GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ריבה אביעד: על כל הפנים אלה מסגרות פרא-רפואיים גם וטרינריים, אבל אלה מסגרות שאנחנו מקיימים אותם ולזה נכנס לתקציב של המשרד לקליטת עליה, החלק שהוא מעביר לנו הוא בעיקרו גם לזה וגם לאולפנים הראשוניים.
ריבה אביעד: לצערי, אני אומרת לכם את זה בלב נקרע, אני ממש כאן במצב הזה שמעשה ידיי טובעים בים, זה פשוט ככה.
ריבה אביעד: אני לא אומרת שירה אני בוכה על זה, אני יודעת ש- 500 שעות אינן מספיקות לרכוש שפה, אני רוצה ללמד כל עולה אפילו אם הוא עשר שנים בארץ, מגיע לו ללמוד בדיוק כפי שזהבה סגל אומרת, אבל המגבלות התקציביות הן כאלה שאני לא יכולה, מקצועית אני חושבת שתקן של כיתה 25 לומדים לא סביר, כאשר המיומנות העיקרית עליה אנחנו עובדים היא דיבור, ושיעור בן 45 דקות, אם יש 25 תלמידים יוצא לכל תלמיד לדבר דקה וחצי, זאת אומרת שביום לימודים הוא מדבר 7.5 דקות, היושב ראש מיכאל נודלמן ב- 7.5 דקות לא לומדים שפה, ואם תכפילו את זה בכך וכך ימי לימודים זה לא קורה, אבל אלה הן המגבלות התקציביות.
ריבה אביעד: לתכנית "מסע" מלכתחילה לא הייתה, אני רוצה לענות שוב בחישוב התקציבי, מה שהיום ברור שמעבר לכל ספק, בתקציב הקיים כל יום שאנחנו ממשיכים להעסיק 778 מורים, כל יום, והיום אנחנו ב- 7 בינואר, זאת אומרת שהשעון כבר מתקתק, כל יום שאנחנו ממשיכים להעסיק 778 מורים פירושו שיורד יום מסוף התקופה, זאת אומרת שאם אנחנו נמשיך במצבת המורים הזו במאי אנחנו סוגרים את המערכת.
זאב אלקין: הקיצוץ לא היה 60% הקיצוץ היה 40%.
ריבה אביעד: לא, לא, מפני שאני עוד מלמדת עולים שנכנסו בחודש דצמבר, זאת אומרת התקציב, בסדר עד סוף יוני.
זאב אלקין: ההתחייבות של המשרד היתה עד סוף ספטמבר.
ריבה אביעד: יש תופעה של פרישה טבעית, ויש גם דיון שלנו באוצר בנושא של עידוד פרישה וכדומה, אנחנו הולכים לקראת מצב של הבראה במרכאות גם בנושא של המורים.
ריבה אביעד: לכן באה ההודעה מרגע לרגע, זאת הסיבה, כי כל יום שאנחנו מחזיקים את המערכת כפי שהיא, אנחנו מקצצים אותה מהסוף, אנחנו גורמים לסגירת המערכת מוקדם, שוב זלמן, אני אומרת לך מה שאני אמורה להגיד לך כנציגת משרד החינוך היחידה שנשארה.
ריבה אביעד: הכותרת של הישיבה היא מתודולוגיה, וכתגובה למה שאמרה ריבה אביעד, זה נכון ש- 7.5 דקות או כל החישובים האלה הם לא מספיק כדי לקיים את מלאכת הדיבור.
ריבה אביעד: השאלה היא, אם הכיתה שבאולפן בישראל צריכה להיות מוקדשת לזה, האם לא נכון להקדיש את הזמן היקר בשיעור לדברים אחרים שיכולים להתקיים מחוץ לכיתה, ודוקא הדיבור החופשי הקומוניקטיבי ניתן לקיים אותו מחוץ לכיתה, בבנק, בסופר בכל מקום אחר שלא דורש פיקוח, מורה והנחיה, אבל הבעיה שהמורה לעיתים קרובות מדי אינו מסוגל לעשות שום דבר מחוץ למה שתלמיד באולפן יכול לקבל גם מחוץ לכיתה.
ריבה אביעד: זאת הבעיה, ואני חוזר שוב לנושא המרכזי שזה בעיית המורים.
ישעיהו תדמור: אני חושב שזה יהיה לא נכון, אם מותר לי לומר את זה מצד הועדה לקליטת עליה, והיה לא נכון מבחינת הועדה שלנו לעסוק במתודולוגיה, מתודולוגיה זה עניין של מומחים, מתודולוגיה זה עניין של מדענים, זה לא נעשה בהצבעה, אין פה עניין פוליטי, אני מבין את הכמיהה הזאת לדבוק במתודולוגיות אלה ואחרות, אני גם יכול להבין את האכזבה גם של אדוני היושב הראשון, אבל לנו אין פתרון מתודולוגי.
ישעיהו תדמור: מה שאנחנו עשינו הוא אינוונטר של הצעות מתודולוגיות שעלו על ידי וועדות מקצועיות שונות, ואנחנו חושבים שההכרעה של זה צריכה להיות על ידי מדע, מה גם שחלק מהפתרונות הם פתרונות דיפרנציאליים שקשורים בתרבויות שונות בעליה שונה וכדומה.
ישעיהו תדמור: אני חשוב שאי אפשר לשכפל כריזמה, אני יודע שיש בשטח ניסיונות של אנשים בעלי כושר מיוחד במינו, כריזמה יוצאת מהכלל, שהפרויקט שלהם הצליח ב- 300 שעות או ב- 500 שעות, את השיטה הזאת לא ניתן לשכפל משום שההגדרה שלה היא שיטה ללא שיטה, היא חד פעמית.
ישעיהו תדמור: הערה נוספת שאותה אני רוצה להפנות למנהלת הכללית של משרד החינוך, שאיננה כאן אבל לפחות לפרוטוקול, לא כחבר ועדה בכלל אלא כאזרח אני רוצה להתקומם על הפגיעה בחינוך למבוגרים, אני חושב שהתבטאו על כך גם חברי כנסת, בתקופה שיש בה חבלה חמורה מאוד בסולידריות החברתית, שבה יש פערים איומים בחברה, שבה יש אלימות, שבה איש את רעהו חיים בלעו, אני חושב שהדבר היפה שהיה בחברה הישראלית בעבר, ההיסטוריה בחברה הישראלית, היא היכולת לקיים מנגנוני תרבות של שיח תרבותי שקצת יצר עימום מסוים של מתחים שהיו תמיד בחברה הישראלית, הדבר הזה נעקר כיום, אחד המנגנונים היה האולפן, ואני רואה בחומרה רבה את הפגיעה באולפן ובכל מה שקשור בהשכלת עולים.
ישעיהו תדמור: אני רוצה לפנות למנהלת הכללית של משרד החינוך או לכל גורמי משרד החינוך הנמצאים כאן, ההחלטה האם לקיים הכשרת מורים במסגרת האקדמיה, אני מתכוון כאן להערכה של מיכאל יידוביצקי, היא החלטה אקדמית אוטונומית, אבל לשרת החינוך יש מעמד, היא יושבת ראש המועצה להשכלה גבוהה, ובודאי היא יכולה להשפיע על מסגרות החינוך הכפופים בדרך כזאת או אחרת למרות האוטונומיה שלהם לאגף להכשרת מורים, ולפלא בעיניי שאף לא אחת מהמכללות לחינוך מתמחת בהכשרה.
זאב אלקין: באוניברסיטה העברית, אומנם היא לא מכללה.
ישעיהו תדמור: אבל היא גם לא רציפה.
ישעיהו תדמור: דווקא במכללות לחינוך אתה יכול למצוא מודל שבו אתה מכשיר את המורה באופן פוטנציאלי ללמד עולים, אבל בינתיים הוא מלמד בבית ספר תיכון, דווקא במכללות יש את האפשרות הזאת.
ישעיהו תדמור: אנחנו העלנו הצעה, ואני מאוד מבקש את חברי הכנסת הנמצאים כאן ואלה שאינם נמצאים כאן, להתייחס להצעה הזאת ברצינות, ואני מבקש מאוד את התמיכה של חברי הועדה והועדה כולה להצעה הזאת, אני לא יודע אם יש לה סיכוי רב, אבל יכול להיות שאנחנו מבינים כאן משהו.
מיכאל נודלמן: אנחנו מגיעים לסיכומים, אתה חושב שאני מאוכזב, אני רוצה להגיד תודה לכל הצוות שעבד בדוח זה, ואני מציע להעביר את הדוח הזה למשרד הקליטה, לגורמים הרלוונטיים ולמשרד החינוך גם.
מיכאל נודלמן: אני לא רוצה עכשיו לדבר על קיצוץ וכל מיני דברים, מדברים, כמו על בנאדם שהוא חולה ואחר כך הוא יהיה בריא, אנחנו צריכים לעבוד עכשיו בנושא הזה כמו גוף בריא, אני מבקש שתוך שלושה חודשים, משרד הקליטה ומשרד החינוך, תגובה על תמצית המסמך שהוועדה נתנה לנו, הם עבדו בחינם, יש כאן דברים שהם טובים, אני לא בטוח שבמדינה שלנו כל כך פשוט להקים איזו רשות, זה יכול לקחת שנה, שנתיים, שלוש שנים אבל לנסות צריך, אולי במסגרת משרד החינוך וזה יהיה כמו רשות.
מיכאל נודלמן: אני בעד רשות אבל אנחנו מכירים את המציאות במדינה שלנו, יש רעיון לרשות נוער שגם שם יש בעיה, יש הרבה רעיונות להקמת רשות, הממשלה לא כל כך מקבלת רשויות חדשות, אבל כמו שמאמר זאב אלקין, המצב הנוכחי שאפשר בגלל המצב התקציבי במשרד החינוך, בגלל כל מיני סיבות, אולי משהו כאן יקרה, לכן אני מציע לשני המשרדים האלה שבעוד שלושה חודשים אנחנו נשמוע דיווח, אני חושב שבעוד שלושה חודשים יהיה אצלנו מה שמובן, עתיד אגף האולפנים למבוגרים.
מיכאל נודלמן: אני לא רוצה להיכנס למתודולוגיה, אני דיברתי על דוגמאות שהיו אנשים שעשו, שעבדו, שלמדו, אבל אנחנו גוף פוליטי.
מיכאל נודלמן: אני מקבל את מה שאמר פה זאב אלקין, אנחנו רוצים שהשירות יהיה הכי טוב, הכי טוב, והשירות יכול להיות הכי טוב כשתהייה תחרות, אם תהייה תחרות, התחרות יכולה להתקיים לא רק בהפרטת האולפנים, תחרות יכולה להיות גם במסגרת שלהם, גם במסגרת של רשות, אז חלק יהיה בהפרטה, אבל אנחנו לא יכולים להיכנס לנושא המתודולוגיה, אנחנו רוצים כוועדה, חברי הוועדה, שאנשים אחרי אולפן יצאו עם ידע טוב יותר ממה שיש היום, וזה טבעי, אתם יכולים להגיד לי שיותר טוב לא יכול להיות, אני עומד על זה שהם צריכים להיות עם שפה טובה יותר.
זאב אלקין: בגלל שעכשיו אנחנו נמצאים בתקופת הדיונים על עתיד התחום, אני חושב שיש לכך חשיבות שאנחנו כוועדה נתמוך בעצם הרעיון, לא רק לקבל תגובה של המשרדים אלא שננקוט עמדה, להזיק זה בודאי לא יזיק, יכול להיות שזה יקדם.
זאב אלקין: אני מציע שגם נוציא מכתב בכיוון הזה לאותה כתובת שאנחנו פונים אליה, והיא הכתובת שבסופו של דבר יש לה אחריות על כל נושא הקליטה, בין השאר גם להצעה רצינית כזאת, וזה ראש ועדת השרים לעליה, קליטה ותפוצות, קרי ראש הממשלה, בהצעה שאולי הוא יקיים דיון בועדת השרים לעליה, קליטה ותפוצות על כל המצב, הוראת עברית, ממילא הוא צריך לעשות אז שתהייה על השולחן ההצעה של הוועדה בנושא הרשות.
מיכאל נודלמן: אני מבקש להדגיש, דבריו של מיכאל ייידובצקי, במדינה צריכה להיות מערכת ערכאה של מורים להוראת שפה זרה, בלי זה אי אפשר להבין אפילו, אנחנו פונים עכשיו למשרד החינוך, אני לא יודע למי אנחנו צריכים לפנות, אבל אנחנו פונים לות"ת, למשרד החינוך, לפתח מערכת הכשרת מורים להוראת שפה שניה.
מיכאל נודלמן: אלו דבריי ועם התוספות של זאב אלקין, זו תהייה החלטה.
מיכאל נודלמן: אני רציתי גם לבקש הצבעה, אבל את אומרת שאתם פניתם מספר פעמים לגברת רקובסקי, אני צריך לדבר איתה.
מיכאל יידובצקי: כמו גברת רקובסקי יש עשרות, מאחורי יושבים שניים, , למה פניתם לאחת ואחר כך אמרתם שאף אחד לא מוכן.
ריבה אביעד: מפני שההחלטה בוועדה א' היתה שפונים לגברת רקובסקי, ויושב הראש ביקש לפנות אליה.
מיכאל יידובצקי: אבל יש עוד טובים שמוכנים לעשות אותה, ונניח שרקובסקי פורשת לפנסיה אז מה?
מיכאל נודלמן: אתם לא מוכנים להוסיף אנשים כאלה שעליהם הוא מדבר, להוסיף אותם ואולי לעשות ניסוי?
ריבה אביעד: כן בסדר.
מיכאל נודלמן: אנחנו מבקשים שזה יהיה בפרוטוקול, אנשים שמוכנים להעביר ניסוי בכל מיני שיטות הקיימות כעת בשוק בנושא רכישת שפה שניה.
מיכאל מלכיאור: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.
מיכאל מלכיאור: ברשות עמיתיי יושבי הראש של הוועדה לזכויות הילד, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ועדת העבודה, רווחה ובריאות, חברת הכנסת מרינה סולודקין שפעילה בכל הוועדות שלנו ומייצגת את כל הנושאים שלנו, אני רוצה לפתוח ישיבה חגיגית.
מיכאל מלכיאור: כאשר דברים חוזרים על עצמם והופכים להיות טקסיים, יש תמיד סכנה שאנחנו נשכח את המשמעות העמוקה של התכנים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו פה במדינת ישראל חיים על טקסיות, על סיפורים ונרטיביים שחוזרים על עצמם, ושמחיים מציאות של העם במשך ההיסטוריה.
מיכאל מלכיאור: פה לא מדובר בעניין טקסי שחוזר על עצמו.
מיכאל מלכיאור: אנחנו פה מדברים על מציאות של חיי הילדים במדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מקבלים את הדוח גם עם נתונים חיוביים וגם עם הרבה מאוד בעיות, אתגרים, תלוי איך מסתכלים על זה.
מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד, שאני מתרגש שד"ר קדמן וכל הצוות הנפלא שלו לא רק מציגים לנו את הנתונים, אלא יומיום, שעה-שעה עובדים על מנת לשפר, לשנות, ולתקן את המציאות של הילדים במדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד שבכל התפקידים שלי, בעבר בתפקיד יו"ר הוועדה למעמד הילד והיום בראשות של ועדת החינוך, התרבות והספורט בכנסת, אני רואה את המקצועיות, את הידע, את הנמרצות, את העקשנות, את מסירות הנפש של המועצה הלאומית לשלום הילד, כמרכיב מרכזי בעבודה שלנו במעקב היומיומי ובעבודה החקיקתית.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה בהזדמנות הזו להודות להם.
מיכאל מלכיאור: נקודה אחת שהיא הדבר הבולט ביותר בדוח השנתי, היא שאנחנו יותר ויותר הופכים להיות חברה של ילדים שהם בפנים וילדים שבחוץ.
מיכאל מלכיאור: כמות הילדים שבחוץ, מכל מיני כיוונים: קבוצה גדולה של ילדים בסיכון, 330,000 ילדים – מספר שאני לא יכול לקלוט אותו אפילו כנתון סטטיסטי.
מיכאל מלכיאור: מדינת ישראל, מדינה כל כך קטנה, לא יכולה להרשות לעצמה שקרוב ל-20% מהאוכלוסייה של הילדים שלנו יהיו במצב של סיכון.
מיכאל מלכיאור: זה דבר בלתי נתפס, בלתי נסבל - מעבר לזה, יש ילדים בלי זהות, בלי מעמד.
מיכאל מלכיאור: מדובר בקשת רחבה של ילדים, ילדים שחיים במזרח ירושלים, נופלים בין הכיסאות ולא זוכים לרווחה ולחינוך.
מיכאל מלכיאור: הילדים האלו לא מקבלים הרבה דברים שהם מחויבים לקבל על פי חוק.
מיכאל מלכיאור: מדובר גם בילדים שעלו לפה מארץ אחרת, אבל בגלל כל מיני מצבים של החוק הישראלי, אין להם מעמד.
מיכאל מלכיאור: אלה ילדים בלי מעמד.
מיכאל מלכיאור: הם בעצם לא קיימים.
מיכאל מלכיאור: מעבר לזה, יש ילדים שהם בחוץ מסיבות אחרות.
מיכאל מלכיאור: יש מעמד נחות של ילדי ערביי ישראל.
מיכאל מלכיאור: יש מעמד נחות עוד יותר של ילדים שלא רשומים בשום מקום, והם כאילו לא קיימים בכלל.
מיכאל מלכיאור: בנוסף, אנחנו חיים במציאות בה יש פליטים, שעוברים יומיום את הגבול.
מיכאל מלכיאור: לחלק מהם יש ילדים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו לוקחים אותם ולילה אחרי זה מורידים אותם בבאר שבע עם צו גירוש, שאף אחד לא לוקח ברצינות, ואולי טוב שכך.
מיכאל מלכיאור: לאף אחד אין אחריות עליהם, לא על החינוך שלהם – על אף שהחוק מחייב לתת להם חינוך מהיום הראשון - לא על הבריאות שלהם, לא על הרווחה שלהם ולא על הקיום שלהם.
מיכאל מלכיאור: אלה ילדים שאינם קיימים.
מיכאל מלכיאור: יש גם ילדים של המגזר הבדואי הלא מוכר.
מיכאל מלכיאור: אלה ילדים שנמצאים בחוץ.
מיכאל מלכיאור: אין להם כתובת, אין להם זהות, אין להם קיום.
מיכאל מלכיאור: ההדגשה הזו של הדו"ח מהרבה מאוד זוויות שונות של התחום, זו הדגשה חשובה.
מיכאל מלכיאור: לדעתי, זה הציווי הראשון שלנו כמדינה יהודית.
מיכאל מלכיאור: אני כולל במדינה היהודית גם את ידידתי נאדיה, שהיא ערבייה-נוצרייה, אבל באה מהעמדה שלה לאותו מקום.
מיכאל מלכיאור: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שהמצב הזה יימשך.
מיכאל מלכיאור: זו לא מדינה יהודית.
מיכאל מלכיאור: זה יפה מאוד שאנו מבקשים מהפלסטינים להגדיר אותנו כמדינה יהודית, אבל בואו נתחיל להגדיר לעצמנו מהי מדינה יהודית, ואיך אנחנו מתייחסים לאחר.
מיכאל מלכיאור: יש פה הרבה מאוד אחרים, ויש פה גם אחריות.
מיכאל מלכיאור: זה הרושם הראשוני שלי מהדפדוף הראשוני של בדוח.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות ליצחק קדמן על סיוע עצום שקיבלתי ממנו בעת חקיקת החוק, שמדבר על החובה לתת 12 שנות לימוד חובה בישראל.
מיכאל מלכיאור: זה דבר שוודאי יעזור ל-20,000-30,000 ילדים שמפליטים אותם אל מחוץ למערכת החינוך.
מיכאל מלכיאור: בזכות החוק הזה, בעזרת השם, תוך 4 שנים כולם יהיו בתוך המערכת, במסגרות המתאימות.
מיכאל מלכיאור: חוץ מה-20,000-30,000 האלה זה משפיע על עוד 100,000 ילדים.
מיכאל מלכיאור: בלי הסיוע, הנמרצות והעידוד של יצחק בשעות ייאוש, לא הייתי יכול להעביר את זה.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול את עמיתי, האם הם רוצים להגיד גם כן משהו כהקדמה כללית.
נאדיה חילו: תודה רבה.
נאדיה חילו: תרשו לי כאחת שמלווה את המועצה לשלום הילד מאז שהוקמה, לשבח אותה.
נאדיה חילו: לא תמיד אנחנו פוגשים מערכות חברתיות, שבצורה מאוד אינטנסיבית ועקבית עוקבים אחרי נושא.
נאדיה חילו: המעקב שלהם לא רק מתחיל ומסתיים בפרישת נתונים שנתיים.
נאדיה חילו: הלוואי שיכולתי להסתכל על היום הזה באופן חגיגי.
נאדיה חילו: יום זה בשבילי אינו יום חג.
נאדיה חילו: הליווי שלכם באמצעות חשיפת תופעות מסוימות ועוולות כלפי ילדים המצריכים שינוי, הוא גם בהצעת פתרונות, בליווי חקיקה, בהתערבות במערכות שלטון, מערכות מקצועיות, כדי לנסות ולמצות את היעד העיקרי – טובת הילדים.
נאדיה חילו: נתוני הדוח הם נתונים קשים.
נאדיה חילו: גם אם פה ושם יש נקודות אור, נקודות החושך רבות יותר.
נאדיה חילו: מדובר על 840,000 ילדים שחיים מתחת לקו העוני, ותופעות חריגות ושוליות חברתית של ילדים.
נאדיה חילו: לנו ברור היום ובעבר, שאי אפשר להצביע על כך שישנה מדיניות ממשלתית ברורה לטווח ארוך.
נאדיה חילו: אין אסטרטגיה בנושא של מעמד הילדים, וראייה של ילדים כאזרחים קטנים שצריכים התייחסות ספציפית במדינות ותכנון לטווח ארוך.
נאדיה חילו: אנחנו עדיין לא רואים את זה.
נאדיה חילו: זה נכון שאנחנו רואים פה ושם התערבויות מסוימות, שהן כיבוי שריפות, מעט תקציבים לחינוך, מעט תקציבים לרווחה, מעט תקציבים לנושא של ילדים עם צרכים מיוחדים וילדים בסיכון, אבל לא זאת אמורה להיות המגמה אם רוצים שהשנתון הזה בשנה הבאה ובשנים לאחר מכן יכלול נתונים אחרים, ונוכל לומר שזהו יום חגיגי שמצביע על עלייה מסוימת במעמד הילדים, במתן פתרונות באופן אוניברסאלי, וגם במתן פתרונות לילדים עם צרכים מיוחדים על כל המגוון של הצרכים.
נאדיה חילו: השותפות הזו של ראשי הוועדות, וגם השותפות האינטנסיבית עם המועצה לשלום הילד, שמלווה אותי כל השנה, אמורה להשתקף לא רק בדיון חד פעמי.
נאדיה חילו: אני פניתי לוועדת הכנסת וביקשתי, שבמהלך השנה יהיה דיון לגבי הנושא של הילדים בתקציב, וקביעה ותכנון וראייה מערכתית בה מצבם של הילדים יתבטא.
נאדיה חילו: בכל סוגיה שתעלה לדיון בוועדת הכספים, יינתן היבט ייחודי להשלכות על אוכלוסיית הילדים.
נאדיה חילו: יו"ר הוועדה נענה לבקשה שלי.
נאדיה חילו: אני רוצה לשבח את יו"ר ועדת החינוך, שהוא רגיש באופן מיוחד לצרכים של הילדים.
נאדיה חילו: כל ועדה צריכה להיות עם עין בוחנת לגבי השלכת הסוגיות על מצב הילדים.
נאדיה חילו: רק כך נוכל לומר שהתקדמנו, ולו מעט, לקראת שנת 2009.
נאדיה חילו: התקציבים שנוגעים לילדים בשנת 2008, הם לא תקציבים שמבשרים שינוי, החל מהעוני ועד התופעות והצרכים האחרים: חברתיים,בריאותיים.
מיכאל נודלמן: ועדת העלייה, קליטה ותפוצות משקיעה הרבה זמן לדיונים במצב ילדים עולים.
מיכאל נודלמן: המצב שלהם קשה מאוד.
מיכאל נודלמן: אין אולפנים לילדים עולים.
מיכאל נודלמן: עכשיו החליטו שלא צריך אולפנים, ילדים נכנסים ישר לכיתה.
מיכאל נודלמן: כמה יכול ילד לחיות בכיתה בלי שפה?
מיכאל נודלמן: ילד יוצא לרחוב כי הוא לא רוצה לחיות בבית ספר, והרחוב קולט יותר מהר ילדים מאשר בית הספר.
מיכאל נודלמן: לכן, יש נשירה מבתי הספר.
מיכאל נודלמן: יש הרבה יותר ילדים עולים בסיכון מאשר ילדים אחרים.
מיכאל נודלמן: בנוסף, יש הרבה ילדים בלי מעמד.
מיכאל נודלמן: הרבה ילדים עולים, שהגיעו עם אפוטרופוסים, עם סבתא, לא מקבלים אזרחות והם פה כמו אנשים זרים.
מיכאל נודלמן: תודה למועצה לשלום הילד.
מיכאל נודלמן: הם עזרו לי עם החוק שדואג לזה שלא יהיו ילדים עולים בלי מעמד.
מיכאל נודלמן: בעוד שבועיים החוק צריך לעלות בכנסת.
מיכאל נודלמן: יש בעיות בריאות לילדים עולים.
מיכאל נודלמן: ההורים של הילדים העולים לא יודעים למי לפנות.
מיכאל נודלמן: בזמן האחרון חל קיצוץ בתקציבים בתחום הבריאות לילדים בבתי הספר.
מיכאל נודלמן: בבתי הספר אין אחיות, אין רופאים ואין ציוד כמו שצריך.
מיכאל נודלמן: אנחנו רואים שילדים יותר שמנים, יותר חולים, כל שנה יותר ויותר.
מיכאל נודלמן: זה צריך להדליק לנו אור אדום, כי בריאות של ילד זו תשתית של האזרחים שלנו בעתיד.
מיכאל נודלמן: אם אנחנו לא משקיעים מספיק תקציבים בזה, אם ילדים לא יקבלו שירותי בריאות, אנחנו נקבל בעתיד דור אזרחים שאינם בריאים.
מיכאל נודלמן: אנחנו עושים הכל כדי לשפר את המצב של ילדי העולים.
מיכאל נודלמן: תודה גדולה למועצה הלאומית לשלום הילד.
אברהם רביץ: בימים אלו מדברים כאן על ביטול של חוק מסוים, חוק שחוקק לפני מספר שנים, ויש לי הצעה שאם יבטלו את החוק הזה, נחוקק חוק מקביל אחר.
אברהם רביץ: החוק שעומד להתבטל הוא חוק הדורות הבאים שחוקק לפני מספר שנים.
אברהם רביץ: הוא היה חלק ממעשה החקיקה בכנסת, אבל מצאו שאנחנו לא נמצאים שם, ולכן עומדים לבטל את החוק.
אברהם רביץ: יש הרבה מאוד חוקים שמטפלים בילדים ונוער, נוער בסיכון ומצוקות, אבל אין לנו חוק שמדבר על הדורות הבאים לטובה עלינו.
אברהם רביץ: אני מדבר על חוק כללי, שתפקידו יהיה לדאוג לכך שבכל חוק וחוק יושם דגש על השפעת החוק על הילדים.
אברהם רביץ: זה היה הרציונאל של החוק של הדורות הבאים.
אברהם רביץ: אני מדבר על הדורות הבאים במובן של אלה שיבואו.
אברהם רביץ: במקום דברי הקדמה, אני רוצה לברך את יצחק קדמן.
אברהם רביץ: אני קרוב ל-20 שנה חבר כנסת, ונדמה לי שהגוף האזרחי שקם ליד הכנסת במשך השנים האלו, היעיל ביותר והמשמעותי ביותר, הוא המועצה לשלום הילד.
אברהם רביץ: זה עד כדי כך, שאני יכול לשאול בשקט, מה היה קורה לולא היה לנו את הגוף הזה שבראשו עומד יצחק קדמן בעקשנות, בחריצות, בנחישות, ולפעמים עם הרבה רוע שהוא שופך על מי שצריך.
אברהם רביץ: אני לא יודע איך היינו נראים.
אברהם רביץ: ברוך יהיה.
אברהם רביץ: אני רוצה להעמיד בפניכם דילמה.
אברהם רביץ: אני רואה את תפקידנו בכלל, ואת תפקיד ועדת העבודה, הרווחה והבריאות וכל מוסדות הרווחה, כאבא של הילדים.
אברהם רביץ: אלה ילדים שאין להם אבא ואמא, ולפעמים ילדים שיש להם אבא ואמא ושם הבעיה.
אברהם רביץ: אנחנו צריכים לראות עצמנו כלוביסטים של הילדים.
אברהם רביץ: אנחנו חייבים להיות לפה לילדים כאנשים עצמאיים.
אברהם רביץ: ילד הוא איש.
אברהם רביץ: זו אחת המהפכות הגדולות של העידן המודרני.
אברהם רביץ: ילד הוא איש, וכך צריך לראות אותו.
אברהם רביץ: זקני ירושלים היו אומרים, שבירושלים אין ילדים.
אברהם רביץ: יש יהודים קטנים ויש יהודים גדולים.
אברהם רביץ: גם הקטנים נראים כבר כמו יהודים, לפי איך שהם לבושים.
אברהם רביץ: אני רוצה להעמיד בפניכם דילמה שעמדה במרכז הוועדה.
אברהם רביץ: אני מעמיד את זה ממש בתחילת דבריי, והייתי רוצה לקבל התייחסות.
אברהם רביץ: אנחנו דנו בוועדה וגם החלטנו לגבי נושא שנמצא בדילמה אידיאולוגית וקורע את התקציב לגזרים.
אברהם רביץ: יש הגדרה לא ברורה של ילדים בסיכון.
אברהם רביץ: ההגדרה הכללית אומרת שצריכים לעשות משהו.
אברהם רביץ: לא יודעים מה לעשות.
אברהם רביץ: קיימות אלטרנטיבות שונות.
אברהם רביץ: האלטרנטיבה הידועה היא טיפול במסגרת פנימייתית, כאשר יש להוציא את הילד בהתאם להחלטות מקצועיות.
אברהם רביץ: לאחרונה, מבחינת תפיסת עולם אידיאולוגית ואני לא רוצה לייחס את זה לתקציב דווקא, באו ואמרו כי במקום הפנימיות יש להעדיף את הטיפול בקהילה.
אברהם רביץ: הדבר הוא לא כל כך פשוט.
אברהם רביץ: משרד האוצר משתדל לאזרח את העניין הזה עם הרבה פיתויים לראשי העיריות, הוא נותן להם כספים, ואומר: לא ניקח מכם כספים, ואת אותם הכספים המיועדים לפנימיות ישמשו לטיפול בתוך הקהילה, וזה יהיה הרבה יותר זול.
אברהם רביץ: מבחינת תפיסת העולם, אם הילד יכול להישאר בבית עם ההורים עם סיוע, זה עדיף.
אברהם רביץ: אין כמו הורים, אין כמו אמא, אין כמו אבא, גם כאשר יש בעיות.
אברהם רביץ: יש הרבה משפחות הזקוקות להדרכה, ליווי וסיוע, ואת זה עושים בקהילה.
אברהם רביץ: אני מכיר את הנושא הזה.
אברהם רביץ: מילאתי תפקיד במשרד הרווחה, ואני יודע שהדילמה היא מאוד קשה.
אברהם רביץ: אנחנו לא סומכים על החלטות של משרד האוצר.
אברהם רביץ: אם אנחנו לא ניתן את הטיפול הראוי ונחכה שכספים ילכו לכאן, אין לנו ביטוח שאכן ייעשו פעולות מתאימות במסגרת הקהילה, שעדיפה מבחינה תקציבית ונפשית.
אברהם רביץ: זו אחת הדילמות הקשות שעומדות לפנינו.
אברהם רביץ: אנחנו ערכנו מספר דיונים בוועדה וגם החלטנו על כך, וישנו גם חוק שעומד בדרך ואינו זז לביצוע בגלל הדילמות הקיימות.
אברהם רביץ: אני לא רוצה להמשיך בדבריי, כי בוודאי הדברים האלה יעלו, אם לא במסגרת של היום במסגרות אחרות.
אברהם רביץ: אחת הבעיות הקשות, היא מה באמת עושים עם הילדים בסיכון.
מיכאל מלכיאור: הצטרפו אלינו חברי כנסת רבים.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לומר, שזאת לא ישיבה שאנחנו נדון בה בכל הדברים הכתובים בדו"ח.
מיכאל מלכיאור: זו לא המטרה של הישיבה הזו.
מיכאל מלכיאור: זו ישיבה בה תהיה הצגת דברים על ידי ד"ר קדמן, הצגת הנתונים והתייחסות מאנשים שביקשנו מהם להתייחס, במיוחד מהילדים שנמצאים פה.
מיכאל מלכיאור: ככל שנספיק כן ייטב.
מיכאל מלכיאור: לפני שאני נותן את זכות הדיבור לחתן השמחה, אני רוצה להציג בפניכם אישה מאוד מיוחדת.
מיכאל מלכיאור: אנחנו קוראים יומיום על פילנתרופים בישראל.
מיכאל מלכיאור: יש פילנתרופיה של אנשים שרוצים להיות בתפקיד כזה או אחר, או לקדם את עצמם ולפטור עצמם מכל מיני דברים, אבל יש פילנתרופיה אידיאליסטית, שהיא מודל לכל הפילנתרופיה היהודית הנשגבת ביותר.
מיכאל מלכיאור: מי שמייצג אותה היא אישה קטנה גדולה, לין שוסטרמן, שהגיעה לכבוד הישיבה הזו מארצות הברית.
מיכאל מלכיאור: היא נמצאת בכל מקום בו יש ילד בסיכון בישראל, ילד שנפגע, ילד שצריך יד.
מיכאל מלכיאור: היא לא עושה זאת במקום הממשלה, שזו אחת מהבעיות עם פילנתרופיה, אלא להראות לממשלה איך אפשר לעשות דברים, ולחייב את הממשלה לקחת אחריות כלפי הילדים האלו.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לתת כבוד מיוחד ללין שוסטרמן.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לתת לה זכות דיבור.
לין שוסטרמן: במסגרת הפעילות הפילנתרופית שלנו בישראל אנחנו מתמקדים לפני הכל במניעה ובטיפול בילדים מנוצלים ומוזנחים כבר למעלה מעשור.
לין שוסטרמן: בשנת 1994 עזרנו לישראל להקים מרכז חירום קבוע בירושלים.
לין שוסטרמן: עשר שנים מאוחר יותר עשינו אותו דבר כאשר הקמנו מרכז הגנה ראשון לילדים.
לין שוסטרמן: אנחנו גאים במעורבות שלנו בסוכת שלום, שיש אחרים אשר קוראים לזה מרכז שוסטרמן, וכן בבית לין, ויש לנו הערכה רבה לאנשי המקצוע אשר עובדים בשני המקומות.
לין שוסטרמן: בשנה שעברה, כאשר הבחנו בעלייה גדולה בצרכים הגדלים והמתפשטים של שירותים זמינים לאלה שהכי פגיעים בתוכנו, החלטנו להקים את מוסד חרוב, כדרך להוכיח מקצועיות באמצעות תורה אחרת, עם מטרה הכרחית לעזור למנוע ולטפל בילדים שהם קורבנות התעללות.
לין שוסטרמן: החלום שלנו עבור מוסד חרוב, הוא לראות אותו הופך למוסד בין לאומי, מרכז רשמי ומוכר, הטוב ביותר למחקר, הכשרה והגנה.
לין שוסטרמן: אנחנו מאוד מתרגשים מהחזון הזה, ולגמרי מחויבים למימושו.
לין שוסטרמן: בינתיים אנחנו פועלים בהתאם לעיקרון האחריות לחיים טובים של ילדי ישראל במדינת ישראל.
לין שוסטרמן: אני רוצה להודות לאלה מכם אשר מנצלים את המעמד שלהם כמחוקקים על מנת לקדם חוקים לטובת אלה היקרים לנו ביותר.
לין שוסטרמן: אני רוצה גם להודות לאלה שבשירות הממשלה, משרדי הממשלה, בערים הגדולות והקטנות, אשר עושים כמיטב יכולתם עם האמצעים המוגבלים שאנו יכולים להעניק להם.
לין שוסטרמן: אני רוצה להודות גם למועצה לשלום הילד, בייחוד ליושב ראש, דוקטור יצחק קדמן ולמשנה ליושב ראש, דוקטור בן אריה.
לין שוסטרמן: בלי המאמץ של המנהיגים יוצאי הדופן האלה ויתר עובדי הארגון שלהם, מצב הילדים בישראל היה גרוע יותר.
לין שוסטרמן: השנתון הסטטיסטי שלהם מוכיח לכולנו, שאנו חייבים להעביר את הנתונים הקריטיים האלה למקבלי ההחלטות.
לין שוסטרמן: אנחנו גאים שמוסד חרוב הוא שותף לפרויקט החשוב הזה.
לין שוסטרמן: כל הכבוד לכל מי שפועל לשפר את החיים של הילדים המנוצלים והמוזנחים.
לין שוסטרמן: אתם השראה עבור כולנו.
לין שוסטרמן: שלום.
מיכאל מלכיאור: תודה רבה על מילותייך המרגשות.
מיכאל מלכיאור: המילים שלך יישארו לנצח בדברי ההיסטוריה של הכנסת.
מיכאל מלכיאור: כל מה שאמרת נכתב, וגם נשלח דרך הטלוויזיה.
מיכאל מלכיאור: מעמקי לבי אנחנו מודים לך על התרומה המשמעותית שלך לילדים בישראל.
יצחק קדמן: אני אקצר בדבריי.
יצחק קדמן: אני לא יכול להיות פטור בלא כלום, שמא חבר הכנסת רביץ יגיד שמשהו התקלקל אצלי.
יצחק קדמן: בלי כמה משפטים אי אפשר, אבל אני מייד אעביר את רשות הדיבור לסמנכ"ל המועצה ועורך השנתון ב-16 השנה האחרונות, ד"ר אשר בן אריה, שייתן לנו קצת מהנתונים המופיעים בשנתון.
יצחק קדמן: אני רוצה להודות ליושבי ראש הוועדות, שהתכנסו כאן יחד היום.
יצחק קדמן: לא בכל יום 4 מוועדות הכנסת משתפות פעולה ודנות יחד בנושא.
יצחק קדמן: הדבר רק מוכיח עד כמה הילדים הם ילדים של כל ועדות הכנסת, ילדים של כולנו.
יצחק קדמן: הם לא ילדים של בריאות, לא ילדים של רווחה ולא ילדים של חינוך.
יצחק קדמן: אלה ילדים שהם עולם מלא.
יצחק קדמן: היה שווה לבוא לפה רק כדי לשמוע את דבריו הנפלאים של חבר הכנסת רביץ, שסיכם אותם במשפט אחד: גם ילדים הם בני אדם.
יצחק קדמן: על זה אנחנו נלחמים.
יצחק קדמן: אני בטוח, שיש לנו שותפים בעניין הזה בין כל הנציגים הנכבדים שבאו לפה היום.
יצחק קדמן: אני רוצה גם להודות למי שבדרך כלל שוכחים להודות להן, ואלה הן מנהלות הוועדות, שעושות את העבודה מאחורי הקלעים, וזו עבודה קשה ורבה.
יצחק קדמן: אני רוצה להודות להן: לדנה מוועדת הקליטה, לוילמה מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לרחל מהוועדה לזכויות הילד, ליהודית מוועדת החינוך, שבזכותן אנחנו נפגשים כאן היום והכל עובד.
יצחק קדמן: הן בדרך כלל מאחורי הקלעים, וראוי לזכור אותן פעם אחת גם לפני הקלעים.
יצחק קדמן: השנתון שמוצג לפניכם היום יוצא בפעם ה-16 ברציפות.
יצחק קדמן: זהו הישג גם בקנה מידה בינלאומי.
יצחק קדמן: אני חזרתי לא מכבר ממושב מיוחד של עצרת האו"ם, כאשר הצגתי שם את השנתון הזה, שעורר התעניינות עצומה.
יצחק קדמן: אני אומר לכם באחריות, שאין שנתון כזה באף מדינה אחרת בעולם.
יצחק קדמן: אני שמח שבשנה הבאה יתאפשר לנו, הודות לעזרתה של קרן חרוב, להוציא שנתון גם בשפה האנגלית.
יצחק קדמן: יש לזה ביקוש בארצות רבות בעולם, ואני שמח שלפחות בעניין הזה מציון תצא תורה.
יצחק קדמן: רוצים ללמוד מאיתנו ולחקות אותנו.
יצחק קדמן: בניגוד למה שרבים חושבים, השנתון איננו שנתון שהוא בעד או נגד.