GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב שגיא: זה פרויקט שמשרד הקליטה מממן 70% ממנו.
מירב שגיא: ואנחנו מודעים לחשיבות שלו, לציונות שבו, אנחנו מתכוונים להרחיב את הפרויקט הזה ואנחנו מתכוונים להרחיב את פעילות הבתים הישראלים בחו"ל שהפעילות הזאת בדיוק נועדה לחזק את הדברים האלה שדיברנו עליהם, את הזהות, את הקשר, אנחנו נפרוס בפניהם את כל האפשרויות שאנחנו יכולים להציע להם, לא רק אנחנו משרד הקליטה.
מירב שגיא: ובאמת אנחנו רואים שההתעניינות בקרב החזרה, יש הרבה מאוד בנים של ישראלים שמתעניינים באמת בחזרה.
מירב שגיא: ואנחנו נמשיך ונעשה כל מה שצריך.
מיכאל נודלמן: אם הם באים משם, כדי לשרת בצבא.
מירב שגיא: זה פרויקט מקסים ואנחנו בודקים איך אפשר להרחיב אותו לעוד תנועות נוער ולעוד מדינות.
לילך לב-ארי: אני רציתי להגיד כמה דברים , קודם כל חשיבותו של הבית הישראלי שאני ראיתי את זה כחוקרת, בארצות הברית יש ערים שבהם יש לו חשיבות אדירה מבחינת הכינוס התרבותי הייחודי לישראלים במקום, הוא בהחלט יכול להוות מנגנון לחיזוק ושמירה על הזיקה והזהות הישראלית יהודית במקום.
לילך לב-ארי: באירופה, כשאני הייתי במחקר זה לא עבד וזה צוין.
לילך לב-ארי: כי אין התארגנויות ישראליות וולונטריות כמעט, כמעט שאין.
לילך לב-ארי: אני התראיינתי אצל יעקב אחי מאיר לפני שבועיים בנושא זה של המחקר וכתב לנו למרכז רפפורט מנהל בית ספר יהודי בקנדה ושאל אותנו, תגידו לי, איך אני יכול לשכנע את הישראלים לשלוח את הילדים שלהם אלינו?
לילך לב-ארי: הם אומרים לנו שהם מספיק יהודים, שהם הכי ציוניים שיש כי הם שירתו במילואים, איך אני יכול להסביר להם שהם צריכים אותי, אני רוצה לנסות לשווק את עצמי בקרבם.
לילך לב-ארי: הוא ממש בא מהנקודה, לא של לקחת עוד אנשים שישלמו כסף, אלא מהכיוון של דאגה כנה לאנשים שאולי קצת לא מודעים לאיפה הם נמצאים, ובאיזה, אני לא אגיד סכנה, אבל באיזה סיטואציה בעייתית הם נמצאים ובמיוחד הילדים שלהם.
לילך לב-ארי: הוא ממש דואג להם, הוא אומר, הם לא מבינים איך אני מושך.
לילך לב-ארי: דרך אגב, החינוך היהודי באנגליה, כמה שהבנתי, אולי לא הבנתי נכון, הוא חינם.
עקיבא תור: באירופה יש, הבעיה היא רק בארצות הברית.
ריקי טסלר: אם ניקח את השאלה של לפתוח את הזהות היהודית לא רק להגדרות הצרות של חילוניים דתיים ואז לתת להם את הפתרון לבעיה של השייכות סביב המנגנונים הדתיים, קרי חב"ד, כי שם את מוצאת את היהודים, או בית הכנסת ששם את מוצאת את הישראלים.
ריקי טסלר: אלא לתת להם הצעות פתרון ומנגנונים לחיזוק היהדות כתרבות, לא רק היהדות כדת.
ריקי טסלר: מי שדתי אין לו בעיה, יהדות כתרבות זה לבנות מנגנונים דרך משרד החוץ ומשרד הקליטה ומשרדים אחרים, לא רק של בית, אלא סביב נושא של תרבות והיסטוריה ומסורת ומנהגים וחגים, בית לא אחד, אלא ממש לפתוח את זה לאירועים.
ריקי טסלר: אנשים מחפשים שייכות, את השייכות הם לא מוצאים בדת, או לא רק בדת, הם כישראלים צעירים מחפשים את המנגנונים שיצרו את השייכות לא סביב רק הדת אלא זהות התרבות היהודית, מוזיקה מכנסת אנשים, ספרות וחגים, זה לא סותר, זה גם וגם, המנגנונים הם בעיניי דיי ברורים והם תרבותיים ולא רק דתיים.
עקיבא תור: מירב, מה מידת שיתוף הפעולה עם הסוכנות היהודית שבעצם יש לו רשת שליחים ענק, עד כמה העבודה בנושא הזה מתואמת?
מירב שגיא: יש שיתוף פעולה גם ברמה, המנכ"ל שלנו נסע לפני חודש לכנס שליחים בארצות הברית של הסוכנות היהודית והוא עמד שם בפני כל מאות השליחים או כמה שיש שם והוא הציג בפניהם את התוכנית שלנו, את המבצע שלנו, וביקשנו מהם להיות שותפים בהפצת המבצע ובאמת בסיוע.
מירב שגיא: העניין הוא שהסוכנות, המנדט שלה הוא לטפל בעולים חדשים, כלומר אם יבוא תושב חוזר פוטנציאלי, הם יכולים להפנות אותו אלינו, אבל הם לא יעשו את הטיפול כמו שאנחנו עושים.
מירב שגיא: באותה מידה כשיבוא עולה חדש לרכז בית ישראלי, אז שוב, הוא יוכל לתת לו אולי מידע כללי, אבל כל הטיפול הפרטני מתבצע בסוכנות.
מירב שגיא: יש את החלוקה הזאת בין שני קהלי היעד של עולים חדשים ושל תושבים חוזרים, אבל יש שיתוף פעולה שילך ויגדל במהלך השנה, בי"ת יש הרבה מקרים של משפחות מעורבות, כלומר משפחה שרוצה לחזור שהבעל הוא יהודי עולה חדש, והאישה היא תושבת חוזרת ואז הטיפול הוא טיפול משולב של שני המשרדים ויש לנו דסקים שעובדים ממש אחד מול השני בעניין הזה.
עקיבא תור: אבל זה קצת בירוקראטי, אם הסוכנות מחזיקה מאות שליחים ברחבי תבל והם לא רואים את הישראלים כקהילת יעד, זה כשל בהגדרת המשימה.
מירב שגיא: זה לא כשל, זה עניין של מדיניות, זה לא על השולחן הזה, זה בדרגים של המנכ"לים ושל יו"ר הסוכנות ושר הקליטה, כי יש כאן עניין של מדיניות ארוכת שנים של משרד הקליטה.
מירב שגיא: יש גם את העניין הזה שאתה במשרד החוץ ובוודאי מודע לו, משרד הקליטה לא יכול לבוא לארץ אחרת ולעודד תושבים כזרוע של מדינת ישראל ולעודד תושבים של אותה ארץ לעלות ארצה למשל.
מירב שגיא: לעומת זאת, הסוכנות היהודית עם המנדט שלה והסטאטוס שלה בתור גוף שמייצג את העם היהודי, יכולה לבוא לעשות זאת.
מירב שגיא: זה אני מניחה מסביר את חלוקת התפקידים הזאת וזה לא שאין קשר, אין נתק ומדובר בכשל, בהחלט מדובר בשיתוף פעולה וזה עניין של מדיניות.
מירב שגיא: ואני בטוחה ששיתוף הפעולה רק ימשיך ויגדל במהלך 2008.
מירב שגיא: וביילסקי חתום על מכתב משותף יחד עם המנכ"ל שלנו שכתבנו אותו אצלנו במשרד בנושא המבצע והוא הופץ לכל שליח בעולם.
עקיבא תור: בכל מקרה, אנחנו נרצה גם להזמין אותך להציג את התוכנית בפני קורס השליחים של משרד החוץ שיוצאים לחו"ל.
מירב שגיא: ברצון רב.
יהודית רוזנבאום: הנושא של יורדים וחזרתם לא מסתיים ברגע שהבאנו אותם לכאן.
יהודית רוזנבאום: ואחד הדברים שאנחנו חושבים עליו במשרד עכשיו בצורה מאוד רצינית זה, כאשר הם מגיעים לארץ, איך לקלוט אותם, מפני שמהמחקרים שעשינו וגם לילך עשתה מחקר אחד בנדון, גילינו שהישראלים שחוזרים, אחוז משמעותי יחסית בקרבם שוקלים אולי לרדת שוב, זאת אומרת הם ארעיים במידה מסוימת גם כשהם חוזרים לארץ.
יהודית רוזנבאום: אנחנו צריכים לחזק בעיקר את תחושת ההשתייכות הזו שבגללה הרבה מהם חזרו ולתת הרגשה שאנחנו שמחים לקבל אותם.
יהודית רוזנבאום: וזה אחת החולשות שהישראלים שהם באים לארץ, חשים שמתייחסים אליהם בצורה לא מספיק חיובית, הם גם מרגישים לפעמים שהם לא מקבלים את אותה תמיכה שהם זכאים לה כמו שעולים חדשים מקבלים, ולכן אני חושבת שזה אחד הכיוונים שהמשרד שלנו גם צריך להדגיש, להרחיב את השירות שניתן לעולים, את השירות המאוד אישי, גם לישראלים החוזרים כדי שבאמת ישתקעו כאן ולא יחזרו שוב.
מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים להגיע עכשיו למסקנות.
מיכאל נודלמן: דיברנו על המבצע שעושים עכשיו במשרד הקליטה, מדברים על ירידה, על עלייה וההפרש ביניהם, וגם הנושא היום דיברנו עליו חשוב מאוד, אבל זה צריך להיות הכול במכלול אחד.
מיכאל נודלמן: ני מסכים איתך שאם פה אנחנו לא נותנים לחוזרים ולעולים חדשים הרגשה שהם בבית, אני לא מדבר שצריכים לתת הכול, אבל הרגשה שהם בבית ויש ארגונים שדואגים להם, זה דבר מאוד חשוב, בנאדם צריך להבין שהוא עכשיו בחברה יותר טובה ממה שהוא היה קודם.
יצחק זיו: להציע תמריצים כדי לעודד אותם, אני לא יודע באיזה דרך אבל צריך לחשוב, שהתבוללות זה אחד האסונות שלנו.
מיכאל נודלמן: על זה אפשר לדבר, זה היסטוריה, זה תרבות, זה כל מיני דברים, בסופו של דבר, אני פה קצת חשבתי ופה דיברו.
מיכאל נודלמן: המסקנות שלנו: לחזק קשר של הצעירים ליהדות ולקהילות יהודיות בחו"ל, על מנת לשמור על איחוד שם.
מיכאל נודלמן: אנחנו מסכימים שזהות יהודית, מגדיר זהות יהודית באמצעות חיזוק השפעה שלנו ועל התרבות, היסטוריה, כדי להביא יהודים בהסכמה שמדינת ישראל זה מרכז היהדות והם צריכים לחזור לפה.
מיכאל נודלמן: אנחנו חושבים שאנחנו צריכים לפנות לסוכנות, כי גם היום הסוכנות לא פה, לא רק משרד הקליטה צריך לעשות עבודה ומבצעים כאלה, לסוכנות יש שליחים, יש תקציבים, והם צריכים לקחת את המשימה הזו של החזרת, לא רק להביא לפה עולים, אלא החזרת ישראלים למולדת שלהם, למדינה שלהם, זה משימה הכי חשובה גם לסוכנות.
מיכאל נודלמן: אלה שלושת הדברים שאנחנו חושבים.
מיכאל נודלמן: לא דיברו פה על הילדים והנוער, צריך להיפגש עם נוער בחו"ל, לספר איך חיים פה, מה זה להיות יהודי במדינת ישראל, איזה שוני יש בין חיים שם לנוער והחיים פה.
מיכאל נודלמן: אני חושב שזה גם יכול להשפיע ולהשפיע בגדול.
מיכאל נודלמן: וזה גם חשוב כמו שאת אמרת פה, כדי למנוע אחר כך התבוללות.
מיכאל נודלמן: אם אתם מסכימים, אם יש עוד איזה שהם דברים שאתם רוצים שיהיו במסקנות.
ריקי טסלר: אולי גם לשר האחראי על התפוצות?
יצחק זיו: שייתן את דעתו בנושא הזה.
מיכאל נודלמן: הוא גם צריך לתת את דעתו, מה הוא יכול לעשות כדי להגביר החזרת יהודים לישראל.
ריקי טסלר: אולי כדאי גם להמריץ את משרד החוץ, ישראלים רבים מכירים את משרד החוץ, אולי כדאי לתת על כך את הדעת.
מיכאל נודלמן: אנחנו יכולים לפנות למשרד החוץ.
עקיבא תור: הישראלים זה חלק אינטגראלי של תוכנית העבודה של כל נציגות במקום כזה.
יצחק זיו: כשיש הרבה גופים שמטפלים, אף אחד לא עושה כלום.
לילך לב-ארי: לכל המרכיבים האלה שציינת, יש מה שנקרא היום בניית העם היהודי, זה מושג היום שמרחיב את כל היריעה הזאת של הקשרים ההדדיים בין יהודים באשר הם, יש קהילות חזקות בהרבה מקומות בעולם, יהודית כבר התחילה לדבר על זה, הנושא של בתי הספר היהודים, זאת אומרת לנסות להביא את הישראלים דרך הקהילות היהודיות, לחזק את הזהות או ההכללה היהודית הזאת דרך הקהילות היהודיות שהן מאוד חזקות.
מיכאל נודלמן: אבל נאמר כאן, שהם אפילו לא משתפים פעולה.
לילך לב-ארי: אחת המסקנות, זה לבוא אליהם ולהגיד להם: 'חבר'ה, יש לכם פה קבוצה, בואו תראו איך אתם יכולים גם לעשות משהו, אולי גם אתם תיזמו משהו'.
עקיבא תור: הם חושבים על זה כבר שלושים שנה, ולא מצליחים.
לילך לב-ארי: יש את השר לענייני תפוצות, זה בדיוק העניין, זה בדיוק הנושא.
מיכאל נודלמן: אתה מסכים עם המסקנות?
עקיבא תור: כן.
יהודית רוזנבאום: אני חושבת שאחד הדברים החשובים שצריך לעשות, זה באמת מה שמירב כאן אמרה, זה להגביר כמה שיותר את ההבאה באיזה שהוא אופן של הצעירים לארץ, כי אחד הדברים הכי חשובים שמצאנו בכלל במחקרים שלנו, זה שהחשיפה וההכרות עם ישראל, מגבירה אצל הצעירים את הרצון להגיע ואת אותם פעולות שיש לעולים, צריך להרחיב את הפעילויות האלה גם לישראלים ולהביא אותם כמה שיותר לארץ.
מיכאל נודלמן: ל"תגלית" יש תוכניות כאלה.
יהודית רוזנבאום: צריך לכלול אותם כקבוצת יעד מרכזית בתוכניות האלה.
מירב שגיא: צריך מערך של תנועת נוער, שתהיה מסוגלת להרים את הפרויקט הזה.
מירב שגיא: אנחנו עובדים על זה לקראת 2008 ורוצים באמת מאוד להרחיב ולהגדיל את הפרויקט המדהים הזה.
מיכאל נודלמן: אני לא חושב שזו הפעם האחרונה שאנחנו מדברים בנושא הזה, אני חושב שעוד כמה ישיבות של הכנסת ידברו על זה, אבל צריך לנסות להתקדם בנושא הזה.
מירב שגיא: אבל חשוב לדעת שלא רק מדברים, אלא יש גם מי שעושה.
יצחק לוי: מאחר וחיכיתי שהשיחה האקדמית קצת תשכח ואני יודע להשתלב גם בשיחות כאלו, ומה שאני אומר כישראלי שנולד פה גם וחשוב לי העלייה וחשוב לי הגולה, אני מתייחס לזה כמו לטיפול זוגי שלא הצליח, ואם היינו משקיעים 5% מהמאמצים שאנחנו מנסים להשקיע בכל מה שאני רואה פה כרגע זה מה שאני שמעתי גם בוועדה הזאת, באלו שנמצאים פה כרגע, בחינוך, וכל הדברים שרק, לא משנה לי גם, אני מדבר על הכותרת ישראליות כולה ולא משנה לי מי בתוך הארץ, אני חושב שחלק גדול מהבעיה הזאת הייתה נפטרת מפני שהאטרקטיביות של המדינה הזאת הייתה עולה מעצמה.
יצחק לוי: תראו כמה מאמצים אנחנו משקיעים באנשים שאינם פה כבר ואלו שישנם פה, יכול להיות שהם עוד לא מצאו את הדרך, אלו שבפריפריה לא מצאו את הדרך איך לצאת החוצה.
יצחק לוי: אני מאוד כאב לי כשראיתי את העלייה הרוסית שהתקבלה בצורה לא טובה בארץ, היה לי חבל, ראיתי את האתיופים גם שהתקבלו בצורה לא יפה, עוד פחות.
יצחק לוי: וכשאני מסתכל על זה בצורה מנטאלית ובזמנו, אם ניכנס קצת לאקדמיה, כשאומרים לילד אירופי לצייר בית, הוא מצייר משהו ריבועי, כשיגידו לילד אפריקאי לצייר בית הוא ייצר איזה עיגול.
יצחק לוי: עכשיו השאלה היא זאת, אם אנחנו יכולים פה להשקיע קצת יותר בחינוך, בהשכלה, בנימוס, בכל מה שרק אפשר.
יצחק לוי: חמישה אחוז ממה שאנחנו משקיעים בחו"ל.
מיכאל נודלמן: אתה יודע כמה אנחנו משקיעים בחו"ל?
יצחק לוי: אני לא רוצה אפילו לחשוב על זה.
יצחק לוי: אבל כל מה שאמרתי חמישה אחוז פה, החינוך שלא מתבצע בפריפריה, אפילו בערים הגדולות, אני קורא לזה ארץ של עיר אחת ומדינה.
יצחק לוי: מזה אומר, חולון, ירושלים, תל אביב, חיפה, אלו עיר אחת, אבל איפה השאר?
יצחק לוי: אני מקבל פה משהו.
מיכאל נודלמן: כולם מסכימים אתך שאם היו משקיעים פה יותר, אם פה היה שוויץ, לא היה צריך להתעסק בזה, אבל אנחנו חיים בתנאים מסוימים, יש תקציב מסוים ואני לא חושב שאנחנו משקיעים כל כך הרבה בדברים ומדברים.
מיכאל נודלמן: אנחנו משקיעים גם למדינה שלנו וגם משקיעים לדברים שאנחנו חושבים שזה דברים חשובים מאוד.
מיכאל נודלמן: אם עכשיו בארצות הברית 500 אלף יהודים, ויש גם ברוסיה ובאירופה, ואנחנו משקיעים הרבה כסף כדי להביא לפה עולים חדשים שלא דוברים את השפה, בין אם זה מאתיופיה או מהודו, יש גם מי שרוצה להיות יהודי פה, אני חושב שיש סיבה להשקיע בישראלים שיודעים את השפה.
מיכאל נודלמן: תודה רבה על ההשתתפות, אני מקווה שהתקדמנו קצת בנושא הזה.
מיכאל נודלמן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.
מיכאל נודלמן: זו הישיבה האחרונה לשנת 2007, זו ישיבה מיוחדת שכמסורת של וועדת העליה, קליטה ותפוצות, אנו מארגנים לפעמים תערוכות של אמנים.
מיכאל נודלמן: בעבר התקיימו פה תערוכות של צלמים וצלמים עולים חדשים, כמו כן התקיימה פה תערוכה שאמנם לא היתה של עולים חדשים אבל הנושא שלה היה האנטישמיות בחוץ לארץ.
מיכאל נודלמן: קריקטורות על ישראלים על המדינה שלנו, כדי שכולם יראו איך אנחנו נראים, היתה תערוכה של ציירים אתיופים באירועי 40 שנה לוועדה, והיום מתקיימת אצלנו תערוכת ציוריו של אלכסנדר לוין.
מיכאל נודלמן: אלכסנדר לוין הוא לא עולה חדש מהגל האחרון, אלא הוא הגיע לישראל בגיל 16, בשנות ה- 90.
מיכאל נודלמן: אני קראתי שהוא למד בבית ספר בקייב, וכשהגיע לישראל הוא למד אצל צייר ישראלי מפורסם.
מיכאל נודלמן: אנחנו לא ראינו בישראל תמונות כמו שאנחנו רואים בתערוכה פה, והדבר המעניין הוא שאמנם אלכסנדר בא ממשפחה חילונית אולם בכל ציוריו יש התייחסות לדת.
מיכאל נודלמן: אני גם חושב שהתמונות לא משקפות את שנות 2000, אלא מתארות את השנים 1920 – 1925, כאשר האוכלוסיה היתה קטנה ורובה היו דתיים.
מיכאל נודלמן: יש כאן אדם צעיר שמשתתף בהרבה תערוכות בעולם, במדינות שיש בהן תרבות עכשווית מסוימת, ואנו גאים שאלכסנדר שאמנם הוא לא עולה חדש, אבל הוא הגיע כבחור צעיר ועכשיו הוא עוד אחד מהצעירים המפורסמים שמצייר את ירושלים ומסורת יהודית.
מיכאל נודלמן: לכן אנחנו יושבים כאן היום, כדי לתת לאלכסנדר לוין כבוד ולהגיד שבעליה יש כשרונות ורק צריך שלאדם תהייה מטרה.
מיכאל נודלמן: בלי ספק כדי להיות צייר צריך כשרון, וכולם צריכים לדעת שבעליה יש כשרונות גדולים, וכשהיהודים בחו"ל רואים שמפרסמים פה את הכשרונות, גם הם רוצים לעלות, ואילו אלה שחיים בארץ רוצים לשפר את חייהם ולהגיע להישגים גדולים יותר.
מיכאל נודלמן: אני מאושר שהתערוכה הזאת מוצגת בוועדה שלנו, אני מבקש לומר תודה לוועדה ולמנהלת הוועדה ולכל מי שתרם להצגת התערוכה אצלנו.
עידית עמיחי: הצטרפת לקבוצה גדולה של אומנים עולים מרוסיה, ואני חושבת שרוב הציירים והפסלים שעולים מברית המועצות, לא רואים את עצמם דווקא כקבוצה נפרדת באוכלוסיה, אלא חלק מכלל ציבור האומנים וציבור התרבות בישראל.
עידית עמיחי: יש לנו כאן את הדוגמה של יאן ורנברג, שזכה לתערוכה במוזיאון ישראל, ומיכאל גורדמן שמציג עכשיו בגלריה מאוד טובה בשדרות רוטשילד, ויש לנו את נטשה אורכול שיש לה עכשיו תערוכה גדולה בברית המועצות.
עידית עמיחי: אני מאחלת לך שתציג לא רק בכנסת אלא בגלריות בארץ, במוזיאונים בארץ, ותשתלב יחד עם ציבור כל האומנים ושלא יגידו הוא עולה מרוסיה, אלא יגידו הוא באמת צייר טוב, ישראלי יחד עם כל השורה של הציירים הגדולים שיש לנו בארץ, חלק באו מרוסיה וחלק מארצות אחרות, וכולם ישראלים בשפה ובסגנון של האומנות.
עידית עמיחי: זה לא קל להיות אומן בארץ, ובמיוחד לאומנים צעירים, יש כל כך הרבה אומנים בארץ והתחרות קשה ולא פשוטה, קשה מאוד לחשוף את עצמך בעולם ובארץ, אני מקווה שבארץ ימצאו את המשאבים לחזק את הצמיחה בתרבות ובאומנות.
מיכאל נודלמן: אלכסנדר, אתה יכול לספר לנו קצת איך מקבלים את האמנות שלך במדינות אחרות, כמו ארצות הברית, אנגליה וכו'?
אלכסנדר לוין: בארצות הברית מאוד אוהבים את התמונות שלי בפרט בניו יורק ובטורנטו, גלריות גדולות מציגות את התמונות שלי, גם בברוקלין, לאס וגאס וסאן פרנסיסקו, וכמו כן התמונות שלי נמכרות גם במכירות פומביות, כאשר הם מאוד אוהבים את נושא ירושלים.
אלכסנדר לוין: אני גר בחולון, והתמונות שלי מוצגות במלון אינטרקונינטל ובככר המדינה בתל-אביב.
אלכסנדר לוין: אני מצלם, יש לי אלפי תמונות שאני מצלם, אני מסתובב בכותל, אני מצלם ואחר כך מצייר.
אלכסנדר לוין: יש אנשים שמזהים שציירתי אותם.
מיכאל נודלמן: איך החיים של צייר בארץ?
אלכסנדר לוין: קשה, זה המקצוע שלי אני מתפרנס ממנו כ- 10 שנים, אוהבים את התמונות שלי וקונים, זה המקצוע שלי.
מיכאל נודלמן: ממה שראיתי בקטלוגים, ויש שם הרבה תמונות, לא נראה שאתה מסיים תמונה תוך שעה, זה נראה כעבודה קשה שמצריכה הרבה זמן.
אלכסנדר לוין: זה לוקח הרבה זמן, לפעמים חודשים, התמונות תלויות אצל אנשים מפורסמים כמו סטיבן שפילברג, ועוד, אנשים אוהבים את ירושלים.
מיכאל נודלמן: אני פונה לאמא ולאבא של אלכסנדר, יש לכם בן מוכשר וטוב.
יוסף שגל: זו עבודה פשוט נהדרת, כל הכבוד, ממש מעניין, אבל ממה שאני רואה, למה כל כך קרוב אליך הנושא?
אלכסנדר לוין: אולי שורשים, אני לא יודע, אנחנו משפחה חילונית.
יוסף שגל: אתה מצייר יותר ויותר, או אולי אתה מוכן להחליף את הנושא?
אלכסנדר לוין: לא, לא מוכן, ירושלים זה הנושא שאני מתחבר אליו.
יוסף שגל: ומה עם חולון?
יוסף שגל: שם אתה גר.
אלכסנדר לוין: חולון לא.
אלכסנדר לוין: התמונה הזאת זה מבט שחולש על כל ירושלים, זו תמונה שציירתי אותה לפני כשבוע.
יוסף שגל: בשנה הבאה שזו שנה שנת ה- 60 למדינת ישראל, תהיינה הצגות גם בברית המועצות לשעבר, דבר שיכול להיות מעניין, וזה יכול להיות במסגרת שבוע תרבות בברית המועצות, מה שדווקא נצטרך שם זה ישראלים, שורשים בברית המועצות וירושלים.
יוסף שגל: זה טוב, יפה ומעניין.
זאב אלקין: כאן לא צריך לדבר אלא להסתכל, לי יש שאלה לאלכסנדר, אין תאריכים על התמונות, ממתי אתה נכנסת לנושא הזה של ירושלים?
אלכסנדר לוין: בשנת 1993 או 1994, התחלתי לצייר את ירושלים.
אלכסנדר לוין: כשסיימתי ללמוד גילתי את הנושא, התחלתי ללמוד ולחפש.
אלכסנדר לוין: ציירתי מאות תמונות שכולן נמכרו, אנשים רוצים ומזמינים יותר ממה שאני מסוגל לצייר.
מיכאל נודלמן: כפי שאמרתי, ראיתי בקטלוג הרבה תמונות, ואני רוצה לדעת מה היתה הכוונה שם?
אלכסנדר לוין: יש לי עוד נושא אחד, זה נושא יודאיקה, ונושא של מסכות מוונציה, אני מבקר כמעט כל שנה בקרנבל בוונציה, ציירתי הרבה תמונות מקרנבל בוונציה, זה לא רק ירושלים, אלה הם שני נושאים שאני מפתח זה המסכות מוונציה וירושלים.
מיכאל נודלמן: אני מבקש מההורים כמה מילים על הבן שלכם.
יאצ'סלב לוין: אמא מבקשת שאני אומר כמה מילים, אנחנו עלינו בשנת 1990, ואלכסנדר שלנו כבר ידע לצייר, הוא התחיל לצייר מגיל שעדיין לא דיבר אפילו, הוא היה בגן ילדים, אז התחילה אצלו המשיכה לציור, הוא לא רצה לטייל אלא רק לשבת ולצייר משהו, הוא עוד לא ידע לדבר.
מיכאל נודלמן: במשפחה שלכם לא היו ציירים?
יאצ'סלב לוין: לא, ציירים לא היו, ככה הוא המשיך ואחר כך כשהוא למד בחוג של ציור הוא הצטיין וגם אחרי שהוא גדל הוא התחיל ללמוד בבית ספר מיוחד לצייירים, גם שם הוא הצטיין, אני הייתי נשיא בבית הספר בזכות הצטיינותו, אני נתתי משוב על איך אני עזרתי ואיך אני מחנך אותו, אבל אני לא צייר.
יאצ'סלב לוין: אלכסנדר קיבל תעודת הצטיינות בסיום בית הספר בקייב שבאוקריאינה, שהוא בית ספר מיוחד לכשרוניים.
יאצ'סלב לוין: כשעלינו ארצה בשנת 1990, הוא המשיך, אבל היה קשה בלי קשרים בלי שפה, לא היה למי לפנות כי לא ידענו שום דבר.
יאצ'סלב לוין: מאוחר יותר גרנו בהרצליה, ושם שמו לב עליו ועזרו לנו להציג תערוכה קטנה בבנק דיסקונט בהרצליה פיתוח.
יאצ'סלב לוין: עזרו לו ללכת ללמוד, כי לא היה לנו כסף לשלם ללימודים, גם ראש העיר עזר וגם המורה שלו ברוך לירון זכרונו לברכה.
יאצ'סלב לוין: כל השנים הוא המשיך ללמוד, הוא גם חיפש את הדרכים כדי להתקדם ולצייר, ואני פשוט אמרתי לו: 'עלינו ארצה ואתה צריך לצייר משהו על מדינת ישראל ולפרסם את המדינה שלנו'.
יאצ'סלב לוין: זה נכנס לו לראש, אבל לאחר שנים הוא תחיל לצייר, זה עזר והשפיע כנראה, בדרך כלל ילדים לא מקשיבים למה שמספרים המבוגרים, אבל הוא התחיל בזה ומשהו התהפך בגוף שלו, בנשמה והוא התחיל לצייר, שמתי לב, זה גם מילדות שבכל פעם שהוא מצייר, ראיתי שכל העבודה שלו משתפרת ומשתפרת ומשתפרת והוא גודל מול העיניים שלנו, עכשיו הוא ילד צעיר, מפורסם, השם שלו מוכר כבר בכל העולם, אלכסנדר לוין ידוע, יש לו אתר ואנשים רואים ומזמינים תמונות, הוא כבר סיפר שהוא לא מספיק לעמוד בדרישות, אנשים מזמינים ושנים ממתינים לעבודה שלו.
יאצ'סלב לוין: אני יכול רק לאחל לו בהצלחה, ושיהיה בריא.
אליעזר הוד: אני ממשרד התיירות, ואני אומר שהוא בעצם עובד בשבילנו, כי בכל מקום שיש תמונה כזאת בעולם אנשים מתפעלים ורוצים לבוא לבקר, אני שמח שהוא לא יעבור את השלבים שעברו הציירים הגדולים שמתו עניים לגמרי, הוא ברוך ה' התגלה בגיל צעיר והוא במצב טוב, הוא מצייר בצורה שאני ממש מתפעל, כל תמונה שלו יכולה להיות פוסטר של מדינת ישראל, הלואי ושהוא ימשיך לפרסם כך.
מיכאל נודלמן: משרד התיירות משתמש בתמונות?
אליעזר הוד: לא.
מיכאל נודלמן: טוב שהגעתם, כך שאולי אתם עוד תשתמשו.
מיכאל נודלמן: אני אשמח לשמוע במה אנחנו יכולים להשתמש, והעובדה שזה מוצג במקומות גדולים, בבתים של סילברטאים ובמקומות שאליהם מגיעים אנשים בעלי השפעה, עצם העובדה שהם רואים את התמונות של ירושלים, זה נכנס לזיכרון האישי שלהם, והם רואים שבירושלים יש יופי מיוחד.
מיכאל נודלמן: כל הכבוד, טוב שהתחברת לנושא ירושלים, ולא לטכנולוגיה כל שהיא.
נעמי יפה: אני משרד החינוך, אני חושבת שאין ספק שבשנת ה- 60 למדינה, נושא של ירושלים הוא מאוד משמעותי, ישנן מסגרות שונות להציג, איני יודעת אם זו תערוכה נודדת או שבמיוחד, את העבודות האלה להציג כאן, אבל יש לנו מסגרות גם במתנ"סים וגם במרכזים של הפיס לאומנות ומדעים, ששם יש מרחבים יפים להציג עבודות, יכול להיות ששווה לחשוב על איזו תערוכה נודדת שבמסגרת אירועי 60 שנה למדינה תעבור ממקום למקום, ואז תהייה הזדמנות גם לתלמידים שמגיעים למקומות האלה באופן קבוע, כי הם לומדים שם גם מדע וגם טכנולוגיה וגם אומנות.
נעמי יפה: יש לנו בסביבות ה- 50 – 60 מרכזים כאלה, ואם התערוכה תנדוד ממקום למקום, תהייה אפשרות לחשיפת התלמידים לנושא הספציפי, וכן לדרך העבודה המאוד ריאליסטית נטוראליסטית.
נעמי יפה: עם הדמיון שיש בציורים שלך, וגם העובדה שאתה מצלם זה מעניין לראות את הצילום מול הציור מבחינת המדיום, כך שמן הראוי לחשוב להציג תערוכה נודדת ולהיות בקשר עם המרכזים הללו, כולל מתנ"סים, ולנייד תערוכה, יכול להיות מפגשים עם האומן, בעיקר אחרי שהאבא סיפר, זה ממש מרגש.
מיכאל נודלמן: אני שמח שהתערוכה מוצגת בוועדת העליה, הקליטה ותפוצות, שמעתי אנשים שמבינים באומנות, זה יפה, אני אוהב את זה, אני יודע שיש בין העולים אומנים כאלה, וכדי שלא ייווצר מצב שהגעת לכאן בחינם, אני רוצה להעניק לך מתנה, כמזכרת לכך שהיית בכנסת ושהתערוכה שלך הוצגה בכנסת כאן.
מיכאל נודלמן: אני מאחל לך הצלחה בעבודות שלך.
מיכאל נודלמן: אני מברך את כל מי שהגיע לפה, וועדת העלייה, הקליטה ותפוצות, מקיימת היום ישיבה חגיגית בהשתתפות שר העלייה והקליטה והתפוצות יעקב אדרי ושר התשתיות בנימין בן אליעזר, לציון השתלבותם המוצלחת של קצינים יוצאי אתיופיה בצבא ההגנה לישראל.
מיכאל נודלמן: ישיבה זו, בנושא אי השתלבותם בצבא של מתגייסים יוצאי אתיופיה, מתקיימת כחלק ממסקנות הוועדה להצעה בדיון מהיר ביוזמת חברת הכנסת קולט אביטל, מישיבה שהתקיימה בשנה שעברה.
מיכאל נודלמן: במהלך אותה ישיבה, למדה הוועדה כי בתקשורת פורסמו נתונים שליליים לגבי השתלבותם של יוצאי אתיופיה בצבא ההגנה לישראל וכי האמת היא שבני העדה מצטיינים במוטיבציה גבוהה להתגייס לצבא ההגנה לישראל, היום אנחנו לא יכולים לשנות את מה שנכתב בתקשורת, אנחנו רוצים שכל המדינה תדע שזה לא ככה, הצעירים מאתיופיה מתגייסים יותר מכולם, 90% מתגייסים, בקרבי יש 30% מהם ואני צריך לומר תודה לאלה שעזרו לארגן את הפגישה הזאת.
מיכאל נודלמן: ראשית, דוד יאסו מנהל מחלקת קליטה עולי אתיופיה במשרד הקליטה והעלייה, שגם הוא שירת בעבר בצבא, והיה בין הקצינים הראשונים מהעדה האתיופית.
מיכאל נודלמן: אני מבקש לומר תודה לסגן מנהל כללי של משרד הקליטה שהוא עזר לנו להביא חיילים וצעירים לפה, ובמיוחד אני צריך לומר תודה לשר הקליטה יעקב אדרי שנמצא פה למרות שכעת זה זמן עמוס ומתקיימת ישיבת סיעה, אני מבקש משר הקליטה כמה מילים.
יעקב אדרי: ראשית ברצוני לברך את יוזמי האירוע החשוב הזה, ראשית לחברת הכנסת קולט אביטל היוזמת, וכשהיא סיפרה לי על כך אני אמרתי שאני אגיע, כמובן למיכאל נודלמן שהוא יושב ראש וועדת הקליטה, יחד הם ארגנו אירוע מאוד חשוב מכמה הביטים, נמצאים אתנו חברי הכנסת ישראל חסון, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, הגענו כולנו לכבודכם, כמובן נמצאים נציגי משרד הקליטה, המשנה חנוך צמיר, דוד יאסו מנהל האגף לקליטה ואחרונים חביבים הקצינים והחיילים שיושבים אתנו וכמובן הקייסים שיושבים כאן והצעירים.
יעקב אדרי: אני חושב כפי שאמר מיכאל נודלמן, שהתשובה לכל הכתבות שהיו בזמנו זה אתם, אני חושב שזו תשובה ברורה ומשמעותית, אני כאחד שמצוי בנתונים ואחד שמטפל בין היתר בקהילה אני ידוע מה הוא מספר הסטודנטים מהקהילה האתיופית, המספר גבוה מאוד, כמה לומדים כל שנה, נושא הקצינים – הגיוס לצבא ההגנה לישראל, ובטח חשוב להדגיש, לצערי הרב הגיוס לצבא ההגנה לישראל, המספרים והנתונים שהיו לגבי כלל ישראל הוא לא משהוא מרשים במיוחד, אבל לעומת זאת הנתונים מהקהילה האתיופית הם מרשימים, מעל 90% של מתגייסים, הנתון הזה הוא נתון המדבר בעד עצמו, וחייבים לציין את זה בכל מקום.
יעקב אדרי: כשר הקליטה, כשסיפרו לי, הופתעתי מהנתון הזה.
יעקב אדרי: בתחילה היה נראה לי שהנתונים מאוד נמוכים וכאשר הראו לי את הנתונים זו היתה הפתעה מאוד טובה, אני ראשית רוצה לומר לכם יישר כוח, מאוד חשוב לציין את זה, אני מבקש לברך את כל הקצונה ואת כל ההנהגה הצעירה של העדה, שמובילה ורוצה את השיויון בזכות ולא בחסד.
יעקב אדרי: צריכים להדגיש את הצדדים החיוביים של העדה, מספיק עם ההבטים השליליים שאינם מוסיפים הרבה, אני חושב שאם תדגשו את הדברים היפים, את המספר הגדול של המתגייסים, את המספר הגדול של הסטודנטים, את המספר הגדול של הקצינים, ואני מעריך שזה ילך ויגדל, זה יעשה טוב לכולנו וראשית לעדה, קודם כל היו ברוכים, ואני כשר הקליטה פתוח בפניכם, אני נפגש עם המון מנציגי הקהילה, גם ביוזמתי אני פוגש אותם, היום פגשתי עוד נציג ועוד נציג, וזה טוב לי לפגוש אותם באופן חופשי, ואני מבקר במרכזי קליטה ובכל מיני מקומות שניתן לפגוש וחשוב לפגוש, אני רוצה להודות ליוזמים, שיהיה בהצלחה לכולם.
קולט אביטל: קודם כל שלום לשר יעקב אדרי שמכבד אותנו בנוכחותו, ובהמשך יגיע גם שר התשתיות בנימין בן אליעזר, ליושב ראש הוועדה, חברי הכנסת, חבר הכנסת ישראל חסון שאם אתם לא יודעים, הוא יושב ראש השדולה למען האתיופים בכנסת, איתנו פה גם הקייסים, אני חושבת שאמרתי, וכל הנוער שנצא כאן ובעיקר ובעיקר החיילים.
קולט אביטל: כמעט בכל שבוע, אנחנו נחשפים לאיזה סיפור זוועתי, שבעצם מזיק מאוד לדימוי של הקהילה האתיופית שבקרבנו, פעם אנחנו שומעים על דברים שמעוללים להם, ופעם אנחנו שומעים בתקשורת, הנה הקהילה האתיופית לא משתלבת טוב בצבא ההגנה לישראל, אז אנחנו נזעקים, קוראים לצה"ל הנה, ושואלים מה קרה?
קולט אביטל: אנחנו מכירים נתונים אחרים, ואז מסתבר שמה שהופיע בעיתון יצא מכלל שליטה, ובודאי יצא מתוך הקשר והאמת היא לגמרי שונה, והאמת היא כפי שנאמר כאן ש -90% מבני העדה האתיופית מתגייסים לצה"ל, 30% מגיעים לעמדות בכירות, לעומת 39% בין ילידי הארץ, תודו שההפרש הוא לא גדול.