GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רינה אדלר: נושא נוסף, זה קידום אישי ומינוף מקצועי, לתת לכל אחד מהיושבים פה ועוד הרבה אחרים להגיע להכי טוב שהוא יכול, אם זה בתחום ההשכלה שדובר עליו קודם, אם זה בתחום הקצונה – יש לכם דוגמה מצוינת פה, אם זה בתחומים אחרים ומשמעותיים, דיברנו קודם יונתן גטהון ואני כשנסענו קודם יחד, הוא אמר שבעיניו הצבא נותן את ההזדמנות למי שטוב, ומי שהוא תמיד טוב הוא יהיה מצוין בצבא, אין לי ספק, אבל גם מי שפחות טוב, למשל שהיו לו קשים אלו ואחרים, בין אם זה במקומות אלו ואחרים אולי בבית הספר, יכול לפתוח בצבא דף חדש, אני רוצה לראות אתכם ואני בטוחה שאנחנו נראה אתכם במקומות הכי הכי רחוקים כמו כל מי שיושב פה ואף יותר, שיהיה לנו בהצלחה אתכם.
ציון שנקור: אני נשוי 2 וגר באופקים.
ציון שנקור: התגייסתי לצנחנים לפני 14.5 שנים, בתפקיד הנוכחי שלי אני מפקד מחזור, אני אחראי ל- 6 פלוגות בערך 700 חיליים, אני המפקד שלהם, בוגר פו"מ, ובוגר קורס מג"דים, עשיתי את רוב תפקידי הפיקוד האפשריים בצבא ורוב תפקידי הליבה.
ציון שנקור: אני מבקש לומר לחבר'ה היושבים פה קודם כל לעמיתי הקצינים, שכל מי שכבר החליט על קצונה כמקצוע, אז שייקח אותו בשתי ידיים כי הדרך שלנו להיכנס ולהתברג לחברה בצורה שיוויונית ובאופן טוב יותר היא דרך השירות שלנו בצבא, ודרך זו אנחנו מסוגלים להוכיח להרבה אנשים שהצבע הוא לא המכשול והשפה היא לא המכשול, אלא, אם יש מכשול בדרך, זו היכולת האישית של כל אחד ואחד.
ציון שנקור: אני לא סיימתי את התיכון עם בגרויות, אבל ד"ר חיים פרי, מנהל הכפר שלי בפנימיה, האמין בי והאמין בהרבה נוער שלמדו שם, שבשביל להצליח כל אחד צריך להאמין בעצמו, לי היו הרבה אנשים שהם היו מודל לחיקוי, אחד מהם יושב מימיני, דוד יאסו , והשני יששכר מקונן, הם היו המודל שלי שאני מסוגל, ועצם העובדה שראיתי קצין שדומה לי, שגדל בשכונה שלי, ובצבע עור כשלי, אמרתי לעצמי שאני מסוגל, אני יכול.
ציון שנקור: לכן אני אומר לכל מי שיושב כאן, ואני אומר את זה גם לאחים שלי, שאתם מסוגלים.
ציון שנקור: לא כמוני, אלא אתם מסוגלים להיות יותר ממני, ואם אני רואה פה את הסוללה של השרים וחברי הכנסת שיצאו ונכנסו, שהם בערך היו במצבים שלנו, אני מאמין שבעוד כמה שנים, כמו שנאמר פה נראה אלופים.
ציון שנקור: אני מאמין מעבר לזה, אני חושב שאנחנו צריכים לשאוף ליותר מזה, אני מאמין שאם אתה מגדיר לעצמך מטרות ויעדים אתה יכול להגיע לאן שאתה רוצה.
ציון שנקור: יש את השיר של סבג שאמך שאומר אני נופל וקם, הוא אומר אני נופל וקם עם ראש מורם, אני מאוד מאוד מאמין בזה, כי אני חושב שאדם שמציב לעצמו יעדים, אני בטוח שחברי הכנסת והשרים היו בתפקידים מאוד זוטרים בתחילה, וכמו שנאמר פה שהוא התחיל בתור עוזר ועכשיו הוא שר והוא התפטר, בהמשך אני מאמין שהוא גם יחזור ושהוא כן ירצה להתמודד על רשות הממשלה באיזה שלב בחייו.
ציון שנקור: כל אחד ואחד שיושב פה רק שישאף, אני מאמין שהשאיפות שלי והחלומות שלי זה לא להיעצר ברס"ן, אני מאמין שאני בעוד שנה וחצי שנתיים אני אהיה סגן אלוף, ואחרי זה להתקדם בדרגות בכירות יותר, מה שאני מבקש לומר לכם, אני אוהב אתכם, אני מאמין בכם, אני חושב שאתם יכולים להצליח אבל תעזרו לעצמכם.
מיכאל נודלמן: שאלות לקצינים שלנו?
מוריה: אני מראשון לציון, לא היו לכם מצבי ייאוש?
מוריה: שאלות שאני לא יכול לעמוד יותר בפני מה שנאמר בתקשורת, זה לא מייאש אתכם?
מיקי אחיהוק: אני כבר 18 שנה בצבא, ממלא תפקידי לוגיסטיקה.
מיקי אחיהוק: התגייסתי בגיל 27, כי עליתי מאוחר ואחר כך למדתי באוניברסיטה, ואחרי שהשלמתי את הלימודים עשיתי שליחות בחוץ לארץ ורק אחר כך הלכתי לצבא.
מיקי אחיהוק: אמרו לי יש לשרת שנתיים, לא התחנכתי בארץ בכלל, מה שעניין אותי אחרי השלמת הלימודים זה אותם שנתיים שהצבא הקציב לי, מה אני עושה איתן?
מיקי אחיהוק: למלה "ייאוש", הכל בראש שלנו, אני נפלתי שלוש פעמים בקורס קצינים, ליפול שלוש פעמים בקורס קצינים, מי שמבין מה זה, זה אומר לעשות טירונות 4 פעמים, משום שאני רציתי להיות קצין אז לעשות אותה טירונות 4 פעמים ואמרתי אני אהיה קצין, לא היה לי בראש ספק של ייאוש, כי אני רציתי.
מיקי אחיהוק: לכן המסר שלי אליכם, זה הכל בראש, אם אנחנו רוצים להיות בינוניים נשאר בינוניים, אם אנחנו רוצים להיות טובים, נהיה טובים, הכל בראש, הוריי לא למדו, הם לא ידעו קרוא וכתוב, אף אחד מהם, וגם אני בקושי למדתי במערכת לקרוא, לכתוב ולדבר, אבל כשרוצים אז משקיעים קצת יותר, כשרוצים באמת משקיעים באחים הקטנים, אני מתחבר למה שנאמר פה, בתקשרות חוגגים, זה בסדר כל אחד מאיתנו צריך לחשוב מה אני יכול לעשות לי ולאחרים, לסביבה שלי, לאחים הקטנים שלי, אני יכול להיות מודל חיקוי, אני אצליח בכל מה שאני אעשה, לא בהכרח רק בצבא, בכל מקום, בכל עשיה, גם כשאני הולך לעבוד, אני צריך להיות הכי טוב כי ככה אנחנו צריכים לראות את עצמנו.
שלומי: אני נמצא כאן מזה כ- 11 שנים, בתפקיד שלי הוא כסגן מפקד פלוגת נח"ל, בקשר לשאלה ששאלת, אני חושב על הנושא של תקשורת ועיתונות, חוץ מהמחיר שום דבר לא נכון שם, זו נקודת המוצא שלי, מבחינתי לא מעט מהדברים שאני מכיר וקורא בעיתונות על המצב של העדה שהוא קטסטרופלי, אני לא מקבל את זה.
שלומי: הדבר שאני חושב עליו זה שאני כנציג צריך, בניגוד למה שהתקשורת אומרת אני אעשה את ההפוך, אני אלך קדימה ואני אשנה חלק מהדברים, שאני בעולם הקטן.
שלומי: אני מתכוון שאתם בני הנוער שעומדים להתגייס לצבא תהיו חלק מהמהפכה הזאת, אני מבקש לומר פה מסר וחצי על הגישה שלי בחיים ובכלל לצבא, לא להמתין שיעשו בשבילכם את הדברים האלה, תעשו אתם בעצמכם את הדברים כי אתם הגורם שבשבילו אתם עובדים, מנסים ובטח לא מתייאשים, וכן כשיהיה לך קשה ואתה מרגיש שאתה על סף ייאוש, תסתכל ימינה ושמאלה וחפש את החברים, למי אפשר לעזור, ברגע שאתה עוזר לחברים אתה עוזר לעצמך ב- 100%.
יששכר מקונן: אני יושב פורום קצינים ובהמשך למה שדוד יאסו אמר, היתה קבוצה של חבר'ה שהתחילו בפורום ימי שישי, אחרי הפסקה החלטנו לחדש את זה ופורום קצינים המשיך את המסורת שלדעתי המאוד מוצלחת.
יששכר מקונן: אני לא רוצה לקלקל את האווירה, זה נכון שאמרו ש- 90% מהחברים שלנו כן רוצים להתגייס, וזה אחוז מאוד מאוד גבוה, יחד עם זאת צריך לראות חודשים שלושה אחרי שמתגייסים מה קורה איתם בצבא, הנתונים מאוד מדאיגים ואני חושב שעלינו לקחת את הנתונים הקיימים ולבדוק למה זה קורה, איך זה קורה.
יששכר מקונן: אני נמצא פה, ואני שמח שנמצאים פה נציגי חיל החינוך, בחיל החינוך עושים עבודה יוצאת מהכלל, תכניות לשיפור ושילוב חיילים יוצאי הקהילה בתוך הצבא, בין היתר, יוחאי דסה הזכיר כאן את קורס אמיר, קורס אמיר הוא אחד הקורסים המדוברים והמוצלחים בצבא, אולי אפרט, אתן דוגמה מעצמי.
יששכר מקונן: כשרציתי להתגייס ואחר כך ללכת לקורס קצינים אמרו לי שאין לי מספיק נתונים, אמרתי להם שאני לא פחות מהחברים שלי שיצאו לקורס קצינים, ואחרי כמה מהלכים וראיונות יצאתי לקורס קצינים ובסופו של דבר הייתי חניך למופת ולאחר מכן עשיתי קורס מ"פ עם הציון הכי גבוה, הוכחתי לצבא שהבעיה היא לא אצלי אלא בתוך הצבא, כמוני נמצאים פה כמעט חלק גדול של חיילים יוצאי הקהילה שלא יכולים לאבחן נכון את היכולת שלהם, הצבא אמר את זה מפורשות.
יששכר מקונן: אני פונה אליכם נציגי הציבור להשקיע, אני יודע שהצבא די ערוך לכך, להשקיע משאבים לטובת הקורס שנקרא קורס אמיר, עורכים אותו שלוש פעמים בשנה, זה לא מספיק, הוא מגיע במקרה הטוב לשליש מהמתגייסים לצבא ההגנה לישראל, ואני מקווה שבוועדת המנכ"לים האחרונה יקצו לזה יותר משאבים כדי שיהיה אפשר לאבחן את התלמידים ושיוכלו להגיע למקומות שהם באמת יכולים.
יששכר מקונן: אני הייתי המפקד הראשון של קורס אמיר, ושם היתה בחורה בשם מלכה שבתאי, נמצא כאן מאיר שהוא סגן מפקד לשכת הגיוס, אותה אחת היתה אמורה להיות פקידה בשלישות, אחרי שאבחנו אותה נכון, מכון פויירשטיין אמר זה אחד המוחות המבריקים שהיו, היום היא מאבחנת פסיכוטכנית, אחד התפקידים שלא היו קודם, אני מבקש שלתלמידים האלה לא יהיה מצב שבו במקום לשים אותם במקומות הנכונים בסוף ישימו אותם בתפקידים פחותים, שהתוצאה היא נפקדות ועריקות והממדים לא נעים לומר אותם.
יששכר מקונן: אני מצפה מהצבא שיקח את הגופים האזרחיים הפעילים, וישמש כאכסניה כפי שעשינו בפורום קצינים אחד לרבעון, לערוך ישיבות מסודרות, לעשות שילוב בין הקהילה ובין הצבא, אני מקווה שמה שציון שנקור אמר שהוא יהיה בעוד שנה שנתיים שזה יהיה הרבה פחות ושנזכה לסגן אלוף בתכיפות.
אברהם גישקין: אני ראש מדור תכנון מודל הקבע באגף משאבי אנוש, המסר שיש לי להעביר לצעירים, הצבא מציע את מסגרת קורס אמיר, מי שעובר את המסגרת הזו יש לו בעצם את היכולת והאפשרות להגיע לתפקידים הרבה יותר משמעותיים, אני בוגר מסלול עתודאי, למדתי סטטיסטיקה, אני חושב שמי שהולך ללמוד לפני הצבא, הצבא נותן לו קפיצה די משמעותית בכל התחומים והוא יכול להגיע אליהם במסלול הקצונה.
אברהם גישקין: רוב חבריי שהם קצינים מרביתם עתודאים, ואני חושב ואני ממליץ לכם, שמי שרואה את עצמו במסלול קצונה, שילך ללמוד לפני הצבא, יש היום מסגרות מתאימות, הצבא נותן הרבה תפקידים שבהם הוא לא מסתכל על הצבע אלא מסתכל על היכולת, ישנם הרבה סטודנטים שלומדים ושאינם מועסקים במקצוע שלהם, בצבא זה לא קורה, אז מי שרוצה להגיע לתפקידים משמעותיים שילך ללמוד לפני הצבא וירכוש השכלה.
אברהם גישקין: למי שבוחר במסלול שאינו קצונה יש באמת את המסלול של קורס אמיר שפותח אפשרויות לתפקידים רבים.
קולט אביטל: אני רוצה להתחיל עם החבר'ה היושבים פה בשקט ובהרבה הקשבה, בני הנוער בעצם אתם הייתם השחקנים העיקריים היום, כי בעצם כל מה שאנשים אמרו הם אמרו לכם, הם דיברו על עצמם אבל הם כיוונו אליכם, חשוב לנו, חשוב לכולנו שאם יש מסר אחד שאני הבנתי אותו היום, אני מאמינה בו בעצמי אחרת לא הייתי יושבת כאן היום – לכל אחד מאיתנו יש יכולות, יש פוטנציאל, אבל אנחנו חייבים לדעת שאנחנו מסוגלים, את שאלת מוריה לגבי ייאוש, גם להיות חבר כנסת זה לא פשוט, וגם אני קמה לעיתים בבוקר ואומרת אלוהים אדירים מה אני עושה שם, מה אני עושה שם?
קולט אביטל: האם אני מצליחה לשנות משהו?
קולט אביטל: וגם להגיע לכנסת זה לא פשוט כולל לאנשים כמוני שהייתי עולה חדשה ולא העזתי.
קולט אביטל: "אנחנו יכולים", אמרה את זה הקצינה בצורה הכי נכונה, "אני ידעתי שאני יכולה לעשות יותר, בין אם זה בצבא ובין אם זה בתחום אחר", אנחנו יודעים שכל אחד מאיתנו יכול, וחשוב לנו נורא, ולכן נפגשנו כאן היום כדי להגיד מלה וכבוד וברכה לאלה שהצליחו, גם להגיד להם אתם משמשים מודל, אבל גם להגיד לכל הדור שלכם אתם הדור הבא ואתם יכולים.
קולט אביטל: התבקשתי להגיד תודה לעוד כמה אנשים שלא אמרתי, בעיקר למנהלי מוקדים ורכזי נוער במקומות שארגנו את החבר'ה הצעירים שהגיעו, מעפולה, מראשון לציון, מבאר שבע, מאשקלון ולמנהל המוקד הארצי ברוך שמעון, לצבא ההגנה לישראל שעזר לנו לארגן את המפגש הזה, אני מקווה שנערוך את זה למפגש שנתי, ולחבר'ה הצעירים הקצינים אנחנו מבקשים לתת לכם מזכרת.
הקייס ראובן: אמרו דברים יפים, אין מה להוסיף רק ברכות והצלחה לכולם, אתם דוגמה לדור הבא, ובעזרת ה' כמו שכל אחד מתכוון, וכמו שכל אחד מתפלל לקדוש ברוך הוא, וזה יעלה מעלה מעלה.
הקייס ראובן: אני אברך את עם ישראל.
הקייס ראובן: תודה רבה, אין מילים.
מיכאל נודלמן: אני מבקש לומר בשם וועדת עלייה, קליטה ותפוצות, ובשמי, גם אני עולה חדש, אני באתי לישראל בשנת 1990, למדתי את השפה בגיל מבוגר יותר מהילדים כאן, אני הייתי בגיל 50, וכשעזבתי את רוסיה אמרו לי, אתה פרופסור מה תעשה בגיל 50, אין מה לעשות בשום מדינה, אבל אמרתי, אני יודע מה אני רוצה, אני יודע מה אני מסוגל לעשות, ואני האמנתי בעצמי.
מיכאל נודלמן: אתם רואים כשבנאדם מאמין בעצמו, מאמין בכוחו, הוא מגיע למטרה, זאת לא היתה מטרתי להיות חבר כנסת ולהיות סגן יושב ראש הכנסת, להיות יושב ראש וועדה, המטרה שלי היתה לחיות עם העם שלי, ולעשות כל מה שאני יכול מהידע שלי, מהראש שלי כדי שהמדינה שלנו תהייה יותר חזקה, לא רק בכיוון צבאי אלא גם בכלכלה, הייתי פרופסור בחיפה במשך 4 שנים, אמרו שרוסים לא גרו בקהילות והם לא הישגו שום דבר, אני הייתי העולה החדש הראשון שהצליח בבחירות מוניציפאליות בשנת 1990, בשנת 1993 הייתי חבר מועצה עירונית קרית שמונה, הייתי יושב ראש ועדת כספים והייתי אחראי על קליטה, ב- 1996 נכנסתי לכנסת, זאת אומרת שהבנאדם הוא יותר חזק מכל הדברים, הוא חזק אם חזק בעצמו, אני אומר לכם צעירים אתם צריכים להיות עם מטרה, צריך כוח שיביא אתכם ואתם תצליחו פה.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להודות לקצינים שנמצאים פה, וזו התמונה הכי יפה שראיתי בכנסת הזו, כל הזמן יש דיונים על בעיות, אני עכשיו גאה שאני פה, שאני יושב ראש ושקולט אביטל יזמה, אנחנו יוצאים מפה במצב רוח טוב, תודה לכם.
זאב אלקין: אנחנו היום מגיעים לניסיון לפרוע שטר שהוא שטר בערך בן חצי שנה, כאשר בקיץ היינו אמורים לשמוע כאן הצגה של תכנית חדשה שמפתח משרד החינוך עם השותפים השונים, קרי משרד הקליטה והג'וינט, בתחום של זהות יהודית וישראלית, כאשר הוגדר הנושא הזה כאחד מהנושאים שדורשים חיזוק.
זאב אלקין: ואנחנו רצינו לשמוע את הצגת התכנית עוד לפני יציאה לפגרה אחרי מושב הקיץ, גם היתה לנו שם איזו הבטחה שנשמע את זה אז.
זאב אלקין: לצערי בישיבה שהתכנסנו כאן ממש בתחילת הפגרה נדמה לי, אחרי שהכנסת כבר יצאה לפגרה בשלושים ביולי לא זכינו לשמוע את הצגת התכנית, עודכנו שהיות ומדובר בתכנית שיש בה משתתפים רבים ושותפים רבים אז קצב ההתקדמות לא כפי שתוכנן מלכתחילה ומשרד החינוך לא עמד במשימה הזאת לעדכן אותנו אז והבטיח לנו שבחודשים הקרובים, אז דובר על יולי, ספטמבר, אוקטובר, יתקיימו מגעים אינטנסיביים בין כל השותפים ותגובש התכנית, כאשר אם אני זוכר נכון אז דובר על כך שהכוונה היתה להתחיל להפעיל את התכנית במתכונת של פיילוט ובמתכונת נסיונית עוד בשנת הלימודים הנוכחית שאנחנו נמצאים כבר בעיצומה.
זאב אלקין: אנחנו עסקנו מאז בהצגות, כשהתכנסנו כאן למושב החורף אני מייד רציתי לגבות את השטר הזה אבל היות ועסקנו כאן בתמונה הכללית של הפעילות, גם של משרד החינוך, כולל ההיבטים התקציביים, וגם של משרד הקליטה, וגם לפי העדכונים השוטפים שקיבלתי אם היינו מעלים את הנושא על סדר היום באוקטובר לא היינו שומעים הרבה מעבר למה ששמענו ביולי אז דחינו קצת את הטיפול בנושא ובתאום עם אודי קבענו שאנחנו נעלה את הנושא לאחר שנגמור לטפל בתקציב השוטף של משרד הקליטה, וזה קורה היום בישיבה.
זאב אלקין: אנחנו כאן מחזירים לסדר היום נושא שעסקנו בו בהרחבה בכמה פעמים, כאשר העיסוק שלנו בתחום הזה, זהות יהודית לילדים עולים הוא יתבצע בשני רבדים.
זאב אלקין: הרובד האחד זה התכניות החדשות, שהבטיחו לנו בזמנו ששוקדים על פיתוחם ושצריכים לתת מענה הולם שעוד לא ניתן.
זאב אלקין: והרובד השני זה גורלם של התכניות הישנות, בעיקר סמינרים בתחום של זהות יהודית לתלמידי התיכון, לתלמידי החטיבה העליונה, במיוחד לאור המשבר שנוצר בעקבות השביתה.
זאב אלקין: כי מן הסתם לא יעלה על הדעת שהשביתה לא תפגע בפעילות בתחום הזה, ואנחנו נרצה כאן לשמוע עדכון שוטף מה קורה עם תחום הסמינרים בשנת הלימודים 2007-2008.
זאב אלקין: אלה שתי המשימות.
זאב אלקין: בתאום עם אודי קבענו שהיום נפתח את הדיון דווקא בתכנית החדשה, אבל ברגע שנסיים אותה נגיע אני מניח בישיבה הבאה או אולי מעבר לכך, תלוי לאן נתקדם היום, נגיע גם לשמוע מה גורלם של הסמינרים ואיך משרד החינוך התארגן למציאות הקשה לאחר השביתה.
זאב אלקין: אלה הם דברי ההקדמה, ועכשיו זכות הדיבור שלך אודי, והדברים של אודי הפעם מלווים גם במסמך שמונח על שולחננו, שצריך לשמש לנו כמעין ראשי פרקים להצגה היותר מפורטת שתיכף נשמע לגבי התכנית החדשה.
זאב אלקין: ונמצאים כאן אתנו גם אני מבין חלק מהשותפים, הג'וינט מיוצג כאן ולעומת זאת משום מה משרד הקליטה לא נוכח.
זאב אלקין: אני מופתע אגב, אני גם אעיר את זה לפרוטוקול, אנחנו גם נעביר את זה להם שאני מופתע מזה שהם לא מיוצגים כאן כי זה נכון שאריה, כמו כל עובד מדינה מגיע לו זכות לחופשה הפרטית אבל מעבר לכך אני מניח שלפי מיטב ידיעתי משרד הקליטה מצבת כוח האדם שלו לא ירדה לאריה קורת בלבד.
זאב אלקין: אז בהחלט זה מפתיע שמופיע כאן נושא שעד כמה שאני מבין שהם שותפים בו, הם אמרו לנו שהם שותפים בו והם בחרו שלא להיות מיוצגים.
זאב אלקין: אנחנו נעיר על זה ללשכת המנכ"ל אני מניח, זאת הכתובת.
זאב אלקין: אז אודי, תצטרך לדבר בשם המדינה כולה, האחריות הכבדה מונחת על כתפיך כרגע כי משרד הקליטה לא כאן.
עמיהוד בהט: טוב, אני אומר באמת כמה דברים.
עמיהוד בהט: אלף אני רוצה לומר, עוד לפני שאנחנו ניגש לתוכן הדברים ולתאור תמונת המצב אני אומר שאחד הדברים אני חושב, וזה גם מופיע פה בפתיח, בהגדרת הצורך, יש פה איזה שהוא דבר ייחודי לפחות מהבחינה, באופן חיצוני לפחות מהבחינה שיש כאן פעולה מערכתית מאוד רחבה, שכוללת בתוכה גם מספר משרדי ממשלה, פה כתוב משרד החינוך והמשרד לקליטת עלייה, משרד הרווחה בעצמו פנה והביע את רצונו להיות שותף בעניין הזה.
עמיהוד בהט: אני שאלתי אותם אם השותפות תהיה גם תקציבית, לא קיבלתי על זה תשובה, אבל עצם הרצון להיות שותפים הוא כבר דבר שהוא נכון אם אנחנו מסתכלים על מלוא הקשת של הדברים.
עמיהוד בהט: אבל מעבר למשרדי הממשלה יש פה באמת גם שותפות שהיא שותפות אסטרטגית גם הרבה מעבר לתכנית הזאת, אבל בהחלט גם בתכנית הזאת בינינו לבין הג'וינט בשני היבטיו, ג'וינט ומסד קליטה, שזה מצד אחד גורם אחד ומצד שני זה שני גורמים שונים, במקרה זה ענת שנמצאת פה ובטח תציג את עצמה עוד מעט מייצגת את הג'וינט וגם את מסד קליטה.
עמיהוד בהט: אני חושב שיש בזה ערך עצום בעניין הזה.
עמיהוד בהט: אני גם יודע שכל התחום הזה שנקרא זהות או שייכות נמצא גם על השולחן של מנכ"ל הג'וינט, והוא גם דיבר על זה עם מנכ"ל משרד הקליטה לא מזמן, בשבוע שעבר.
עמיהוד בהט: כלומר יש פה איזה מהלך מתואם ומאוד מרשים מהבחינה הזאת.
עמיהוד בהט: וכשאני נמצא במשרד במשרד החינוך, ומדבר בשם המדינה והאוצר והחוץ וכל מיני אחרים, אז אני יכול לומר בשם המשרד שלנו שאני יושב פה אבל התובנות שיש כאן בתכנית הזאת הם פרי באמת פגישות רבות וגם מאוד מאוד מקיפות.
עמיהוד בהט: כלומר נמצא פה בתוך המסמך הזה המינהל לחברה ונוער, נמצא פה המינהל לחינוך דתי, נמצאת המזכירות הפדגוגית.
עמיהוד בהט: וגם את התבניות שרשומות כאן, שהם כרגע תבניות, התבניות האלה תתמלאנה בתוכן על ידי אותם שותפים מקצועיים בתוך המשרד שעוסקים בדבר הזה.
עמיהוד בהט: ולכן זה היה מאוד חשוב לי להדגיש את הדבר הזה.
עמיהוד בהט: זה דבר ראשון.
עמיהוד בהט: דבר שני שרציתי לומר, מה שאנחנו רואים כאן, אם נפתח גם את המסמך הזה, אנחנו מדברים פה בעצם, עד עכשיו במשרד לפחות, בצידם אולי של תכניות אחרות שחלקם שמענו עליהם וחלק לא, מפעילים סמינרים לכיתות י', יא', ודיברנו על זה כבר בעבר ואולי גם נחזור לזה גם היום.
זאב אלקין: זאת ההחלטה ההיסטורית, אנחנו ניסינו כאן להתחקות אחר שורשיה, לא הצלחנו.
זאב אלקין: זה משהו שקיים מתחילת שנות התשעים, ואנחנו לא הצלחנו להבין האם היתה הפסקה באמצע.
עמיהוד בהט: בודאי שאני יודע שכשאני הגעתי זה פעל.
זאב אלקין: משרד החינוך הודיע לנו שמעבר לעשר שנים כבר חלה על זה התיישנות מוחלטת.
זאב אלקין: אחרים אמרו שעשר זה המקסימום שהמשרד מסוגל להתחקות אחורה אחרי השורשים של ההחלטות אז עדיין זה נשאר להיסטוריונים כנראה לברר.
עמיהוד בהט: אז בכל אופן זה קיים, ועוד מעט גם נדווח על זה לגבי מה שקורה עכשיו.
עמיהוד בהט: בערך מדובר על כשלושת אלפים תלמידים בחטיבות העליונות, וגם השנה, כפי שכבר אמרתי בהתחלה, בתחילת השנה בישיבה הראשונה, אז אמרתי את זה מתוך איזו שהיא התרשמות ואני יכול להגיד את זה גם עכשיו, הפניות הם מאוד מאוד רבות.
עמיהוד בהט: השביתה בוודאי עשתה את שלה אבל נעבור על זה אחר כך יותר מאוחר.
עמיהוד בהט: אני אמרתי את זה רק כדי להגיד שאחת התחושות שלנו היתה שהסמינרים זה אחד המפעלים המוצלחים שאנחנו מקיימים, בייחוד על פי המשוב שאנחנו מקבלים מהתלמידים שנמצאים בהם.
עמיהוד בהט: אבל חשבנו שצריכים להתחיל את התהליך הרבה יותר מוקדם.
עמיהוד בהט: ולכן הגיל הזה של חטיבות ביניים נראה לנו המקום המתאים.
עמיהוד בהט: מצד אחד הילד הוא כבר לא ילד בגיל רך מידי, אבל הוא כן אז בונה את אישיותו, ולכן התשתית הזאת של חטיבות ביניים היא נכונה מבחינת תחילת התהליך הזה ולא לחכות עד החטיבות העליונות.
עמיהוד בהט: זה כן אומר שהסמינרים יצטרכו בסופו של דבר גם להיות באיזה שהוא רצף לתכנית הזאת.
עמיהוד בהט: הסמינרים, במתכונת כזאת או אחרת, אנחנו עכשיו אגב כותבים את המכרז החדש של הסמינרים, תמו שלוש או ארבע השנים של המכרז ואנחנו בדיוק עכשיו כותבים שני מכרזים, אחד של הסמינרים ואחד של מרכז ההיגוי של יוצאי אתיופיה.
עמיהוד בהט: שני דברים שונים לחלוטין.
עמיהוד בהט: ואני בטוח שזה יבוא לידי ביטוי במכרז החדש של הסמינרים כי יצטרכו להיות אולי, לראות את הדברים בצורה של רצף מהתכנית הזו.
זאב אלקין: זה מתבסס על תחושת בטן או איזו שהיא בדיקה?
זאב אלקין: הרי היו לכם שתי אפשרויות.
זאב אלקין: אפשרות אחת זה ללכת אחורה בגיל, להגיד שבונים תשתית לסמינרים בקבוצת גיל יותר צעירה, ואפשרות שנייה זה להגיד, וזה גם הושמע כאן בדיונים נרחבים שהיו על הסמינרים, שהסמינרים זה בוודאי ובוודאי לא מספיק, לא בהיקף שלהם, של המכסה שהם נותנים, ולא בעוצמת הפעילות, שזה סך הכל שלושה ימים על כל רצף הלימודים של שלוש שנים, ולנסות לעבות את זה בתחום של החטיבה העליונה.
זאב אלקין: שזה כמובן יותר קשה לכם מבחינת דרכי מימון.
זאב אלקין: אז השאלה אם זאת היתה החלטה טכנית או החלטה עקרונית על סמך בדיקה.
עמיהוד בהט: לא, הסמינרים זו פרשה בפני עצמה.
עמיהוד בהט: מה שאני רוצה לומר, דווקא בדיון שאני זוכר שהיה, באחת הפעמים שאני כן הייתי כאן אז דווקא נאמר שההקדמה של הסמינרים כפי שהם היא נראית לא נכונה, בעיני הגופים שהיו אז כאן, ודווקא הגיל הזה הוא גיל יותר מתאים.
עמיהוד בהט: אבל אם מדובר על תכנית כזאת, שהיא שונה, היא שונה במהותה.
זאב אלקין: אתה כרגע מדבר על התכנית, אני שואל קודם על הגיל.
זאב אלקין: אני מניח שקודם החלטתם על הגיל, אחר כך על התכנית מה עושים.
זאב אלקין: ההחלטה ללכת לחטיבת ביניים ולא להרחיב בחטיבה העליונה על מה היא התבססה.
זאב אלקין: כי זה לא ברור מאליו.
זאב אלקין: אני בהחלט רואה היגיון גם לכאן וגם לכאן.
מיכל צידון: היא התבססה על שני דברים מרכזיים.
מיכל צידון: אחד החטיבה העליונה היא באופייה מבחינה לימודית מאוד ממוקדת הישגיות, בגרויות, וזה הראש שמייצג אותה.
מיכל צידון: חטיבת הביניים לעומתה היא גם מבחינת הגיל של התלמידים, תחילת שלב ההתבגרות ושלב גיבוש הזהות, גם האישי וגם הקבוצתי, ולכן זה נכון לעסוק בנושאים האלה בגיל הזה, משום שזה נושאים שמעסיקים את בני הנוער, וגם זה הזמן עדיין ילדים נמצאים בתיכון, אנחנו מאמינים שאם נעסוק בנושאים האלה בגיל חטיבת הביניים זה ישפר את המוכנות שלהם ואת ההישארות שלהם בתוך המערכת ויביא אותה למקום שבמקום ניכור, קושי, שנאה למערכת החינוכית, מקום הרבה יותר מקבל, מכיל, עוד לפני המעבר לחטיבה העליונה.
זאב אלקין: כן, אבל לא כל התלמידים העולים עוברים בחטיבת הביניים בדרכם לחטיבה עליונה.
עמיהוד בהט: רובם המכריע.
זאב אלקין: תיכף נשאל איך אתם מגדירים כאן את קהל היעד.
מיכל צידון: חוץ מאלה שמגיעים עולים חדשים ישר לחטיבה עליונה, אין הרבה כאלה.
עמיהוד בהט: אני רוצה לומר עוד מילה אחת, מכיוון שהאופי של התכניות הוא לא אופי שהוא על בסיס של שלושה ימים, ממוקד וזהו, אלא הוא יותר פה אלמנטים של רציפות בתוך המערכת, גם בתוך בית הספר, שעת זהות קבועה שנתית, כל שבוע שעה שבועית ללימוד, אז חשבנו שכשמדובר על תכנית יותר עמוקה אז מקומה באמת בחטיבת הביניים שם באמת הפניות למידע היא הרבה יותר משמעותית.
עמיהוד בהט: להכניס היום שעה בחטיבה עליונה זה דבר שהוא בלתי אפשרי בכלל.
עמיהוד בהט: אז זהו, אז זה לא רק דבר טכני אלא גם דבר שאני חושב שיש בו היגיון.
עמיהוד בהט: ואז הסמינרים הופכים להיות איזו שהיא פעולת המשך.
זאב אלקין: אגב אתם רואים את זה, כשאתם מדברים על שעת לימוד רצופה בחטיבות הביניים, אתם מדברים לאורך כל הפריסה של חטיבות הביניים מבחינת השנים?
זאב אלקין: זאת אומרת סמינרים היום עושים ביא' נדמה לי.
עמיהוד בהט: י, יא', יב'.
זאב אלקין: אבל איפה עיקר הכובד, יא', אז אם אתם רוצים כאן איזה שהוא רצף אז לכאורה.
עמיהוד בהט: לא רצף מבחינת רצף צמוד.
עמיהוד בהט: לעשות את זה בט' ובי'?
זאב אלקין: לא, אני שואל, אם אתם מנסים לבנות כאן איזו שהיא תמונת על, הרי שוב, מבחינת הילד זה בכלל לא מעניין אותו לדעת שפעילות בחטיבת הביניים מתוקצבת מתקנות כאלה וכאלה ומשותפים כאלה וכאלה, וכשהוא מגיע לחטיבה העליונה אז הוא נוסע לסמינר מתקנה אחרת שיש לה היסטוריה אחרת.
זאב אלקין: בסופו של דבר הוא רואה איזה שהוא רצף הגיוני של פעילות.
זאב אלקין: אז אם המטרה היא לבנות איזו שהיא תמונת על, המטרה של חטיבת ביניים זה לבנות תשתית.
עמיהוד בהט: אני מבין את השאלה.
עמיהוד בהט: צריכים לחשוב על זה.
עמיהוד בהט: אני אתן לך דוגמא, אני לא יודע אם היא נכונה להגיד אותה כדוגמא או לא, לכן אני אומר צריך להתלבט בדבר הזה.
עמיהוד בהט: אבל אני אומר לך משהו יותר מזה.
עמיהוד בהט: אדם קרוב אצל עצמו.
עמיהוד בהט: כשאני למדתי תורה או תנ"ך אז יש איזה שני סבבים, שגם הם לא באים ברצף, אלא אתה לומד בכיתה ב' ובכיתה ט' אחר כך את אותו ספר.
זאב אלקין: אבל אין הפסקות.
עמיהוד בהט: יש הפסקות, אולי לא במקצוע אבל חוזרים על אותה תקופה.
עמיהוד בהט: אני לא יודע, צריכים לחשוב על זה.
עמיהוד בהט: כי אנחנו דווקא דיברנו על ח' ועל י'.
עמיהוד בהט: על ח' בתכנית הזאת וי' בסמינרים.
זאב אלקין: אמרת שסמינרים היום זה יא'.
מיכל צידון: לאו דווקא, זה לא רק יא'.
מיכל צידון: י', יא', יב'.
מיכל צידון: יב' יוצאים מעט בגלל הבגרויות.
מיכל צידון: וי', יא' בדרך כלל הבית ספר מעדיף להוציא ביחד בגלל שאחרת יוצא להם מעט מאוד תלמידים.
מיכל צידון: אז זה בדרך כלל י', יא' ביחד.
זאב אלקין: יש לכם סטטיסטיקה אגב של שנה שנתיים אחורה כמה תלמידי י' וכמה יא'?
מיכל צידון: לא, אבל אפשר לבדוק את זה.
זאב אלקין: אז אולי לדיון שיהיה בעוד שבועיים אנחנו נשמח לראות את זה.
זאב אלקין: כדאי לשקול את זה שוב לאור המפגש של התכניות.
זאב אלקין: אבל לאור מה שאתה אומר ט' בכל מקרה לא תהיה בתמונה.
עמיהוד בהט: חשבנו להתחיל את זה מח'.
עמיהוד בהט: לראות את שכבת ח', שהיא השכבה היותר נוחה, מבחינת, זה לא הילדים שבאו עכשיו לחטיבה וזה לא ילדים על סף יציאתם עם כל ההכנה לתיכון ולמעברים אלא זה כיתה שמבחינת הפניות הפדגוגית היא יותר נכונה.
עמיהוד בהט: גם הגילאים זה גיל שיותר מתאים.
עמיהוד בהט: ככה נראה היה לנו.
עמיהוד בהט: ואז לעשות בי', יא' את הסמינר כפעולת המשך, אבל אם איזו שהיא נגיעה.
עמיהוד בהט: אז זה נושא שצריך לחשוב עליו.
עמיהוד בהט: רק מלה אחת ואז אני מבקש ברשותך מענת להרחיב, כי אנחנו באמת עשינו את העבודה הזאת ממש בשותפות.
עמיהוד בהט: אני רוצה רק לתאר, לפני שאנחנו צוללים פה לתוך התכנית עצמה, אני רוצה לומר שלושה דברים.
עמיהוד בהט: דבר ראשון, באמת הכוונה היא לבצע במהלך השנה הזאת כמו שאמרנו, תשס"ח, פיילוט, במשהו בין שלושה לחמישה יישובים, כדי לראות, יכול להיות שלא נצליח עד סוף השנה לסיים את הפיילוט אבל להתחיל אותו, כדי שנוכל לדעת שאנחנו בכיוון הנכון כדי שנפרוש אותו אחר כך.
זאב אלקין: יש לכם תאריך יעד לתחילת הפיילוט?
עמיהוד בהט: אחרי שעשינו את כל סיעורי המוחות שבעולם, והכל פה מכונס לתוך תבניות מאוד מאוד ברורות אז אחרי שענת תציג את התכנית גם יהיה מאוד ברור למה אני מתכוון, אני מניח שזה ייקח לנו משהו בין ארבעה לשישה שבועות גג ליצור את המתווה, את גבולות הגזרה שבית הספר יצטרך לבחור ממנו את התכנית.
עמיהוד בהט: במלים אחרות, אם נלך כרגע לקצה של העניין, בשלב מסויים, זה יכול להיות גם תוך חודש, חודש וחצי, אנחנו מתכוונים לפנות לשלושה או ארבעה ראשי ערים, ולומר אנחנו נכנסים ליישוב, לחטיבות הביניים ביישוב, כדי שזה יהפוך להיות דבר שהוא אינטרס ראשותי, למדנו שכל דבר היום נעשה בשיתוף עם הרשויות.
זאב אלקין: כן, למרות שבחטיבות הביניים זה שונה מהחטיבה העליונה מידת ההשפעה של הרשויות היא פחות.
עמיהוד בהט: אני לא מדבר על תיקצוב אפילו אלא רק על איזו שהיא ראייה.
עמיהוד בהט: אגף החינוך ביישוב יש לו עניין בדבר הזה.
זאב אלקין: יש אגב סינון ליישובים?
זאב אלקין: יש פרופיל של מה אתם מחפשים?
עמיהוד בהט: כן, אנחנו מקבלים יישובים עתירי עולים.
עמיהוד בהט: באותם יישובים למשל, עשרים ושניים היישובים שאנחנו עושים איתם את הפרוייקט של הייעוץ הם יישובים עתירי עולים.
עמיהוד בהט: הם לא נבחרו במקרה.
זאב אלקין: ייעוץ שפ"י, הנושא שיעלה פה בהמשך הדיון.
עמיהוד בהט: בשמחה.
עמיהוד בהט: יש לנו רשימה של עשרים, עשרים וחמישה יישובים, שאת הבחירה מתוכם לגבי הפיילוט צריכים לראות איך אנחנו עושים.