לכן שרה עשתה שם ביחד עם העירייה בית חם, ואריה הפעיל שם פרויקט ציבורי לילה, והם עכשיו אין להם ברירה, זה לא יוזמה שלהם, אבל מאין ברירה הם שיתפו פעולה בדרך שלהם.
זאב אלקין: אני לא רוצה שזה יהיה נתון לרצונות של ראש רשות כזה או אחר, אני שואל, אם אני כמדינה - - -
שרה כהן: יש חוק שכל רשות מקומית צריכה לעשות ועדה בנושא של נוער באופן כללי, אתה חושב שזה מתקיים בפועל?
אילנה ליטבק: הבעיה היא שגם במקומות שיש ועדה כזאת ואני מכירה את באר שבע למשל ששם יש ועדה שמתכנסת באופן קבוע אבל הנושא של נוער עולה לא עולה על סדר היום אף פעם, לא כאוכלוסיה וכששואלים שאלות בסיסיות איזה תוכניות יש או כמה בני נוער משתתפים, אז פותחים עיניים מאוד גדולות, אין לנו שמץ של מושג, צריך לספור ולבדוק.
אילנה ליטבק: וזה בישובים עתירי עולים, לא צריך ללכת לישוב שאין שם עולים, באר שבע זה עיר בהחלט עתירת עולים.
אילנה ליטבק: אלי זרחין: אני חושב שצריך להבין שכסף לנוער עולה, הוא לא רק לאנשים האלה שיושבים כאן, גם באותם משרדים ואני לא יודע אם זה לא נכון, למשל, אני ממש לא בטוח שנכון להקים פה, דיברתי עם יושב ראש ועדת הקליטה, להקים במשרד הקליטה מחלקת נוער, אני ממש לא בטוח שזה נכון.
אילנה ליטבק: למשל בתקציב המדינה יש סעיף 553 אלף שקלים שמוקצב לנוער עולה, איפה הכסף הזה?
אילנה ליטבק: הוא לא כאן ולא כאן.
אילנה ליטבק: כסף הזה מגיע למשנה למנכ"ל ונמצא אצלו ביד כל השנים.
זאב אלקין: על איזה סעיף אתה מדבר?
אילנה ליטבק: אתה מדבר על פעילות לנוער עולה?
אלי זרחין: במשרד הקליטה בספר הכחול יש סעיף של נוער עולה.
זאב אלקין: תגיד דברים מדויקים.
אלי זרחין: אני לא זוכר את מספר הסעיף וזה לא ענייני.
זאב אלקין: אני אומר לך, פעילות נוער עולה 0215.
אלי זרחין: אני מטומטם, שנה שעברה חשבתי שהכסף הזה מגיע לשרה, באתי אליהם, אמרה שרה יש כסף, התברר לו.
אלי זרחין: עכשיו, המשרד מחליט לקחת את הכסף הזה ולהעביר אותו לפעילות של צה"ל ודברים אחרים בהג'וינט, זה שיקול של המשרד.
אלי זרחין: אז אני מצפה מחבר כנסת שמצביע לתקציב לבדוק שהכסף הזה לא ילך למי שמעל גיל 18, אבל אם כתוב נוער הוא יישאר במסגרת גיל 18, זה סתם דוגמה.
אלי זרחין: מצד שני מה שהם עושים אני לא יודע אם זה לא טוב, יש משרדים אחרים כמעט כל משרדי הממשלה, שמחזיקים כספים גדולים, תמ"ת, משרד הביטחון, משרד לביטחון פנים, לנוער עולה.
אלי זרחין: יכול להיות שכמו שאתה אומר צריך לעשות סל של המדינה ויכול להיות שלא, כי מסל אחד יותר קל לגנוב ומהרבה סלים הרבה יותר קשה לגנוב.
זאב אלקין: מה זאת אומרת לגנוב?
אלי זרחין: זאת אומרת להעביר לחברים, להעביר לעמותות מאוד גדולות שיש להם שם, שאף דובר רוסית ל עובד שם ואף יוצא אתיופיה לא עובד שם ואף דובר רוסית לא יושב בוועד.
אלי זרחין: אז הנקודה השנייה שאני רוצה להגיד, לא יהיה שום שינוי בשטח אם הוותיקים ימשיכו לטפל בעולים, לא יעזור שום דבר, פרוטקציות צריך לשים בצד, אנחנו חייבים ללכת למצב שבנהלים של משרדים תינתן עדיפות ברורה של זיהוי תרבותי.
אלי זרחין: אני אומר, יוצאי אותה תרבות, זה לא חייב שהם ינהלו אותה, יכול להיות אנשי מקצוע נוספים.
אלי זרחין: אבל מי שבא במגע עם הילד הוא חייב להיות יוצא אתיופיה, הוא חייב להיות בן פלשמורה, הוא חייב להיות קווקאזי, כי זה הדרך היחידה לבנות את המערכת.
אלי זרחין: וכל עוד שדברים האלה עדיפות לארגוני עולים, עדיפות לכוח אדם מקרב העולים לא תהיה תנאי במימון ובתקצוב לא יעזור שום דבר.
זאב אלקין: בהמשך ניתן זכות דיבור לנציג של אחד מהגופים הגדולים האלה, החברה למתנ"סים.
אלי זרחין: הם דוגמה דווקא טובה למה שאני אומר, כי רוב האנשים שעובדים איתם בפל"א, כל המגשרים וכל אנשים הם היו יוצאי בוכרה, הם יוצאי אתיופיה, דווקא הם הולכים בכיוון הזה.
זאב אלקין: הם גוף ישראלי גדול.
אלי זרחין: לא אמרתי על גוף, אמרתי להעסיק מול בני נוער יוצאי תרבות, לשים בקשר עם ההורים יוצאי תרבות, הם דווקא עושים את זה.
אלי זרחין: אנחנו מדברים כאן על המצב שבמדינה יש הרבה כסף, המדינה נותנת את הכסף, ואנחנו באים לשטח ואומרים לנו הם עושים אבל הילדים לא מכירים אותם, ילדים בחיים לא ראו את הגוף הזה.
אלי זרחין: ואתם יכולים להגיד כמה שאתם רוצים ולכתוב מי מכיר בנאדם עם שם הג'וינט, מי ראה שם נציג של הג'וינט בבית מנחם?
אלי זרחין: אז מה זה עוזר לי שהג'וינט מקבל כסף עבור גני אביב, מה זה עוזר לי?
אלי זרחין: הילדים שם לא רואים אותם וזה חלק מהדברים שצריכים להגיד כאן, יש תקציבים, חלק מהתקציבים הולכים וחלק מהתקציבים כמו שלדוגמה הבאתי לכם עם הסעיף של חצי מיליון שקל.
זאב אלקין: אם אתה מתייחס לבסיס התקציב, לפי הסקירה שלנו פה, אולי חצי מיליון נעלם, אבל בערך עשרים או שלושים מיליון.
אלי זרחין: סליחה, אבל אריה עושה עבודה שאני לא בטוח שזה התפקיד שלו ללכת לחפש תקציבים, למה שהכנסת לא תחליט, אני רוצה להגדיר בתקציב לצבוע, שבתום הקליטה בקהילה, הוא יקבל חמישים מיליון שקל לנוער עולה, ששרה תקבל חמישים מיליון שקל לנוער עולה בסיכון ולא לקחת מכאן ומכאן, למה זה קשה לעשות?
אלי זרחין: אתה התחלת את הכנסת הזאת במושב הראשון עם בחינות בגרות ואנחנו רואים היום, אני יכול להגיד בבית הספר שאנחנו עובדים ההישגים של תלמידים עולים ותיקים קפצו כמעט ב- 40%, אנחנו רואים שעשינו מהלך, חייבנו לשנות דברים וזה עובד בשטח.
אלי זרחין: אני מאוד רוצה שחלק מהדברים שאנחנו דנים פה כל הזמן, בוא נצא למשהו מעשי, בוא נוודא שבתקציב המדינה ל- 2008 יהיה תקציב מוגדר נוסף, לא חלק מתקציב כללי של הסיכון ושל הקליטה, תקציב נוסף לנוער עולה, לא מיליון, לא שתיים, שיהיה כסף נורמאלי.
אלי זרחין: ואתה יודע שבהבראת המדינה שסכום של כמה עשרות מיליונים זה לא משנה ברמת המדינה, בשטח אני אומר לך, יש לי בתי ספר שאני בעשרים אלף שקל בשנה עושה פלאים.
זאב אלקין: בנושא הזה יש לי בשבילך בשורות רעות ובשורות טובות, הבשורות הרעות שאם רואים את ספר התקציב אז תדע שהתקציב של עודי היה אמור לספוג קיצוץ נוסף.
זאב אלקין: מצד שני יש גם איזה פעולת לחץ על משרד האוצר במסגרת משא ומתן על התקציב שאנחנו עושים את זה גם ביחד הח"כים דוברי רוסית כהרגלנו גם בנושא הזה ויש גם סיכום עם משרד החינוך.
אלי זרחין: לא יהיה קיצוץ?
זאב אלקין: לא, זה היה בשנה שעברה, הסיכום עם משרד החינוך כרגע שכל מה שנביא הם יתנו בדיוק אותו דבר, שאם נביא עשרה מיליון הם יתנו עוד עשרה מיליון.
אלי זרחין: זו דוגמה טובה מה שאתה אומר שהתחילו רק לדבר על התקציב של עודי בהט, קיבלו ממשרד החינוך שאין לו אפילו סעיף תקציבי, כבר קיבל הודעה שיש קיצוץ לעובדי נוער עולה דוברי רוסית או יוצאי אתיופיה בחמישים אחוז.
אלי זרחין: תתחילו עם מגשרים, למה להתחיל מנוער בסיכון?
זאב אלקין: את השאלה הזאת צריך לשאול את אנשי המקצוע.
עמיהוד בהט: אגב, מה ששמעתי אז הקיצוץ, אני מקווה שהוא לא יהיה, אבל אני מעריך שהוא יהיה, הוא יהיה אותו דבר, להגיש תוכנית על 4.5 מיליון מתוך תשעה מיליון מתוך הנחה שאין לנו תקציב.
צביקה לוטן: אני רוצה להוסיף הערה ולחדד כמה דברים של אלי בקטע של ברמה לאומית וברמת ישוב.
צביקה לוטן: אין שום דבר כמעט ברמה לאומית, כל הדברים הם פינצטה של כל ישוב וישוב בפני עצמו ויש מקומות שאותו פרויקט פועל שונה לגמרי מישוב לישוב.
צביקה לוטן: אני אתן לך דוגמה חיה שאנחנו מטפלים עכשיו, בגדרה יש 180 ילדים יוצאי אתיופיה בישוב מגיל ז' עד י"ב, יש להם 18 תוכניות, לכל עשרה ילדים תוכנית.
צביקה לוטן: נלחמים על הילדים, אני כבר שמעתי ילד אומר, תביא לי עשרים שקל אני אבוא, זה מהשטח.
צביקה לוטן: ראש הרשות לא רוצה לוותר, יש שם פרויקט לאומי, בפרויקט הלאומי בתוך הפרויקט עצמו יש עשר תוכניות שרבות על אותם שעות של הילדים, חמש תוכניות מתקיימות ביום שלישי אחרי הצהריים.
צביקה לוטן: עכשיו, לאיפה הילד ילך?
צביקה לוטן: זה אותם 180 ילדים שהם בפוטנציה, מתוך הפוטנציה לא כולם באים.
צביקה לוטן: אז זה מצב שיש לך עודף תוכניות על כמות של ילדים, אם תבוא למקום אחר זה בכלל תמונה אחרת, אז זה קיים.
: הכספים האלה הם כספים מבוזבזים, כי גם יהודי אתיופיה בסוף לא נהנים מזה.
אלי זרחין: מי שהקים את הפרויקט הלאומי ידע את זה מראש, נקווה שזה יגיע לילדים.
צביקה לוטן: זה עושה זילות של התוכניות, ברגע שהתוכניות מחזרות אחרי הילדים זה עושה זילות של התוכניות וזה פוגע בערכים החינוכיים במה שהילד צריך לקבל.
צביקה לוטן: יש מקומות שיש תוכניות או שאין להם כלום, או שיש תוכניות וגם מה שיש לא מספיק, בוא ניקח את פתח תקווה בכותרות, בשכונת יוספטל בפתח תקווה שהיא משופעת עולים טריים, יש שם בית ספר אחד, כולו, לא תמצא שם אחד אחר ושם יש להם, אבל הילדים אחרי זה מסתובבים, הייתי שם ביום ראשון לבדוק איזה גמול, ילדים משני בתי ספר.
עמיהוד בהט: זה מתקשר לדוגמה שראינו קודם, מכיוון שהייתה הנחיה שלי לראשי רשויות וגם הנחיה לפל"א שלא יהיה מצב שבו יהיו שתי תוכניות תוספתיות לאותו ילד יוצא אתיופיה.
עמיהוד בהט: ולכן מי שיש לו מילה, שגם הוא נכנס למשרד, אז לא יהיה לו באותו זמן כמה תוכניות.
עמיהוד בהט: ולכן צביקה צריך לחפש בכל הארץ מקומות שבהם יש ילדים שאין להם לא זה ולא זה כדי למצוא אותם ומאוד קשה.
עמיהוד בהט: וזה בדיוק בגלל שיש לנו.
עמיהוד בהט: הארץ מכוסה בייחוד במקומות שיש בהם יוצאי אתיופיה ביוח"א או במיל"ת.
: אדוני היושב ראש, למה אי אפשר לקבל אצלנו דו"ח מרכז בהמשך דיון נוסף שאנחנו מקיימים בתחום הזה, כי אנחנו חייבים פעם אחת את הדברים לשים על השולחן, וגם ציבורית וגם להועיל לכל הכספים האלה שהולכים לבזבוז.
צביקה לוטן: אני רוצה להגיד בקטע של העבודה שלנו לפחות עם שני המשרדים, זה ברמת פינצטה לא של ישוב, של בית ספר ושל כיתה, איפה אנחנו נכנסים ואיפה לא, אני מקבל, יש לי את המפה של מיל"ת בכל הארץ, אני יודע שבבית ספר איקס בנתניה במזרח אני לא נכנס לג'- ד' רק ה' ולא ו'.
זאב אלקין: זה לא צריך לעבוד ככה.
צביקה לוטן: אבל מצד שני יש אוכלוסיות שהם בחוץ ואני לא יודע את הסיבה, העולים מחבר העמים הם לא נמצאים בפל"א ולא נמצאים בהרבה תוכניות אחרות ויש בניהם נחשבים לחזקים, אבל לא כולם, מה לעשות.
צביקה לוטן: כנ"ל לגבי יוצאי צרפת שהיום יש כמה מקומות בארץ שמשופעים בהם כמו אשדוד ונתניה שזקוקים לסיוע ולא מקבלים כלום, ילדים מאוד חלשים.
עמיהוד בהט: אגב, התגייסנו בשבועיים האחרונים מיל"ת גם ליוצאי חבר העמים וגם ליוצאי צרפת בכוונה, רק עכשיו טלי נתנה מכתב עם רשימת בתי ספר עם ריכוזים מחבר העמים ומצרפת.
צביקה לוטן: בגדולים לא, בקטנים אולי, זה חידוש אנחנו לא יודעים אותו, בגדולים לא נכנסים ובהחלט יש מקום, אני יכול להגיד לך, בגרות בעלייה עובדת רק עם הילדים שלא בפל"א, כלומר זה ילדים שהם עולים חדשים אבל מחבר העמים.
צביקה לוטן: אנחנו קיבלנו, יש לי עכשיו נתונים מאתמול של התוכניות של הקיץ, של בגרות קיץ שנכנסה לעבוד דיי מאוחר, אבל הייתה עבודה מאסיבית של ילדים שהיו ברמת כישלון והם עברו בגרות.
צביקה לוטן: עכשיו, רובם זה חבר העמים, זה לא מקומות אחרים, כי הם לא נמצאים בפל"א, אז סימן שיש לזה צורך וצריך לסייע בידם ולא לסווג אותם ישר כחזקים.
זאב אלקין: התקציב של בגרות בעלייה הוא חצי מיליון שקל.
זאב אלקין: צביקה לוטן: הוא הקיף כמות קטנה של ילדים.
דבורה גיני מלקי: אני קודם רוצה לומר שהתמונה העגומה והחצי גרוטסקית שצביקה תיאר עלתה גם בישיבות שעשינו אצל עודי בעניין של השימור, התוכנית החדשה, תוכנית החומש וצייר דווקא מישהו דווקא מהעדה איזה שהיא תמונה שבקריית משה ברחובות עומדים שם אנשים וחוטפים את הילדים ברחוב רק כדי שבאמת יהיה להם את השמות כדי למסור לתורמים והתורמים לא פריירים.
דבורה גיני מלקי: אל תשכח שיותר ויותר גופים מאמצים גישות יותר ויותר מקצועיות ושיווקיות וכל דבר אפשר לצייר ככה ואפשר לצייר ככה ולצלם ככה ולדווח ככה, כולל מחקרים מדעיים ואנחנו יודעים את זה וכואבים את זה.
דבורה גיני מלקי: כואב לי כי כמו שהוא אומר, זה לא מגיע לילד.
דבורה גיני מלקי: אני רציתי להפנות את תשומת הלב לקבוצה של ילדים שהיא תחת הידיים שלנו ושהיא מקבלת מעט מידי משאבים שאנחנו יכולים לנצל אותם בצורה מקסימאלית וזה הילדים שיושבים במרכזי קליטה, הם כולם ידועים וספורים, כולם נמצאים תחת המטריה שלנו.
דבורה גיני מלקי: הם קבוצה ייחודית בעניין שקשה יותר לעבוד איתם בגלל הנושא של השפה שהיא מאוד חדשה, קל יותר לעבוד איתם כי הם עדיין לא צברו תסכולים, מרירויות, תחושות נחיתות וכו'.
דבורה גיני מלקי: הממשלה משקיעה הרבה מאוד כסף בתשתיות, זאת אומרת יש את העובדים ויש את המבנים ויש את הכול וכחמישים שקלים לילד לנושאים של חינוך משלים ותרבות וכולי.
דבורה גיני מלקי: ועם החמישים שקלים האלה אני שמה פה שקל, שם שקל, זה כל כך חבל כי אני חושבת שיש לנו שם בתור מדינה אפשרות להשקיע ממוקד, לקדם אותם, תוכנית של כיתה א', כול כך כואב הלב שהילדים האלה בגיל חמש יכנסו שהם מחזיקים את העיפרון ביד שמאל, נכנסים לכיתה א' רגילה כי הם כבר שנה שנתיים בארץ, הם לא יודעים.
דבורה גיני מלקי: אני חושבת שמאוד כדאי לנו וגם אריה אמרנו שנדבר ולא הספקנו לראות איך אנחנו נותנים שם יותר, יש אולי עוד מחזור אחד, יש אולי עוד 3000 ילדים שיגיעו ונגמר.
דבורה גיני מלקי: צריך לראות איך אפשר לעשות שם.
אריה קורת: העלו פה הרבה דברים, ואני מכיר את אלי מתלהב ומתלהם, אז צריך לצנזר חלק מהדברים, כסף נגנב, עמותות מקורבות, מי כמוך יודע שאין היום עמותה שמקורבת, אין כסף שנגנב, הדברים פתוחים, הדברים שקופים, אפשר לבדוק, אפשר לבחון אותם, אז גם בלהט שלנו בוא נקפיד על דיוקם של דברים.
אריה קורת: אני אמרתי גם בפתח דבריי, אנחנו צריכים לעשות הבחנה בין הסיוע הפרטני ובין הסיוע הקבוצתי.
אריה קורת: לגבי הסיוע הפרטני שהוא כולו הולך על תגבור לימודים, יש פיקוח מלא של משרד החינוך ושל בתי הספר בישובים.
אריה קורת: באפיק הזה אין כמעט, אין בכלל, אבל אני רוצה בכל זאת להשאיר אופציה לשינוי, שבו יש כפל תמיכות.
אריה קורת: ואם לילד מסוים ניתן זה רק בהמלצה של מנהל בית הספר לתת לו תגבור נוסף.
אריה קורת: החלוקה היא מאוד פשוטה בין הסיוע ובין תגבור הלימודים במסגרת בית הספר לבין התגבור בשעות הפנאי של היום.
אריה קורת: יכול להיות שילד במסגרת בית הספר מקבל איקס שעות והמנהל או המנהלת ממליצים למשרד הקליטה ולמשרד החינוך במסגרת הפרויקטים שלו כמו אופק או כמו פל"א לתת לו תגבור נוסף בשעות הפנאי.
אריה קורת: ופה ההבחנה בין תקציב מדינה ובין תקציב חיצוני של קרנות ושל תרומות.
אריה קורת: בנושא הזה הדברים מאוד מוגדרים.
אריה קורת: אני מקבל את מה שציינת לגבי מעקב ומחקר, ואכן השלב הבא שלנו בפל"א כי אני אומר עוד פעם, צריך לקחת בחשבון שהיה פה שינוי דרסטי, היה שינוי בנושא של פל"א, אם עד 2006 המשרדים עבדו בנפרד היום המשרדים עובדים יחדיו, יש איגום משאבים.
אריה קורת: השלב הראשון היה התנסות בתהליך עבודה, השלב הבא שלנו לגבי 2008 זה להיכנס לנושא של המעקב והמחקר בנושא של פל"א.
אריה קורת: ללא ספק שאנחנו נעשה את הכול כדי להגדיל משמעותית את היקף הילדים שמגיעים לפל"א.
אריה קורת: הבעיה היא בעיה תקציבית, רק תיקחו את הנתון שמופיע פה, התקציב של המשרד לנושא פל"א הוא שלושה מיליון, בפועל בסוף השנה העברנו כבר כשמונה מיליון שקל.
אריה קורת: זאת אומרת המגמה שלנו היא כן לנסות להרחיב עד כמה שניתן מתוך מגמה שכמה שיותר ילדים ישולבו מאוכלוסיות שונות.
אריה קורת: גם במכרז לראשונה אפשרנו לילדים יוצאי גרוזיה ולילדים יוצאי צרפת להשתלב, אלה דברים שאנחנו בהחלט הולכים לקראת, הבעיה היא בעיה קודם כל תקציבית.
זאב אלקין: המסר העיקרי שהושמע כאן, אני מאוד מקווה שתיקח אותו, תחשוב עליו כי היה כאן קשר מאוד ברור לגבי גיוון סוגי האוכלוסייה ואני מקווה שכשאתם בונים פעילות זה נכון גם לאודי וגם אליך.
אריה קורת: הגענו למשל לסיכום עם הפרויקט הלאומי.
אריה קורת: בנתניה הפרויקט הלאומי נכנס, המשרד יצא, אז כבר מתפנים משאבים לתת מענה לעולים.
: אריה, יש פה בלגאן במובן הזה שהכספים בשטח יורדים בלי בקרה, בלי תיאומים, לא מכם, אתה מעביר אבל יש עוד אחד שתיים שמנסה.
אריה קורת: יש תיאום מלא לגבי לפחות התגבור הלימודי.
אריה קורת: אני מסכים אתכם בנושא של הפרויקטים הקבוצתיים אין פיקוח מלא, אנחנו כן מנסים לבנות איזה שהוא מערך, זה נושא רחב יותר, אני מוכן שפעם נדון בו, הוא נושא אחר.
אריה קורת: סיוע קבוצתי זה לא סיוע פר משתתף, אלא זה סיוע פר קבוצה, בהחלט יכול להיות מצב שילד מגיע, רץ מחוג לחוג, זה לא רע.
זאב אלקין: אם יש ילד שני שלא מקבל?
אריה קורת: ילדים יכולים להשתלב, ברגע שהפרויקט הוא בעפולה, זה פתוח לכל הילדים, מדרך הטבע יש ילד שמעדיף בלט וילדה שמעדיפה כדורגל.
זאב אלקין: אם יש באותו זמן ילד שלא הולך לא לזה ולא לזה, זה בעיה.
זאב אלקין: אני מציע כך לסיכום כי אנחנו חייבים לסיים.
זאב אלקין: יש פה את התמונה התקציבית של הפעילות המשרד, אנחנו קיבלנו בצורה דיי ממצה עוד בישיבה הקודמת וקצת הרחבנו לגבי כמה מהדברים בישיבה הזאת.
זאב אלקין: אנחנו נסיים את הסיבוב הזה של הדיון אבל נשארו לנו שני ספיחים שאנחנו נחזור אליהם במהלך השנה, הספיח האחד קשור לכל הנושא של טיפול בילדים יוצאי אתיופיה, מצד אחד בריבוי אפיקים וריבוי התקציבים שבא על חשבון משהו אחר ומצד שני ביעילות השימוש בתקציבים הגדולים הקיימים ועל זה נקיים פה אולי יותר מישיבה אחת בהמשך.
זאב אלקין: הסוגיה השנייה זה המסרים שהושמעו כאן שתיקח אותם גם בנושא של העבודה עם הארגונים שמשלבים עולים בעבודתם, או שבעצמם הם ארגוני עולים, גם בנושא של הרחבה כאוכלוסיית יעד של העולים, לא רק עולי אתיופיה ואפילו לא רק עולה קווקאז ובוכרה אלא כלל הילדים העולים, זה נכון לגבי עודי וזה נכון לגביך ואנחנו לסוגיה הזאת עוד נחזור בהמשך.
מיכאל נודלמן: חברי הכנסת, חברים.
מיכאל נודלמן: היום הישיבה מיוחדת.
מיכאל נודלמן: כולם זוכרים את שני האסונות שקרו בבואנוס איירס בארגנטינה, בשנת 1992 ו-1994, באסון הראשון היתה התקפה על השגרירות הישראלית ונספו 28 אנשים בהתפוצצות שהיתה שם.
מיכאל נודלמן: אחר כך ב-1994 קרה אסון בבית הקהילה היהודית בבואנוס איירס ונספו 85 איש ו-300 נפצעו.
מיכאל נודלמן: היתה חקירה 10 שנים ולא הגיעו לשום דבר.
מיכאל נודלמן: בשנת 2004 הקימו קבוצה מיוחדת של חוקרים בראשות של דר' אלברטו ניסמן.
מיכאל נודלמן: אחרי שלוש שנים הם הגיעו להמלצות ועכשיו יודעים מי עמד מאחורי האסונות האלה.
מיכאל נודלמן: 11 איש אירנים וגם שייך לזה הנשיא הקודם ממדינת אירן, רפסנג'ני.
מיכאל נודלמן: יש לי כבוד גדול, אחרי 10 שנים, חוקר יחד עם קבוצה הגיע לתוצאות כאלה וזה לא רק תוצאות סתם תוצאות, מדינת ארגנטינה פנתה לאינטרפול והאינטרפול קיבל את כל המסמכים ועכשיו יש החלטה , אחרי הישיבה במרוקו, של האינטרפול, שצריך לתפוס את האנשים האלה.
מיכאל נודלמן: אני בכבוד גדול נותן את זכות הדיבור לך, דר' אלברטו ניסמן.
מיכאל נודלמן: החברים רוצים לשמוע איך זה קרה ואיך אתם הגעתם להישגים שעשר שנים אף אחד לא יכול היה להגיע.
מיכאל נודלמן: (היו"ר מציג לדר' אלברטו ניסמן את חברי הכנסת הנוכחים).
אלברטו ניסמן: (באמצעות מתורגמן): יש לי כבוד גדול להיות במעמד זה, יחד עם כולכם.
אלברטו ניסמן: אני מודה על ההזמנה להיות איתכם ועל קבלת הפנים של יושב ראש הוועדה.