GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: הוא איננו בא להצביע על טוב ורע.
יצחק קדמן: השנתון הוא ראי המשקף את מצבם של הילדים בישראל.
יצחק קדמן: אני יודע, שיש אנשים שלא אוהבים את הראי.
יצחק קדמן: יש אנשים שחושבים שאם הם ישברו את הראי, אז התמונה תהיה יותר יפה.
יצחק קדמן: זה לא עובד כך.
יצחק קדמן: השנתון הוא כלי עבודה.
יצחק קדמן: השנתון נועד למנוע אליבי מקובעי המדיניות, שיכולים היו לומר: לא ידענו.
יצחק קדמן: אי אפשר לומר יותר: לא ידענו.
יצחק קדמן: התמונה היא תמונה כוללת, שמונחת בפנינו שנה אחרי שנה, ונותנת גם כיוונים, נותנת גם התייחסות אורך למהלך השנים שחלפו.
יצחק קדמן: השנתון אמור לשרת אנשי שטח, אנשי אקדמיה, מחוקקים, קובעי מדיניות ומקבלי החלטות.
יצחק קדמן: הנתונים בפניהם.
יצחק קדמן: מה הם יעשו עם הנתונים, זה תלוי בכל אחד מאיתנו, ביושבים בבית הזה וביושבים בבתים אחרים.
יצחק קדמן: היום אי אפשר לומר: איננו יודעים.
יצחק קדמן: יש בשנתון גם נתונים מעודדים שמהם צריך ללמוד.
יצחק קדמן: העובדה שישראל נמצאת באחד המקומות הטובים בעולם מבחינת תמותת תינוקות, זה דבר שצריך לעודד אותנו וגם ללמד אותנו, שאם משקיעים רואים תוצאות.
יצחק קדמן: תמותת התינוקות הנמוכה במדינת ישראל איננה עניין מקרי.
יצחק קדמן: זה לא הושג רק בגלל היותנו עם סגולה.
יצחק קדמן: זה הושג לאחר עבודה קשה של שנים רבות של טיפות החלב, שהיא המצאה ישראלית הראויה לחיקוי גם היא ברחבי העולם.
יצחק קדמן: מי שחושב מדי פעם מחשבות לבטל או להפריט את טיפות החלב, מוטב שיסתכל בנתונים המעודדים המופיעים פה.
יצחק קדמן: הם לא ימשיכו להיות מעודדים אם לא נשקיע כמו שצריך.
יצחק קדמן: יש גם נתונים מעודדים אחרים, כמו ירידה בהיפגעות ילדים בתאונות דרכים, ירידה בעישון סיגריות בקרב בני נוער.
יצחק קדמן: אני מזכיר את הנתונים החיוביים, כדי להגיד שגם מהם אנחנו צריכים ללמוד.
יצחק קדמן: כמובן שיש נתונים הרבה פחות מעודדים.
יצחק קדמן: חבר הכנסת רביץ דיבר על הדילמה, שאני מאוד לא אוהב אותה, מה שקרוי עם הפנים לקהילה או הפנים לפנימייה.
יצחק קדמן: גם זה וגם זה לא נכון.
יצחק קדמן: הפנים צריכים להיות מופנים רק לכיוון אחד – לילד.
יצחק קדמן: יש ילדים שטוב להם יותר במסגרת כזו, ויש ילדים שטוב להם יותר במסגרת אחרת.
יצחק קדמן: הפנים צריכים להיות מופנים כלפי הילד, ולא לדגלים אופנתיים כאלה ואחרים.
יצחק קדמן: אני רוצה לציין את הימצאותם כאן של בני נוער, ילדים צעירים יותר או פחות, שרק בשבילם אנחנו קיימים, כדי שלילדים הללו תהיה היכולת לפרוח ולשגשג כילדים, ולהפוך מאוחר יותר גם לאזרחים תורמים.
יצחק קדמן: לא תמיד אנחנו זוכרים את זה.
יצחק קדמן: לא תמיד אנחנו זוכרים שאנחנו כמבוגרים מראים את הדרך.
יצחק קדמן: מרבים בשנים האחרונות להשמיץ ילדים ובני נוער, ולצייר אותם בתמונה נוראה.
יצחק קדמן: זה לא שאין בעיות, זה לא שיש מצב אידיאלי, זה לא שאין אלימות בקרב בני נוער, אבל אנחנו צריכים לזכור שאנחנו המבוגרים אחראים גם בהתנהגות שלנו להתנהגות של הילדים שלנו.
יצחק קדמן: נמצאים פה בני נוער שנותנים לנו את ההוכחה הטובה ביותר, שאם משקיעים בילדים יש תוצאות.
יצחק קדמן: יש פה בני נוער, שהיה לי הכבוד להיות איתם בעצרת האו"ם בחודש שעבר: מאיה ושי.
יצחק קדמן: הייתם צריכים לראות איך הם מייצגים את ישראל בפורום בינלאומי, באיזו יכולת ובאיזה כישרון הם מציגים את עמדתם כילדים ובני נוער בנושאים העומדים ברומו של עולם.
יצחק קדמן: אחד הדברים שאנחנו צריכים לעשות, הוא להקשיב יותר לילדים.
יצחק קדמן: לא רק לשמוע כדי לצאת ידי חובה, אלא להקשיב.
יצחק קדמן: יש לילדים בישראל מה לומר לנו.
יצחק קדמן: נמצאים פה גם בני נוער שבאים מהנגב, שהם שותפים שלנו בכנס באר שבע לשלום הילד כבר 6 שנים ויותר.
יצחק קדמן: הם לא באים מהעליתה של יישובים.
יצחק קדמן: הם באים מהנגב עם כל הקשיים.
יצחק קדמן: אתם צריכים לראות, איך הם יודעים להגיד כיצד הם רואים את מצבם של ילדים ובני נוער בישראל.
יצחק קדמן: לבסוף, אני רוצה להודות לגברת לין שוסטרמן ולאנשי קרן שוסרטרמן, שנכנסה בתנופה בשנה-שנתיים אחרונות לעבודה בישראל, שמבינים היטב שהם לא באים לכסות על מחדלי הממשלה.
יצחק קדמן: הממשלה היא הגורם מספר אחד שעליו מוטלת האחריות.
יצחק קדמן: הפילנתרופיה יכולה להשלים, להראות דרך, לפרוץ במקומות שהיו סתומים, והם עושים את זה בצנעה ובנאמנות, ואני מברך אותם שימשיכו להשקיע בילדים בישראל, אבל שלא יסכימו שיראו בהם תחליף למה שהמדינה חייבת לעשות.
יצחק קדמן: אני אומר את הדברים לנוכח נתון שלא מופיע בשנתון ואני רוצה להזכיר אותו.
יצחק קדמן: מדינת ישראל על כל משרדיה, על כל הגורמים הממשלתיים, משקיעה בילדים בתקציב 2008 פחות ממה שהיא השקיעה פר ילד בשנת 2001.
יצחק קדמן: זה כתב אישום חמור שעלה בישיבה מיוחדת של ועדת הכספים והוועדה למעמד הילד.
יצחק קדמן: בשנת 2008 אנחנו משקיעים פחות בילדים ממה שהשקענו בשנת 2001.
יצחק קדמן: אי אפשר ואסור להתעלם מהנתון הזה.
יצחק קדמן: לא ארגונים וולונטריים ופילנתרופים צריכים להשלים את החסר.
יצחק קדמן: האחריות היא קודם כל על מדינת ישראל, על ממשלותיה השונות.
יצחק קדמן: זו קודם כל אחריות שלנו.
יצחק קדמן: אני רוצה להודות במיוחד לד"ר אשר בן אריה, שעורך את השנתון הזה מזה 16 שנה, ולעורכות יפה ציונית ומיכל קמחי, שנמצאות איתנו כאן היום.
יצחק קדמן: מעטים מאוד הם העוסקים במלאכה, ומוציאים מתחת ידם כלי מפואר בהתמדה משנה לשנה.
יצחק קדמן: אני מקווה, שהספר הזה יעמוד לנגד עיניהם של המחוקקים, כמו לנגד עיניהם של קובעי המדיניות, אנשי המקצוע, אנשי רשויות הממשלה, העיריות וכל מי שיש לו עניין בילדים.
יצחק קדמן: יש לנו פה מורה דרך, וכל מה שאנחנו צריכים לעשות זה לקרוא, ולפתוח את הלב ולעשות.
יצחק קדמן: אני אבקש עכשיו מד"ר בן אריה להראות לנו מצגת קצרה, בניסיון בלתי אפשרי להראות בכמה דקות תמצית של 550 עמודים ו-15 פרקים.
אשר בן אריה: תודה רבה.
אשר בן אריה: אני עורך את השנתון הזה, ועובד עליו כבר קרוב ל-20 שנה.
אשר בן אריה: אני רוצה להציג מעט מהנתונים.
אשר בן אריה: אני בוודאי לא מסכם ספר של 550 עמודים במספר שקפים, אבל אני אתן מעט נתונים כדי שנדע על מה מדובר כאשר אנו מדברים על אוכלוסיית הילדים.
אשר בן אריה: על כמה ילדים מדובר?
אשר בן אריה: במדינת ישראל בסוף 2006 חיו 2,365,000 ילדים, כאשר פחות מ-70% מהם היו יהודים, כרבע מהילדים היו מוסלמים והשאר היו ילדים נוצרים, דרוזים וילדים בלי סיווג דת, שחלקם גם אין להם שום מעמד אחר ולא רק דת ברישומים.
אשר בן אריה: לצערנו הרב, חלק גדול מהשירותים לילדים, עדיין עובדים על פי ההנחה שבמדינת ישראל יש 1,500,000-1,900,00 ילדים, בעוד שהמספרים הם הרבה יותר גדולים.
אשר בן אריה: נתון נוסף, שחלק מחברי הכנסת שיושבים פה ודאי יהיו שמחים לראות אותו, מדבר על גודל המשפחה.
אשר בן אריה: בשנים האחרונות אנו שומעים טענות שאינן נכונות, שכתוצאה מהקיצוץ בקצבאות הילדים קטן מספר הילדים במשפחה בישראל.
אשר בן אריה: הטענות אינן נכונות עובדתית.
אשר בן אריה: אתם יכולים לראות כי משנת 2000 עד שנת 2006 החלק היחסי של משפחות בנות 6 ילדים ויותר גדל.
אשר בן אריה: החלק היחסי של משפחות בנות 3 ילדים, 4 ילדים ו-5 ילדים כולו גדל בהתפלגות של המשפחות.
אשר בן אריה: אין שום קשר בין הקיצוץ הדרמטי והכואב שנעשה בקצבאות ילדים, לבין על השלכה על גודל המשפחה.
אשר בן אריה: אם מישהו רוצה להשפיע על גודל המשפחה, אנחנו יודעים איך לעשות את זה.
אשר בן אריה: יש משתנה אחד שנמצא קשור לגודל המשפחה, והוא השכלת האם ותעסוקת האם.
אשר בן אריה: אם מישהו רוצה להשפיע על גודל המשפחה במדינת ישראל, שידאג להשכלה ולעבודה לנשים במגזר הערבי ובמגזרים האחרים.
אשר בן אריה: הנתון הבא הוא נתון המצביע על התפלגות גיאוגרפית של ילדים עולים בישראל, התפלגות לפי יישובים.
אשר בן אריה: השיעור הארצי של ילדים עולים, ילדים שהגיעו לארץ מהראשון לינואר 1990 או שנולדו להורים שהגיעו מהראשון לינואר 1990, עומד על 10% מכלל אוכלוסיית הילדים בישראל.
אשר בן אריה: בכל היישובים המופיעים פה, אחוז הילדים העולים בתוכם הוא בין 20%-29%.
אשר בן אריה: אלה שיש לידם ריבוע ורוד או סגול, אחוז הילדים העולים בתוכם הוא למעלה מ-30%.
אשר בן אריה: אנחנו מדברים על יישובים כמו שדרות, בני עייש, קריית ים, נצרת עלית ואור עקיבא, שבהם אחוז הילדים העולים מכלל הילדים באותו יישוב הוא למעלה מ-30%.
אשר בן אריה: מה המשמעות של זה מבחינת השירותים, מבחינת הצרכים, מבחינת היכולת של אותו יישוב לעזור לאותם ילדים עולים להיקלט במדינת ישראל?
אשר בן אריה: היא די ברורה.
אשר בן אריה: הנתון הבא מדבר על מספר הילדים שחיים במשפחות חד הוריות.
אשר בן אריה: אנחנו רואים גידול משמעותי במספר הילדים שחיים בישראל במשפחות חד הוריות.
אשר בן אריה: מדובר על משפחות חד הוריות קלאסיות, שבהם ההורה הוא רווק או רווקה.
אשר בן אריה: החלק הארי הוא הורים גרושים, והוא לא כולל את אלה שהתחתנו מחדש.
אשר בן אריה: החלק האחר הוא משפחות של אלמן ואלמנה, שנשאר פחות או יותר קבוע.
אשר בן אריה: יש לנו גידול באוכלוסייה של ילדים במשפחות חד הוריות.
אשר בן אריה: זה לא בהכרח מעיד על מצוקה הכרחית, אבל זו ודאי אוכלוסייה שדורשת התייחסות מיוחדת.
אשר בן אריה: יש לנו כ-1,850,000 ילדים במערכת החינוך.
אשר בן אריה: זה מספר שהולך וגדל.
אשר בן אריה: לפני כמה שנים הוא היה יותר נמוך.
אשר בן אריה: אם אנחנו מסתכלים על שיעור הלומדים בהשוואה בין יהודים ואחרים לערבים, אנחנו רואים שהפער הגדול הוא בגילאי שנתיים לשלוש.
אשר בן אריה: אם עד גיל שנתיים אפשר לייחס את זה להשלכות תרבותיות, בגיל שלוש בוודאי שלו.
אשר בן אריה: בגיל שלוש וארבע עדיין יש פער מאוד גדול בין האוכלוסייה היהודית לאוכלוסייה הערבית.
אשר בן אריה: המשמעות של זה בכניסה לבית הספר היא די ברורה.
אשר בן אריה: חה"כ חילו בעברה ניהלה מרכז לגיל הרך ביפו, והיא מכירה את הנתונים ואת המשמעות.
אשר בן אריה: אנחנו רואים שהפערים בשיעורי הלמידה נסגרים בבית ספר יסודי ותיכון, ונפתחים מחדש כאשר נגמר חוק חינוך חובה.
אשר בן אריה: אני מקווה, שבעקבות החוק החדש שחה"כ מלכיאור וחה"כ תירוש העבירו, אני אוכל להציג נתונים שמצביעים על כך שהפער הזה נסגר בגילאי התיכון.
מיכאל מלכיאור: איך יכול להיות שבבית ספר יסודי מדובר רק על 95% ?
אשר בן אריה: כיוון שמדובר רק בנתונים של המערכת הרשמית, והילדים מהמגזר היהודי שלומדים במערכות שאינן מוכרות ואינן רשמיות משנים את האחוז.
אשר בן אריה: אחוז התלמידים שלמדו, ניגשו לבחינות והיו זכאים לתעודת בגרות איננו מצליח לעלות.
אשר בן אריה: אפילו יש ירידה קלה בזכאות לבגרות בשנים האחרונות.
אשר בן אריה: אנחנו נמצאים בירידה קטנה, בניגוד למה שחשבנו בעבר – שאנחנו במגמת שיפור קבועה.
אשר בן אריה: אנחנו מדברים על 13% מהילדים במדינת ישראל שהם בעלי צרכים מיוחדים.
אשר בן אריה: 8.5% מתוכם הם ילדים עם מחלה כרונית, וכ-4% נוספים הם ללא מחלות כרוניות או נכויות אבל עדיין מוגדרים כבעלי צרכים מיוחדים באוכלוסייה בישראל.
אשר בן אריה: במהלך החודש האחרון, על פי סקר שמשרד החינוך מממן, אנחנו רואים ש-15% היו מעורבים באיזשהו אירוע של אלימות.
אשר בן אריה: אנו מדברים על דחיפה, מכה או בעיטה, שימוש במקל, אבן או כיסא, מכות חזקות ואחוז הילדים שאיימו שיפגעו בי בבית ספר או אחרי הלימודים.
אשר בן אריה: הנתון הבא הוא אחד הנתונים העצובים ביותר בשנתון.
אשר בן אריה: הוא מתמצת את מה שנאמר פה קודם.
אשר בן אריה: תראו את הירידה במספר הילדים שנבדקו בבדיקות ראייה במשך 15 שנים אחרונות.
אשר בן אריה: ישנה ירידה מ-321,000 ילדים שנבדקו ל-50,000 שנבדקו בשנה האחרונה בה נבדקו הנתונים.
אשר בן אריה: זה במקביל לגידול הדרמטי במספר התלמידים, וללא שום קשר לשכיחות של בעיות הראייה.
אשר בן אריה: מה קרה?
אשר בן אריה: קיצצו את התקציב.
אשר בן אריה: חיסלו את שירותי הבריאות בבתי הספר.
אשר בן אריה: פחות ילדים נבדקים בבתי הספר.
אשר בן אריה: פחות ילדים מאותרים כבעלי בעיות ראייה.
אשר בן אריה: אותו נתון בדיוק נכון גם לגבי בעיות שמיעה.
אשר בן אריה: אלה אותם ילדים שכולנו מכירים, שיושבים בקצה הכיתה במקרה, הם לא רואים את הלוח, הם לא שומעים, הם לא מצליחים להדביק את החומר, ודי מהר הם מתויגים כתלמידים בעייתיים, אחרי זה כתלמידים עם צרכים מיוחדים, ואת ההמשך אני משאיר לכם לשער.
אשר בן אריה: דיברו על ההשמנה של הילדים במדינת ישראל.
אשר בן אריה: אתם רואים איך גדל אחוז הילדים שמשקלם 81 קילוגרם ומעלה גם בקרב הבנים וגם בקרב הבנות.
אשר בן אריה: לא הגענו לממדים של התופעה בארצות הברית, אבל בהחלט מדובר על תופעה שהולכת ומחמירה.
אשר בן אריה: הגידול במספר הפניות של ילדים לחדר המיון, זו תופעה שאנו מתריעים עליה כבר 15 שנה ועדיין לא מצליחים להתמודד איתה כמו שצריך.
אשר בן אריה: מתוכם 170,000 מגיעים עקב היפגעות בתאונות, כאשר הרוב הוא לא תאונות דרכים.
אשר בן אריה: תאונות דרכים מהוות כ-20% מכלל הפניות לחדר מיון.
אשר בן אריה: 805 מהפניות הן עקב תאונות בית וחצר.
אשר בן אריה: עיני לא צרה בהשקעה של החברה הישראלית במניעת היפגעות ילדים בתאונות.
אשר בן אריה: להפך, אני מברך על זה.
אשר בן אריה: עיני כן צרה בכך שאנחנו כמעט ולא משקיעים במניעת היפגעות ילדים בתאונות בבית ובחצר, שהן מהוות את מרבית התאונות.
אשר בן אריה: קצת על עוני.
אשר בן אריה: תראו את החלק היחסי של ילדים על פי עשירונים.
אשר בן אריה: בעשירון החלש ביותר הילדים הם הרוב, 57% מכלל האוכלוסייה שגרה ביישובים החלשים ביותר בישראל הם ילדים.
אשר בן אריה: בעשירונים העשירים יותר הילדים מהווים פחות מרבע, או כרבע מהאוכלוסייה ואולי מעט פחות.
אשר בן אריה: המשמעות היא שילדים היא אוכלוסייה מקופחת, אוכלוסייה שסובלת מעוני ומקשיים כלכליים הרבה יותר מאוכלוסיות גילאיות אחרות.
אשר בן אריה: הנתון של העוני מוכר, אבל עדיין צריך להציג אותו.
אשר בן אריה: אנחנו היחידים שעדיין מתקשים להציג את 1980.
אשר בן אריה: בשנת 1980-1982, בתקופה של אחרי פינוי שעלה המון כסף, ואחרי מלחמה שהיתה מאוד קשה, תחולה העוני בישראל היתה מתחת ל-10% בקרב הילדים.
אשר בן אריה: על פי אותו מדד באותה מדינה, שלא התשנה שום דבר דרמטי בחייה, תחולת העוני עוברת את ה-35% בקרב ילדים.
אשר בן אריה: אנחנו נהיינו חברה מקוטבת יותר.
אשר בן אריה: לאחר גידול בעבריינות הנוער, באחוז הקטינים שהיו חשודים בעבירות בין 2000 ל-2005, דווקא בשנתיים האחרונות אנחנו רואים התייצבות ואף ירידה קלה בשנת 2007 בשיעור עבריינות הנוער, וזה עומד בניגוד לדימוי ציבורי, שבני הנוער כולם ונדליסטים, אלימים, ורק מחפשים למי להרביץ מכות בהזדמנות הראשונה.
אשר בן אריה: מצד שני אנחנו רואים את התמונה של ילדים כקורבנות.
אשר בן אריה: יש ירידה קלה במספרי התיקים של אי תביעה, ויש עלייה דרמטית בילדים שהם קורבנות עבירה.
אשר בן אריה: זאת לא עלייה שניתן להסביר אותה בעלייה במודעות.
אשר בן אריה: את הגרף בין 1990 ל-1995 ניתן להסביר כתוצאה מעלייה במודעות, כי חוק חובת הדיווח נחקק בסוף 1989.
אשר בן אריה: את השיפוע המתון משנת 1995 עד 1998 ניתן להסביר בגידול האוכלוסייה ובעלייה במודעות.
אשר בן אריה: מה שקורה משנת 1998 ועד היום לא יכול להיות מוסבר בעלייה במודעות.
אשר בן אריה: הוא יכול להיות מוסבר רק באמצעות הסבר אחד – יש גידול אמיתי במספר הילדים שהם קורבנות עבירה.
אשר בן אריה: דיברו פה קודם על ילדים שמוכרים ללשכות לשירותים חברתיים.
אשר בן אריה: למעלה מ-326,000 ילדים מוכרים נמצאים בתיקים של לשכות הסעד או הלשכות לשירותים חברתיים.
אשר בן אריה: זה אומר שישנם רבים נוספים שאינם.
אשר בן אריה: למעלה מ-38,000 ילדים מדווחים לפקידי הסעד לחוק נוער כילדים בסיכון.
אשר בן אריה: לבסוף נדבר על קצבת ילד ראשון ושני.
אשר בן אריה: בממוצע במדינות האיחוד האירופאי ובישראל, כאחוז מהתמ"ג לנפש.
אשר בן אריה: אנחנו רואים שישראל נמצאת בקצה.
אשר בן אריה: רק ביוון הקצבה יותר נמוכה משלנו.
אשר בן אריה: בכל שאר המדינות כאחוז מהתמ"ג לנפש הקצבה גבוהה מהקצבה בישראל, ואולי זה קשור לעובדה שגם תחולת העוני שם היא הרבה יותר נמוכה.
מיכאל מלכיאור: תודה רבה לך.
מיכאל מלכיאור: ברור שאנחנו חייבים לעיין הרבה יותר בדוח.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים קודם כל לשמוע את בני הנוער.
מיכאל מלכיאור: קודם ד"ר קדמן הציג את בני הנוער שנסעו איתו לכינוס באו"ם, ובני הנוער שמובילים את הכנס הגדול שיהיה בבאר שבע.
מיכאל מלכיאור: אני מציע שנשמע שניים מהילדים הצעירים.
נוי אטיאס: אני נציגת מקיף ג' בבאר שבע.
נוי אטיאס: אנחנו לוקחים חלק בכנס של המועצה לשלום הילד שיתקיים בבאר שבע.
נוי אטיאס: הנושא שקיבלנו להציג בפניכם, זו פגיעה מינית בין ילדים.
נוי אטיאס: מדובר בילדים ובני נוער מכל המעמדות, בכל רחבי הארץ, אשר בחרו במין כאמצעי לפגוע באחר ולספק צרכים שאינם מיניים.
נוי אטיאס: הסיבות והמניעים לתקיפה הם שונים ממקרה למקרה.
נוי אטיאס: התקיפות המיניות שמבצעים ילדים אלה נובעות ממצוקה וחולשה.
נוי אטיאס: לא מדובר בסיפוק מיני, אלא בטראומה רגשית שעברה עליהם בעבר.
נוי אטיאס: כדי לבדוק את ממדי התופעה של תקיפה מינית בין ילדים וכדי למגרה כראוי, נהוג לבצע חלוקה בין ילדים מתחת לגיל 12 ובין ילדים מעל גיל 12.
נוי אטיאס: מבחינה סטטיסטית קיימית נתונים המעידים על התופעה בקרב ילדים מעל גיל 12.
נוי אטיאס: שם ניתן לראות כי עם השנים עלה מספר המקרים המדווחים, וזאת בעיקר כי כל שנה מתעוררת המודעות לנושא זה יותר ויותר.
נוי אטיאס: לעומת זאת, לא קיימים מספיק נתונים סטטיסטים בנוגע לילדים שהם מתחת לגיל 12, וזאת מפני שהמודעות איננה מספקת.
נוי אטיאס: אין תקציבים לטיפול בתופעה, ולא קיימים מספיק מוסדות טיפול ועוד שלל סיבות.
נוי אטיאס: יש מסגרות טיפול לילדים שביצעו או עברו עבירה מינית, אך מתוך המידע שבידנו אין מספיק תוכניות ומסגרות מקצועיות, שיעניקו טיפול מקצועי והולם לקורבן ולתוקף.
נוי אטיאס: הדילמה המרכזית שמעסיקה אותנו בנוגע לנושא שקיבלנו, היא האם התוקף הוא קורבן או עבריין.
נוי אטיאס: ידוע לנו ומרבים להניח במועצה לשלום הילד, כי מרבית התוקפים הם כאלה שעברו התעללות מינית בעבר, או נחשפו לחומר פורנוגראפי או חומר אחר שאינו ראוי לגילם.
נוי אטיאס: הם לא עושים זאת כדי להגיע לסיפוק מיני אלא בעקבות טראומה מהעבר, ודבר זה מעיד על כך שהם קורבן ולאו דווקא עבריין.
נאדיה חילו: כעת נעבור למיכל מבית ספר מבואות הנגב, שתשתף אותנו במעורבות שלה בנושא.
מיכל שלים: אני תלמידת מבואות הנגב, קיבוץ שובל, ותושבת באר שבע.
מיכל שלים: אני חברת הקבוצה שמכינה מושב בכנס באר שבע לשלום הילד.
מיכל שלים: הנושא שלנו הוא עבריינות נוער, וההשתקפות שלה בתקשורת.
מיכל שלים: הטענה שלנו, היא שבתקשורת יש מגמה שתמיד מגבירה את הביקורת והאשמה על בני הנוער.
מיכל שלים: על ידי זה הם יוצרים סטיגמה על בני הנוער.
מיכל שלים: עד עכשיו מצאנו כי מקרי עבריינות הנוער בנתוני המשטרה נמצאים בירידה קלה, ולא כפי שמוצג בעיתונות.
מיכל שלים: מטרתנו, היא להעלות למודעות את הבעיה, כדי שלא יחזרו המקרים כפי שקרו לילדים בפרדס חנה, עליהם דיווחו דברים שבכלל לא קרו.
נאדיה חילו: אני עכשיו אתן את רשות הדיבור לחה"כ תירוש.
נאדיה חילו: המעורבות שלה בנושא החינוך והילדים מאוד גדול.
רונית תירוש: ראשית, אני רוצה להצטרף לברכות לד"ר קדמן ולכל מי שיש לו נגיעה לנושא הזה.
רונית תירוש: אני רוצה גם להודות לתורמת.
רונית תירוש: אנחנו צריכים להקפיד בקרב קובעי המדיניות להוציא את הילדים ממעגל העוני בדרך של מתן השכלה וחינוך.
רונית תירוש: הנטייה שלנו לטפל בכיבוי שריפות ולרוץ סביב הזנב של עצמנו כאשר אנחנו כל הזמן מדברים על צמצום פערים, זו טקטיקה לא נכונה.
רונית תירוש: צריכים לתכנן את המהלכים אחרת מבחינה אסטרטגית.
רונית תירוש: צריכים לוודא שכבר בגיל הרך אנחנו מונעים פערים, ולא נותנים להם להיווצר ורק אחר כך מטפלים בצמצום שלהם.
רונית תירוש: זה דבר שעולה הרבה מאוד כסף למדינה, אבל זה בעיקר עולה לנו בתסכול רב, בשחיקה של אנשי מקצוע, ולעיתים בהרמת ידיים, כי באמת קשה לטפל בזה כשזה כבר קורה.
רונית תירוש: לכן, אני לא בכדי טענתי במשך כל שנות חיי המקצועיים, למרות שהתמחיתי בחינוך העל יסודי, שצריך לטפל כבר בגיל הרך.
רונית תירוש: כל מה שאנחנו יכולים לעשות בכנסת הוא במסגרת חקיקה לכוון את קובעי המדיניות למתן תשומות מרביות כבר בגיל הרך.
רונית תירוש: למשל, בדיקות עיניים.
רונית תירוש: בזמנו התחלנו עם בדיקות עיניים חובה כבר בכניסה לכיתה א'.
רונית תירוש: הורינו למנהלי בתי הספר לא לאפשר רישום, אם ההורה לא מביא אישור מרופא עיניים שאכן הילד נבדק.
רונית תירוש: רבות מהבעיות הן תוצאה של לקות בראייה, ולא בעיה במנת המשכל או ביכולות אקדמיות כאלה ואחרות.
רונית תירוש: דבר נוסף, הוא שזה נכון בכיתות הללו ללמד בקבוצות קטנות בכמה שעות שניתן.
רונית תירוש: החוק שלי מדבר על 10 שעות, אבל זה המינימום, וזה כדי שתהיה נגישות וזמינות של המורה לכל תלמיד, ובזמן אמת לגלות את לקות הלמידה, את הבעיה שיש, ולטפל בה.
רונית תירוש: כך אנחנו נמנע את יצירת הפערים הללו.
רונית תירוש: ככל שנקדים לטפל בגיל הרך באופן נכון, מדינת ישראל לא תצטרך להרחיב את פעילויותיה, ככל שהיא מרחיבה, אם בכלל, בטיפול בבני נוער נושרים, בבני נוער בסיכון.
רונית תירוש: מרב תשומת הלב צריכה להיות בקרב אוכלוסיות ברמת סוציו-אקונומית נמוכה.
רונית תירוש: יש קורלציה גבוהה בין היישובים הכוללים את המשפחות הללו.
רונית תירוש: לא פלא שבמשפחות הללו יש ילודה גדולה, למרות שרמת העוני שם גדולה.
רונית תירוש: הכל תלוי אחד בשני.
רונית תירוש: זה הכל עניין של השכלה.
רונית תירוש: אנחנו צריכים להשכיל את האמהות ואת הנשים כבר מהגיל הרך.
רונית תירוש: צריך לחנך את הילדות כבר מהגיל הרך, איך להתנהג בחייהן כך שלא תקלענה לדור נוסף של מצוקה.
נאדיה חילו: תודה רבה לחברת הכנסת רונית תירוש.
נאדיה חילו: אני מעבירה את רשות הדיבור לחה"כ הרב הלפרט.
שמואל הלפרט: ראשית, אני רוצה להודות על היוזמה של ארבע הוועדות החשובות בכנסת החליטו לדון בבעיית הילדים במדינת ישראל.
שמואל הלפרט: לצערנו הרב, הילד במדינת ישראל נופל בין הכיסאות שלי ריבוי הוועדות.
שמואל הלפרט: הדיון הזה בהשתתפות ארבע הוועדות הוא חשוב מאוד.
שמואל הלפרט: אני רוצה גם להודות לד"ר קדמן על הסקר על הילדים בישראל.
שמואל הלפרט: זהו סקר קשה מאוד.
שמואל הלפרט: מספיק שאנחנו נתייחס למצב שהיה בשנת 1980, שבה היה פחות מ-10% ילדים עניים.
שמואל הלפרט: בשנת 2006 המספר עלה ל-36%.
שמואל הלפרט: לצערנו הרב, יש מדיניות של פגיעה בילדים בכל הרמות ובכל התחומים.
שמואל הלפרט: העובדות שנמסרו לנו כאן מהשנתון מעידות על כך שהורידו את בדיקות הראייה.
שמואל הלפרט: זה חשוב מאוד.
שמואל הלפרט: עיוור חשוב כמת.
שמואל הלפרט: משנת תשס"ג ירד המספר מ-321,000 ילדים ל-50,000 ילדים בתשס"ז.
שמואל הלפרט: כלומר, המספר ירד ב-85%.
שמואל הלפרט: זה בכל הרמות, לצערנו הרב.
שמואל הלפרט: יש פגיעה בכל התחומים.
שמואל הלפרט: חבל שהדו"ח של ד"ר קדמן לא התמקד בדיאגנוזה, מהם הגורמים שגרמו לעלייה הדרמטית במספר הילדים העניים משנת 1980 עד 2007.
שמואל הלפרט: אמנם ברמז דק הזכיר כאן אדון בן אריה, שאחוז הקצבאות במדינת ישראל הוא הנמוך ביותר, פרט ליוון, אבל לא התייחס מספיק לבעיה הגדולה של הקיצוץ הדרמטי בקצבאות הילדים.
שמואל הלפרט: אין ספק, שזה כתוצאה מהירידה הדרמטית והאכזרית בקצבאות הילדים ב-6-7 השנים האחרונות.
שמואל הלפרט: אולי הוא לא התייחס לכך בגלל הסטיגמה שהצליחו ליצור בקרב הציבור, האנטיתזה נגד קצבאות ילדים.
שמואל הלפרט: אמרתי כבר בכמה הזדמנויות שהילדים הם לא אויבי המדינה.
שמואל הלפרט: הילדים הם לא נגד מדינת ישראל.
שמואל הלפרט: אף אחד לא יכול להתכחש לזה, שמספר הילדים שחיים מתחת לקו העוני, עלה פי שניים ב-6 השנים האחרונות, מאז שקיצצו בקצבאות הילדים.
שמואל הלפרט: ד"ר קדמן לא יכול להכחיש את זה.
שמואל הלפרט: בשנת 2001 מספר הילדים העניים היה 400,000 וכיום הוא 840,000.
שמואל הלפרט: אי אפשר לתלות את זה בשום סיבה אחרת.
שמואל הלפרט: זו הסיבה האמיתית, ומי שלא רוצה להודות בזה פשוט מתכחש למציאות.
שמואל הלפרט: אין פתרון אחר, גם לא במדינות אחרות בעולם.
שמואל הלפרט: באנגליה, כאשר טוני בלייר החליט לחלץ חלק גדול מהילדים שחיים מתחת לקו העוני, הוא החליט להעלות את קצבאות הילדים.
שמואל הלפרט: רק אז ירד מספר הילדים שחיים מתחת לקו העוני ב-23% תוך 3 שנים.
שמואל הלפרט: אותו דבר אפשר לעשות גם כאן.
שמואל הלפרט: לא צריכים מחקרים גרנדיוזיים.
שמואל הלפרט: דבר חמור אחר שקרה, שאנו נרגיש אותו בעוד כמה שנים, הוא לא רק הקיצוץ שביצעו לפני 5-6 שנים.
שמואל הלפרט: עשו כאן דבר חמור שהוא בכייה לדורות.
שמואל הלפרט: הממשלה לא יכלה להוריד את הקצבאות מ-800 שקלים ל-160 שקלים בבת אחת, ולכן היא הורידה תחילה 20%, אחר כך עוד 20% ועוד 10%.
שמואל הלפרט: כך הגיעו לקיצוץ של 50%.
שמואל הלפרט: אם משפחה בת 7-8 ילדים קיבלה 800 שקלים החל מהילד החמישי, עכשיו הורידו את זה ל-400 שקלים.
שמואל הלפרט: אותה משפחה נשארה עם 400 שקלים, וכל ילד שנולד החל משנת 2002 מקבל רק 160 שקלים.
שמואל הלפרט: בעוד כמה שנים משפחה בת 7-8 ילדים שמקבלת היום 2,500-3,000 שקלים, תקבל רק 1,300 שקלים.
שמואל הלפרט: כך מספר הילדים העניים ילך ויגדל משנה לשנה.
שמואל הלפרט: בשנת 2006 מספר הילדים העניים היה 840,000 ילדים.
שמואל הלפרט: אני בטוח, שבשנת 2007, כתוצאה מהקיצוץ האומלל הזה, אנחנו נגיע בשנת 2008 למיליון ילדים עניים במדינת ישראל.
שמואל הלפרט: לולא מוסדות החסד ובתי התמחוי שנותנים ארוחות חמות לאלפי ילדים, היו מסתובבים כאן במדינת ישראל מאות אלפי ילדים רעבים.
שמואל הלפרט: מדברים סחור-סחור, ולא מעזים לתפוס את השור בקרניו ולומר: שכל 4 הוועדות יפנו לכנסת ישראל ולממשלה ויאמרו, שהמצב הזה לא יכול להמשיך הלאה.
שמואל הלפרט: הקיצוץ הזה גרם לקטסטרופה בקרב הילדים.
שמואל הלפרט: זה גרם לכך שיש קרוב למיליון ילדים שחיים מתחת לקו העוני, למאות אלפי ילדים רעבים.
שמואל הלפרט: חייבים לתקן את העוול הנורא הזה שנעשה.
שמואל הלפרט: אם נתאחד סביב הפנייה הזו, זה יועיל יותר מכל הישיבות שאנו מקיימים.
נאדיה חילו: אני רוצה לומר, כי על פי פקודת מס הכנסה נקודת הזיכוי אמורה להיות מקבילה לקצבת הילדים.
נאדיה חילו: לגבי מס ההכנסה זה עודכן כך שנקודת הזיכוי היא 178 שקלים, כאשר קצבת ילד ראשון היא רק 148 שקלים.
נאדיה חילו: גם אם מעלים את זה על פי החוקים המדברים על כך שבשנת 2008 הקצבה תעלה ב-3 אחוזים, גם אז קצבת הילדים תהיה 152 שקלים וקצבת המס תהיה 187 שקלים.
נאדיה חילו: ההבדל הוא 35 שקלים.
נאדיה חילו: 35 שקלים האלה הם לחם וחלב לשבוע שלם לאותן המשפחות.
דב חנין: אני רוצה להצטרף לברכות ולהערכה הרבה לעבודתה של המועצה הלאומית לשלום הילד.
דב חנין: המועצה הזו אכן פועלת בצורה נמרצת, תקיפה, מקצועית, ומסייעת לנו רבות לעשות למען הגנת ענייניהם של ילדים בישראל.
דב חנין: לצערי הגדול, שלא ברצונה של המועצה הלאומית של שלום הילד, היא נדחפת לעמדות של אופוזיציה.
דב חנין: זה לא בגלל שהמועצה הלאומית לשלום הילד לא אוהבת להיות באופוזיציה.
דב חנין: אני שמחה שהיא לבטא את עמדת הממסד, אבל הדוח הזה שנמצא בפנינו היום הוא דוח של ביקורת חריפה על המדיניות שמנהלות ממשלות ישראל, כולל ממשלת ישראל האחרונה בכל הנוגע להגנתם של ילדים בישראל.
דב חנין: אני רוצה להמשיך את דבריו של חה"כ הלפרט ולומר, שאם היו מבקשים ממני להתייחס לגרעין של הדוח הזה - שהוא כמובן דוח מאוד עשיר ואני עוד לא הספקתי ללמוד אותו עד תום.
דב חנין: אני מקווה לעשות את זה בימים הקרובים - ברור שאותו תרשים הילדים העניים הוא מרכזו של הדוח, והוא מספר את הסיפור כולו בקליפת אגוז.
דב חנין: התמונה היא תמונה דרמטית.
דב חנין: למען אלה שאין בפניהם את הדוח, אני אציג את זה.
דב חנין: אנחנו רואים פה שני גרפים במגמת עלייה רצופה לאורך שנים.
דב חנין: הקו העליון הוא אחוז הילדים העניים מסך כל הילדים לפני תשלומי העברה.
דב חנין: הקו השני שגם הוא במגמת עלייה, הוא הקו של הילדים העניים שנמצאים מתחת לקו העוני אחרי תשלומי העברה.
דב חנין: מה אנחנו רואים בזה?
דב חנין: ששיעור הילדים העניים בישראל עולה ברציפות.
דב חנין: לפני תשלומי העברה מדובר על 41.5% מילדי ישראל שנמצאים מתחת לקו העוני.
דב חנין: זה נתון מזעזע.
דב חנין: עם כל התרומה והאפקט של תשלומי העברה ומסים, אנחו עדיין נמצאים במצב בו 35.8% מילדי ישראל נמצאים מתחת לקו העוני.
דב חנין: זו תמונה שאומרת את הכל.
דב חנין: בשנת 1980, לפי הנתונים של אותו גרף, אנחנו היינו במצב בו 15% ילדים היו מתחת לקו העוני, כאשר אחרי תשלומי העברה ומסים זה ירד ל-8.1%.
דב חנין: תראו איזו דרך ארוכה עברנו על מנת להיות חברה פחות מתוקנת, פחות ראויה, פחות מוסרית ויותר אכזרית כלפי ילדים.
דב חנין: לדבר הזה יש השלכות בכל המישורים.
דב חנין: כאשר פותחים את הדוח רואים, כי חלקם של קטינים החשודים בעבירות היה 8.4% בשנת 2000.
דב חנין: היום זה למעלה מ-11%.