GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: אם זאת תמונת העוני, אז יש לה השלכות.
דב חנין: תמונת העוני הזו משתקפת גם בתחום החינוך, שעליו אני רוצה להגיד כמה מילים.
דב חנין: אני מסתכל על אחוז הזכאים לתעודת בגרות מכלל תלמידי י"ב, וזאת תמונה חברתית.
דב חנין: אני רואה שוב את אותם יישובים עניים, שבהם פחות ילדים זכאים לתעודת בגרות.
דב חנין: במפה אחרת אנחנו רואים שוב את אותם יישובים עניים, את אותן שכונות עניות, את החינוך הערבי בערים הגדולות, אותם מקומות ידועים, שבהם יותר מ-12% מתלמידי ט' עד י"ב נשרו במהלך השנה מהלימודים שלהם.
דב חנין: זו תמונה חברתית מאוד עגומה ומאוד קשה.
דב חנין: אני לא רוצה לעבור פה על עוד נתונים שמשכו את תשומת לבי, כי התמונה היא תמונה עקבית.
דב חנין: אנחנו בכנסת צריכים להסיק מהדוח הזה מסקנות.
דב חנין: לא מספיק שאנחנו כמחוקקים מקבלים דוח כזה ואומרים: זה לא יפה, זה לא ראוי, אנחנו מתביישים בזה.
דב חנין: חובתנו בכנסת לעשות מעשים.
דב חנין: אנחנו הגענו לכנסת כשליחי הציבור לא רק בכדי לבקר את הממשלה, אלא בכדי לפעול להגנת הציבור מפני מדיניות בעייתית, מדיניות אכזרית, מדיניות אנטי-חברתית, למרות שלא זה מה שהבטיחו לציבור לפני הבחירות.
דב חנין: כולנו זוכרים שהבטיחו לנו סדר יום חברתי.
דב חנין: זה נשכח במהלך השנה-שנתיים שעברו מאז.
דב חנין: תפקידנו לחזור ולהזכיר את זה באופן יומיומי בכנסת, בכל דבר חקיקה שמגיע ובכל דבר תקציב שמגיע, להילחם על ענייניהם של ילדים, כי ענייניהם של הילדים משקפים את ענייניה החברתיים של החברה הישראלית בכללותה.
דב חנין: לכן, מבחינתי, הדוח הזה בשורה התחתונה הוא קריאה למאבק, קריאה למאבק שהציבור צריך להתגייס בו, קריאה למאבק שארגונים חברתיים, ארגוני חינוך, ארגוני זכויות אדם, תנועות נוער, צריכים להתייצב ולומר: אנחנו לא מוכנים להשלים עם ההתדרדרות הזו.
דב חנין: אנחנו דורשים מדיניות חברתית אחרת.
דב חנין: זו כמובן גם קריאה להתעוררות לחברי הכנסת ולפעולה בכנסת בתחום הזה.
נאדיה חילו: כעת אני רוצה לתת את זכות הדיבור לשני נציגים מיוחדים, שהיו והשתתפו בעצרת האו"ם דרך המועצה לשלום הילד.
נאדיה חילו: שי, תשתף אותנו במה שאתה ראית.
נאדיה חילו: אחריך תדבר מאיה.
שי זבדי: כמו שנאמר, לפני חודש נסעתי לייצג את ישראל באו"ם ביחד עם ד"ר קדמן ומאיה.
שי זבדי: שמענו הרבה דברים על מצבם של ילדים בעולם.
שי זבדי: הגענו בתקופה שבה היתה השביתה הגדולה עם הרגשה שאצל כולם המצב הרבה יותר טוב, אבל מסתבר שלא ממש ושבהרבה מדינות, כולל מדינות סקנדינביה ומערב אירופה, המצב הוא לא כל כך טוב.
שי זבדי: לגבי זכויות הילד, המצב אצלנו מדהים.
שי זבדי: אנשים היו בהלם מזה שיש לנו חוק זכויות תלמיד, שאוכפים אותו, ששמים דגש על זה שילדים ילכו לבתי הספר.
שי זבדי: זה דבר שהוא לא מובן מאליו בהרבה מדינות.
שי זבדי: גם קצבת ילדים לא קיימת בהרבה מדינות.
שי זבדי: באפריקה יש ילדים שאין להם כסף לאוכל ולמים.
שי זבדי: זו דוגמא מאוד טובה.
נאדיה חילו: נעבור למאיה, ואחריה נרצה לשמוע את דברי מועצת התלמידים.
מאיה פלמבוים: אני לומדת בבית ספר שרת בנתניה.
מאיה פלמבוים: לפני חודש היה לי כבוד גדול לייצג את זכויות הילד באו"ם.
מאיה פלמבוים: דיברנו פה הרבה על נושא החינוך.
מאיה פלמבוים: המטרה העיקרית של הדברים שנשאתי באו"ם, היא לקדם את החינוך, בייחוד בתקופה בה היתה השביתה הגדולה.
מאיה פלמבוים: אני חושבת, שיש חשיבות להעניק חינוך לקבוצות חלשות באוכלוסייה ולהציל אותן.
מאיה פלמבוים: אלה ילדים שיהפכו אחר כך לילדים בסיכון.
מאיה פלמבוים: כמו שנאמר קודם, אנחנו עוסקים הרבה בכיבוי שריפות ולא עוסקים הרבה בטיפול מונע.
מאיה פלמבוים: אני עצמי עולה חדשה, ואני יכולה להעיד על חשיבות האולפן.
מאיה פלמבוים: האולפן מסייע ללמוד את השפה, ועוזר להשתלב בארץ.
מאיה פלמבוים: ילדים שבאים בגיל 15-16 לא מקבלים זכות ללמוד באולפן, ולכן קשה להם מאוד להשתלב.
מאיה פלמבוים: זה מה שיכול לגרום להם להשתייך לקבוצה של ילדים בסיכון בעתיד.
מאיה פלמבוים: זה תקף גם לגבי ילדים שלא בהכרח עולים חדשים, אלא סתם ילדים שקשה להם.
מאיה פלמבוים: אני מאמינה, שחינוך זה משהו שמאוד חשוב.
מאיה פלמבוים: אם אנחנו נשקיע בזה כמו שצריך, נראה כמה הנתונים האלה ישתפרו בעתיד.
נאדיה חילו: לפני הסיכום נרצה לשמוע את נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית.
אוריאל יפרח: קודם כל רציתי להודות לד"ר קדמן ולד"ר בן ארי על הדוח הזה.
אוריאל יפרח: היינו שותפים בעבר, ואנחנו עדיין שותפים לחקיקת חוקים הקשורים לבני נוער.
אוריאל יפרח: רציתי להזכיר מספר חוקים שהיינו רוצים לקדם, שאם נקדם אותם הם יעזרו לפתור חלק מהבעיות.
אוריאל יפרח: הדבר הראשון הוא החזר האחיות לבית ספר.
אוריאל יפרח: יש קיצוצים במספר האחיות שמגיעות לבית הספר.
אוריאל יפרח: אצלי בבית ספר מגיעה אחות פעם בשבוע.
אוריאל יפרח: הזכירו קודם את בדיקת הראייה.
אוריאל יפרח: מדובר גם על בעיות שיניים ובעיות אחרות.
אוריאל יפרח: נושא שני הוא נושא ההזנה.
אוריאל יפרח: תלמיד רעב לא יכול להיות מרוכז בבית ספר.
אוריאל יפרח: ציין ד"ר בן ארי השלכות למצב בו הראייה לקויה.
אוריאל יפרח: כך גם כאשר התלמיד רעב.
אוריאל יפרח: הוא לא מרוכז, הוא מגלה התנהגות בעייתית, מתייגים אותו וכך זה ממשיך.
אוריאל יפרח: בכל הנוגע לטיפול באלימות היינו רוצים להשתתף, ולא רק לזרוק סיסמאות באוויר.
אוריאל יפרח: יכול להיות שחלק מהטיפול לא צריך להיעשות רק על ידי משרד החינוך או רק על ידי גורמים מקצועיים.
אוריאל יפרח: צריך לשלב פה גם תלמידים.
אוריאל יפרח: אנחנו כבני נוער יכולים לתת זווית שונה ויותר יעילה לטיפול בנושא.
אוריאל יפרח: לגבי שילוב עולים, הוצגו פה כל מיני סטטיסטיקות.
אוריאל יפרח: בקונגרס הציוני שהתקיים לא מכבר, אמרנו ואנו אומרים שוב שאנחנו נשמח לשלב עולים בכל הפעילויות שלנו.
נאדיה חילו: ממלא מקום יו"ר ועדת העבודה והרווחה ביקש לומר כמה מילים נוספות.
אברהם רביץ: אני השתתפתי כסגן שר הרווחה בוועדות שונות, שדיברו על נושא האלימות בבתי הספר.
אברהם רביץ: אני מוכרח לומר דבר מאוד חריף וכואב.
אברהם רביץ: הוקצבו כספים לא מעטים לטפל בנושא האלימות, ושום דבר לא קרה.
אברהם רביץ: בעניין הזה אפשר לומר מה שילדים אומרים לפעמים: שהגדולים לא מצליחים, אולי אנחנו יכולים להצליח.
אברהם רביץ: אני חושב, שאתם לא צריכים להשתתף בזה, אלא להיות המובילים.
אברהם רביץ: אין למערכות החינוכיות, הפוליטיות או המקצועיות את התשובה המתאימה כיצד לטפל באלימות במסגרת בית הספר.
אברהם רביץ: אם אתם כמועצת תלמידים תיקחו את זה כמשימת על לטפל בנושא הזה, ואתם תשעבדו את המערכות, זה יהיה הרבה יותר יעיל.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם את הישיבה.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות לכל המשתתפים, בראש ובראשונה למועצה לשלום הילד על העשייה במהלך כל השנה, ההסתכלות והדגש על זכויות ילדים וטובת הילדים, ועל הדוח הסופי שהוא מבחינת איכות וכמות הוא דוח מאוד ייחודי.
מיכאל מלכיאור: בכל הוועדות אנחנו נמשיך לשתף פעולה.
מיכאל מלכיאור: בשם ועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת הקליטה, העלייה והתפוצות, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, והוועדה לזכויות הילד, אני רוצה לצאת בקריאה לקיים דיון במליאת הכנסת בנושא מצב הילדים, כאשר ההמלצה שלנו תהיה שכל שר יציג את המדיניות של המשרד שלו בנוגע למצב הילדים, והתוכניות שלו מבחינת השקעת משאבים ושיפור מצבם.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לבקש, שכל משרד בכל דיון, וכל ועדת כנסת, שדנה בכל סוגיה, תיקח בחשבון את הזווית הקטנה של מצב הילדים.
מיכאל מלכיאור: גם כאשר מחוקקים חוק, צריכים לבחון את זה בהיבט של השלכת החוק על הילדים.
מיכאל מלכיאור: צריך לשים דגש על הנושא של קצבאות הילדים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו ממליצים לממשלה לבחון את הנושא הזה, את הקיצוץ שהיה, ואיך ניתן לשפר ולהחזיר את התקציבים האלה, ולהוציא הרבה מאוד ילדים ממצב של עוני.
מיכאל מלכיאור: תודה רבה, הישיבה נעולה.
מיכאל נודלמן: שלום, הנושא היום, שפל חסר תקדים בנתוני העלייה לישראל של חה"כ יולי אדלשטיין.
יולי יואל אדלשטיין: תודה אדוני היושב ראש, ובוקר טוב לנוכחים, הדיון שיזמתי במליאה התקיים, הצעה רגילה לסדר יום התקיים בעקבות הפרסומים שהיו בעיתונים על הנתונים המאוד לא מעודדים של העלייה בישראל, אפשר לומר כי בשנים האחרונות ההפרשים האלה של 1,000 לפה ו- 1,000 זה יותר נתונים שאפשר לעשות מהם כותרת בעיתון, אבל המגמה לצערי ברורה, והמגמה הזאת היא בודאי לא מהיום, ולמען הסר ספק זה בודאי לא עניין של שר או מנהל כללי זה או אחר במשרד הקליטה או בסוכנות היהודית, מגמה שנמשכת כבר מספר שנים, וכנראה הסיבות לה הן סיבות הרבה יותר רחבות, לכן חשבתי שיש ליזום דיון ולראות בשני רבדים מה אנחנו יכולים לעשות: א' – ברובד הגדול והכללי, איך ניתן לעשות דברים שאולי, אולי, אולי ישנו את המגמה הכללית.
יולי יואל אדלשטיין: ב' – במצב הנתון שאיך שהוא התחושה הריאליסטית שלי, ואני מניח שהיא גם של רוב הנוכחים כאן, אנחנו לא צפויים בחודש הבא ל- 100,000 עולים, כלומר שאני אומר לעשות משהו, זה באמת איך במצב הנתון הזה אנחנו בכל זאת יכולים לשפר את התוצאות ואולי לגעת בדברים שטרם נגענו בהם.
יולי יואל אדלשטיין: יש מציאות כללית, בודאי כולנו מודעים לה, וזו אולי גם הנקודה לחומר למחשבה גם לסוכנות היהודית וגם לממשלת ישראל, הסתבר להפתעת כולנו לפני מספר שנים, שאפילו ברית המועצות לשעבר זה לא בור ללא תחתית, כלומר משנת 1990, אני לא אומר 1989, כי בשנת 1989 גם כשהתחיל גל העלייה עוד לא כל כך האמינו שהוא יהיה, אבל משנת 1990 כולנו היינו עסוקים רק בלהוציא עולים מברית המועצות, וגם היתה מגמה של ירידה במספרי עולים, אמרנו זה עוד יתהפך, ואכן בשנת 1998 כפי שאנחנו זוכרים, כתוצאה מהמצב הכלכלי היה היפוך מגמה אבל מה לעשות, כנראה שהסתבר שאלה שרצו להגיע לישראל ברוך ה' הגיעו, ואלה שלצערי הרב לא רצו להגיע לישראל ונסעו לכל מיני מדינות זהב למיניהן, אז גם עשו את זה, ואלה מסיבות אלו ואחרות לא רצו לצאת, חיים בברית המועצות וחלקם קשורים לקהילה היהודית, וחלקם לצערנו פחות קשורים, אני יודע שיש פעילות של גופים רבים כולל הסוכנות היהודית ותנועות דתיות שונות, ג'וינט וגופים שונים שגם עוסקים בפיתוח, בניה ותחזוק של קהילות יהודיות וגם בעידוד עלייה של אלה שעדיין יכולים לשקול זאת.
יולי יואל אדלשטיין: כשאמרתי שזאת אולי הנקודה הראשונה, יכול להיות שאנחנו קצת פספסנו בכל השנים האלה של הלחץ, את המומנטום או את הרגע הנכון כדי לחשוב מה אנחנו יכולים לעשות לגבי שאר העולם, ברית המועצות לשעבר קהילה, בעייני, בודאי לא רק בעייני חשובה אבל יש עוד אחד ושניים בעולם שיתכן שעם פעילות נכונה היינו יכולים לעשות יותר, והראיה, הראיה הייתי אומר כדוגמה: כפעילות שנכנסתי אליה כשהייתי בסיבוב השני במשרד הקליטה, פעילות של "נפש בנפש", שאני חושב שהם די הוכיחו שבהשקעה לא גדולה ובמאמצים מרוכזים וממוקדים אפשר אולי לא לעשות מהפכה ולא להביא מיליון עולים לארץ, אבל כן להביא לכאן אלפי עולים באופן יחסית בדרך מוצלחת ומאורגנת.
יולי יואל אדלשטיין: למיטב ידעתי ויתקנו אותי אולי אחר כך אם יש למישהו נתונים אחרים, למיטב ידיעתי בינתיים לפחות רוב האנשים האלה משתקעים ומשתלבים כאן בישראל, אני נותן את זה כדוגמה אולי של מאמץ ממוקד שאולי אותו דבר פרויקט שעד הסוף לא הבשיל כמו עליית קהילות ממדינות שונות באירופה במיוחד מצרפת, כשניסנו כמה פעמים לבנות מודלים להתארגנות, בודאי שהכל שקע לפחות בתקופתי, הכל שקע כאן בסבך הבירוקרטי בין משרדי ממשלה שונים, לדעתי עוד אפשר לנסות וללכת בכיוון.
יולי יואל אדלשטיין: דבר שני, הייתי מציין כאן בודאי את הפעילות של משרד הקליטה בתקופה האחרונה כפי שציין משרד הקליטה, שאחד הכיוונים הוא עידוד העלייה, ואני, תרשו לי כאן דווקא, ואמרתי את זה גם לשר הקליטה במליאה במהלך הדיון, תרשו לי כאן להביע ספק מסוים, אני לא יודע איך ממשלת ישראל יכולה וצריכה לעשות בתחום עידוד העלייה, לדידי עידוד העלייה זאת קליטה עד כמה שאפשר מוצלחת, ובזה הוועדה הזאת עוסקת אדוני היושב ראש ביום יום, אני חושב כפי שנתתי את הדוגמה הזאת שם אני נותן לך וחברת הכנסת מרינה סולודקין, והיא הדוגמה הכי פשוטה שיכולה להיות.
יולי יואל אדלשטיין: אני ב- 31 לדצמבר לתומי רציתי להתקשר למשפחתי ברוסיה ולומר להם, שנה אזרחית טובה, כי מה לעשות זה מה שעשיתי במהלך 50 שנות חיי ואין שום סיבה להפסיק לעשות את זה עכשיו, אני רוצה לומר לך אדוני היושב ראש ואתה ודאי יודע את זה, שאני במשך שלוש או ארבע שעות לא הצלחתי לעשות את זה, כי כל הקווים היו תפוסים או קרסו או נפלו תחת עומס וכן הלאה, אני אומר שבמציאות הזאת שמאות אלפי אנשים מדברים עם המשפחה שלהם, וזו רק דוגמה אחת שנתתי, אבל בטוח שבכל יום זה לא מאות אלפים אבל עשרות אלפים או אלפים רבים, אז חשיבות של שליח עם מספר הרצאות, אני לא מזלזל בזה חס ושלום ושלא יבינו אותי לא נכון, אבל היא חשיבות מוגבלת, אבל יותר חשוב מה אומר אותו אחד או אותה אחת באותה שיחת הטלפון ועד כמה שהם אומרים וואלה תבואו, אל תהיו משוגעים אל תשבו שם, או אולי הם אומרים צדקתם, אני חושב שלזה יש חשיבות מכרעת וזה תלוי אך ורק בפעילות.
מיכאל נודלמן: אני חושב שהעלייה צריכה להיות קליטה.
יולי יואל אדלשטיין: קליטה מוצלחת זה עידוד עלייה הכי טוב שאני מכיר, ומה גם ברוך ה' שאנחנו לא ברית המועצות לשעבר ומי שיגיע לכאן ולא יהיה מרוצה תוך שנה שנתיים שלוש ימצא את עצמו בחוץ, אין כאן מסך ברזל ואין פה בעיה עם קניית כרטיס לצאת מהמדינה.
יולי יואל אדלשטיין: זאת הנקודה השניה.
יולי יואל אדלשטיין: הנקודה השלישית, חומר למחשבה לכולנו, ודאי שגורמים מקצועיים לא יכולים לעסוק בזה הרבה, אבל אני אומר שלאלה שנושא העלייה יקר לו לא צריכים להזדרז כל כך בשחיטת הפרות הקדושות שיש לנו, כולל ירושלים, כולל ציונות, כולל הפיכת כל מיני מושגים שמאז ומתמיד שימשו עידוד, עידוד אמיתי, פתאום הפיכתם אם לא למסרים פשיסטיים אז למסרים לאומניים שצריך להתבייש בהם, אני חושב שאל לנו לשכוח, ויש כאן מומחים לא פחות טובים ממני בתחום הזה, לעולי אתיופיה לא היה מושג לעלות לישראל, היה להם מושג לעלות לירושלים, וגם מי שהגיע לקריית גת ולאשקלון היה בטוח שעשה עלייה לירושלים, את הדברים האלה כדאי לנו לזכור, בלי כל קשר לכל אחד יש עמדות פוליטיות, לכל אחד יש דרך משלו להגיע להסכמים ולשלום וכן הלאה, אבל כפי שאמרתי למי שחשוב לו ויקר לו נושא עתיד העלייה כדאי לחשוב כל פעם לפני ששוחטים עוד פרה ועוד פרה.
יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא באמת כואב ויקר ללב כולנו לכן אני רוצה לסכם ולומר שמה שאני מציע בדיון הזה הם שני דברים, א' – לחשוב מה אנחנו יכולים לעשות במציאות שנוצרה כדי אולי איך שהוא לחפש את המוצא ממנו, ואני רוצה לומר שהתקבלו לפעמים החלטות היסטוריות שלכאורה היו קטנות ובירוקרטיות.
יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכם את הנושא של קליטה ישירה, בשנת 1988 כשהעלו, היה השר יעקב צור אם אני לא טועה, העלו את כל הנושא של מעבר לקליטה ישירה במקום מרכזי קליטה, ואני זוכר כאסיר ציון לשעבר הזמינו אותי לאחד הדיונים שהתקיימו בסוכנות היהודית, בעצרת של הסוכנות, זה היה נשמע כמו שני פקידים משני משרדי ממשלה מתווכחים אם צריך נוהל א' קטן (ד), או צריך נוהל ב' סעיף 3, זה היה ויכוח בירוקרטי לגמרי, אבל ההחלטה של מעבר לקליטה ישירה, אני לא רוצה לדבר גבוהה גבוהה אבל היא הצילה את המדינה, כי מרכזי קליטה בתחילת 1990, אלמלא היתה הערכות אחרת, המרכזים היו קורסים תוך חודש והעולים היו באמת, לא תרתי משמע אלא במלא מובן המלה היו מוצאים את עצמם ברחובות, ואולי זה היה בכלל מפסיק את גל העלייה.
יולי יואל אדלשטיין: לפעמים יש דברים שאתה אומר, מה זה, רק מדברים פה, היה פה שבר בפני עולים, כולנו הינו רוצים עלייה וציונות אבל פתאום בירוקרטיה, אבל יכול להיות שיש פה כפי שאמרתי דברים שצריך לחשוב עליהם, אני לא יודע, לא כולם אוהבים כשאני מזכיר את זה, אבל אני הזכרתי את זה כמה פעמים בפורומים שונים, אותי מדאיג שאנחנו מתייחסים לנושא שקורה בעיר הזאת ירושלים, ובאשדוד, באשקלון ובנתניה, של דירות שנרכשות על ידי יהודים מחוץ לארץ כנדל"ן, כהשקעה, כדירת נופש, ואנחנו לא נותנים לזה שום מחשבה חוץ מתלונות של ראשי ערים מסוימות שיש להם שכונות רפאים, אולי זה מנוף לחיפוש הגדרות שונות של עלייה, אולי זאת המציאות שתהייה שאני רואה אותה מסביבי, אני לא יודע, בעיר הקודש אפרת ששם אוכלוסיה אנגלו סקסית גדולה שלחלק גדול מהם אין מקור פרנסה בישראל, אבל הם ממש לא עניים, הם עובדים יפה מאוד בחוץ לארץ, חלק דרך המחשב, חלק דרך נסיעות פעם פעמיים בחודש, אבל הם עשו עלייה, הילדים שלהם לומדים בבית הספר, והם משרתים בצבא ומרכז חייהם כאן, אבל זה לא אותו דבר שמשרד הקליטה צריך להפנות אותם לשירות התעסוקה ומחפש איפה הוא יעבוד כשרברב, זו מציאות אחרת.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא מדבר על מיליונרים, אנשים צעירים שעובדים ומתפרנסים, פשוט מקור הפרנסה שלהם בחוץ לארץ, אני רק זורק את זה, אין לי תשובה, אני לא מוכן כרגע לשבת עם חנוך צמיר כפי שישבנו הרבה פעמים לכתוב נוהל על הנושא הזה, אבל אני אומר זה חומר למחשבה, לא יכול להיות שאלפי יהודים רוכשים דירה, מכריזים כל כוונה, לפחות חלק מהזמן להיות בארץ ואנחנו מחפשים איזה מענה איך לעשות מזה עוד סיבוך או עוד משהו כדי אולי באמת להפוך את מרכז המאמץ לכאן.
יולי יואל אדלשטיין: דבר שני, כפי שאמרתי חוץ מהיפוך מגמה מה עוד?
יולי יואל אדלשטיין: גופים, אפשרויות, נקודות שאנחנו יכולים קצת ללחוץ או אולי קצת לשנות, אולי להוסיף מיליון שקל או שניים, ולנסות בכל זאת לא ליצור בשנה הבאה דיון על שפל חסר תקדים במספרי העולים אלא ליצור דיון על כך שהשנה הגיעו 2,000 עולים יותר מהשנה שעברה, או 3,000 עולים יותר מאשר בשנת 2007.
מרינה סולודקין: תודה ליושב הראש וליוזם הדיון ולחברי יולי אדלשטיין, אני חושבת שהדיון מאוד חשוב ורציני לדבר על עידוד עלייה, אני מבקשת גם לפתח את הרעיון הזה, מה מפריע?
מרינה סולודקין: אנחנו מעודדים כספית עלייה ממדינות עשירות והפסקנו לעודד עלייה ממדינות פחות עשירות, אני מתייחסת שעם הכסף שאנחנו עכשיו דרך משרד הקליטה נותנים ל"נפש לנפש" אני בטוחה שמאמריקה הלטינית שיש שם מדינות מאוד פרובלמטיות כמו ונצואלה שליהודים קשה לחיות שם, אנחנו פספסנו את העלייה מארגנטינה ודרום אפריקה, ואנחנו ישבנו כאן וראינו איך בירוקרטיה עושה מחסומים לתנועת אנשים, מה הם ביקשו אנשי דרום אפריקה שהגיעו כולם לאוסטרליה המערבית, הם ביקשו פיסות אדמה וישובים קהילתיים, ומשום מה זה היה רעיון שלא היו מוכנים לתפוס, חבל מאוד כי זו היתה יכולה להיות עלייה מאוד איכותית והיא הלכה למקומות אחרים, העלייה מארגנטינה שם גם לא שמו לב שזו עלייה דומה לעלייה מברית המועצות לפי ההשכלה ותחומי העיסוק, אבל הם הגיעו בזמן שהיה יותר קשה להיקלט בארץ כי המדינה כבר קלטה למעלה ממיליון עולים.
מרינה סולודקין: כשהייתי במשרד הקליטה, כמו יולי אדלשטיין פעמיים, אמרתי צריך למצוא איזון, לפחות 50% ממדינות לא עשירות ועידוד עלייה, וכמובן את העלייה הברוכה מארצות הברית ומצרפת צריך להמשיך, מה שקרה בקליטת עלייה וקליטת התעסוקה, לדעתי אחד המכשולים הגדולים בשנים האחרונות היה תכנית ויסקונסין, בגלל ששרי הקליטה לא היו מסוגלים לומר לא לגעת בעולים במשך 5 השנים הראשונות לשהותם בארץ בגלל שבמשרד הקליטה גם היה כסף לקליטה מקצועית, הם נתנו את האנשים וזרקו אותם לכלבים, בשנתיים האחרונות נלחמתי כי כשמגיע רופא בגיל ,60 במושגים רוסיים הוא פנסיונר והוא מגיע לארץ ואומרים לו להיות רופא אתה יותר מדי מבוגר, אנחנו ניתן לך להיות טבח, וזה לא היה מקרה אחד או שניים, זו תופעה, מה שאני אומרת מה קורה בארץ?
מרינה סולודקין: היו אטומים ואוזן לא קשבת, כבר מזמן העלינו את העניין שמשרד הקליטה לוקח 5 שנים לדאוג לעולים וזו גם קליטה ידידותית שעושה משרד הקליטה בזכות המקצועיות של האנשים שם, אלי ישי עשה דבר מאוד חשוב, הוא הבטיח לאנשים אחרי גיל 45 שהם לא יגיעו לשירותי ויסקונסין, אבל היינו חלשים מאוד ולא יכולנו עם הכוח פוליטי כי לא היתה אוזן קשבת, לא לתת לעולים בשנים הראשונות של קליטה בארץ להיכנס למערכות תעסוקה לא ידידותיות שבכלל לא מבינות ואנשים נפגעו מאוד, וחלק מהאינפורמציה המאוד שלילית על הארץ, על הבירוקרטיה, על חוסר הבנה, על כל דבר אחר הגיע לכל מיני מקומות והם אמרו, אם לא מכבדים לא השכלה לא וותק ולא ניסיון, לא נגיע, לכן אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב איך ביחד להגן על העולים מכל המדינות ממדיניות מטורפת ומשוגעת, מה שטוב לילידי הארץ ולאנשים מסוימים יכול לא להתאים לעולים חדשים, אני אומרת כל הזמן עם הכסף שהגיע ממשרד הקליטה, אני לא מדברת על כסף של תורמים ומתנדבים, אבל עם חלק מהכסף שמגיע דרך משרד הקליטה ועידוד העלייה ניתן לעלות גם את הקהילות בפרובינציה הרוסית.
מרינה סולודקין: אני מתייחסת גם לאמריקה הלטינית בדאגה רבה מבחינה פוליטית.
מיכאל נודלמן: אני רוצה לומר כמה דברים לא רק על כסף, לא רק שליחים, יועצים מדינת ישראל מבקשת היום, שלשום היתה פה ישיבה לגבי ספורטאים, שנת אולימפיאדה, בכל העולם, בברית המועצות, פה אמרו ארבעה איגודים שהם יהיו באולימפיאדה, מגיעים לפה ספורטאים טובים, ומה עושים?
מיכאל נודלמן: הם מקבלים מביטוח הלאומי גרושים, וכשהם נוסעים לחוץ לארץ ביטוח לאומי מבטל להם את הקצבה, אנשים חיים בלי כסף, היו פה נתונים, אבל אם באולימפיאדה ישנם כמה ספורטאים שדגל ישראל מתנוסס שם, אתה יודע איזו השפעה זו על צעירים?
מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים שיהיו פה צעירים, הם צריכים לראות שהמדינה נותנת איזו עדיפות לתעסוקתם של הצעירים, אנחנו אדישים.
מיכאל נודלמן: היה פה דיון אבל זה לא רק בספורט ישנם הרבה תחומים שניתן לומר שהמדינה מחסלת כמעט אנשים שבכל העולם הם מבוקשים, אני חושב שהמדינה צריכה לחשוב גם על דברים אחרים שמעניקים למדינה פרסום שהמדינה הזו טובה, אולי לא לכולם אבל לחלק, אם באולימפיאדה אנחנו נראים יותר ממרוקו זה גם טוב, כי המרוקאים נראים יותר טוב מאיתנו בהישגי מדליות וכל מיני דברים.
מיכאל נודלמן: צעיר מרוקאי יותר טוב משראלי, יש הרגשה כזאת, אני אומר שבכל הכיוונים אנחנו צריכים לחשוב, אולי אתם חושבים שזו קבוצה קטנה, אבל קבוצה קטנה יכולה להביא לפה קבוצה גדולה של צעירים.
משה ויגדור: ראשית לגבי הספורטאים אני מבקש לומר שאנחנו נבדוק את זה בסוכנות ונראה מה ניתן לעשות.
מיכאל נודלמן: אנחנו קבלנו החלטה, אנחנו פונים לממשלה לבנות תכנית.
משה ויגדור: היה כבר בעבר שעזרנו במלגות לספורטאים, נבדוק במה אפשר לעזור, אני רוצה להודות על הדיון הזה ליושב הוועדה, לחברי הוועדה משום שזה דיון חשוב מאוד.
משה ויגדור: לא צריך לספר על כך שאנחנו נמצאים בתהליך של הערכה מחדש מה זו בכלל עלייה ואיך צריך לעודד אותה, אני עוסק בעלייה כבר שנים רבות, מונח לפניכם הפרופיל על גלי העלייה מאז קום המדינה, ראשית אפשר לראות שבאמצע שנות השמונים היו בסביבות 9,000 עולים כך שזה לא מספר שאנחנו מתגאים בו, אבל זה מספר שהיה , זאת אומרת המספר הנמוך ביותר, זה בכל אופן המספר שהיה בעבר, ואחר כך היו גלי עלייה מאוד גדולים ואנחנו באמת רואים שבשנים האחרונות ישנה מגמת ירידה, ניתן גם להתייחס, נמצאים כאן איתי עודד סלומון מנהל כללי, המחלקה לעלייה ולקליטה וגם ירדן ותיקאי דובר הסוכנות והם יוכלו להתייחס לדברים בהמשך.
משה ויגדור: אנחנו רואים גם שיש תהליכים שונים שקורים בארצות שונות בשנים האחרונות, כפי שהוזכר פה, אין ספק שנושא הקליטה הוא חשוב ביותר כאשר מדברים על עידוד עלייה, וזה הזמן גם להודות למשרד הקליטה על שיתוף הפעולה שאנחנו מקבלים ממנו, גם למנהל הכללי, ליועץ חלפון, גם לשר יעקב אדרי וכל השרים לדורותיהם וגם כמובן חנוך צמיר שעובד איתנו באופן שוטף, משום שללא העבודה משותפת שלנו עם משרד הקליטה אי אפשר להגיע לתוצאות שאנחנו מגיעים, אני חושב שחלק מהפעולות שאנחנו עושים היום יבטיחו שהמספרים לא ירדו עוד יותר, אלה הן הפעולות של בבית ביחד, של הקליטה הקהילתית, סידרה שלמה של פעולות, מודלים של קליטה שפותחו בשנים האחרונות ביחד עם משרד הקליטה וגם כמובן פעולות חדשות שאנחנו מפתחים ונפתח איתם שמאפשרים להביא את אותם עולים שבאים, כשהמטרה שלנו כמובן לעלות את מספר העולים, אני חושב שקודם כל צריך לראות את זה שהמספר הזה שאנחנו מגיעים אליו כתוצאה מסדרה שלמה של פעילויות וצריך לראות איך מגדילים אותו.
משה ויגדור: פורסם דוח לפני חודשיים והוצג בממשלה לפני כעשרה ימים, של המכון לתכנון מדיניות העם היהודי בעידן הגלובלי, הוא מדבר על תנועות הפעילות בעידן הגלובלי, אנחנו גם ניתחנו אותו בסוכנות וניסינו להבין מה המשמעות, מה קורה בקהילות היהודיות ברחבי העולם כשרמת החיים עולה, כשבברית המועצות לשעבר רמת החיים, החיים במוסקבה היום לא נופלת ולפעמים איש הייטק מרוויח במוסקבה יותר ממה שהיה מרוויח בתל אביב, לכן אין לאותו צעיר את אותה סיבה אלא אם יהיו סיבות אחרות, זה נכון גם לצפון אמריקה וזה נכון גם לאמריקה הלטינית וצרפת, זה לא נכון עוד למספר מקומות במצוקה אבל זה נכון לכלל העולם, והנגזרת מהדיון שהמונח עלייה הקלאסי עובר שינוי, התהליכים הגלובאליים של העלייה עוברים שינוי, זה לא אותו מצב שבעבר היתה החלטה שמנתקים קשר ועולים לישראל ואין קשר אחורה, אלא העלייה היום היא עלייה אחרת, אני לגמרי מתחבר עם מה שנאמר על ידי חבר הכנסת יולי אדלשטיין, משום שהנושא של עלייה חלקית זה הנושא שאנחנו מפתחים אותו עכשיו.
משה ויגדור: הדוח של הועדה לתכנון מדיניות העם היהודי של הארגון שבראשו עומד יהודה ניסרוס ופרופסור יחזקאל דרור, מצביע על כך שיהודים חיים היום יותר מבאשר במקום אחד ובהרבה מהמקרים הם בוחרים לחיות את חייהם במספר מקומות, ולכן מצב שבו יהודים מצפון אמריקה, ומאירופה מחליטים לקנות כאן דירות ולבלות כאן מספר חודשים בשנה ולפעמים להתחיל לעבוד פה ולהמשיך לחיות שם או לחיות פה ולעבוד שם, או כל שילוב אחר, הוא תהליך נכון שצריך לעודד אותו ולכן כל העניין של ספירת העלייה בשיטה הישנה וראית העלייה הקלאסית הקודמת צריכה לעבור שינוי תפיסתי.
משה ויגדור: אני מאמין שאנחנו נמצאים היום בתוך הסוכנות בתפיסת העולם הזו שהשינוי הזה שעובר עלינו צריך להכניס אותו פנימה וצריך לתת את הכלים לאותם האנשים שירגישו שייכים לכאן, ולהרגיש שייכים לכאן והוא נמצא בתהליך גם במסגרת הדיונים שלנו עם משרד הקליטה וגם עם משרדים אחרים, לתת מעמד מיוחד למי שבא לכאן אפילו לתקופת התנסות כדי שיראה שאפשר לחיות פה, ושיש יתרונות לחיים פה ושירגיש שייך ולאט לאט הוא יתחבר , לא הכל הוא החלטה חד פעמית שחותכים ועושים אותה, זה נכון אגב גם לגבי פעולות אחרות שאנחנו עושים כמו להביא לפה צעירים לתקופה של שנה, תכנית "מסע" שלנו שמביאה צעירים, היא אמורה להביא אותם אחר כך להבנה שהחיים בארץ הם חיים טובים ונכונים, כדי להביא אותם לכאן, כדי לעודד את זה באופן חזק יותר נכון גם לתת להם מעמד מיוחד כמו סוג של תושבות כדי שירגישו שייכים, ושלא יגיעו לכאן כתיירים שבאים לתקופה מסוימת ועוזבים אלא ירגישו שייכים למקום הזה.
משה ויגדור: הנושא הזה של עלייה חלקית עלה גם בדיון בוועדת התיאום של הסוכנות עם ראש הממשלה באוקטובר האחרון, וקיבל גם את ברכתו, הרעיון של עלייה חלקית או עלייה בשלבים הוא רעיון מאוד נכון וצריך לטפח אותו, וללא ספק הוא יגדיל את מספר האנשים שיבואו לגור כאן, כך שזה נושא שאנחנו עובדים עליו והוא חשוב מאוד.
משה ויגדור: אני מזכיר לך לחלוטין שאין דבר המעודד עלייה כמו איכות הקליטה, איכות הקליטה זה הדבר שהולך בחזרה לאותם אנשים שנמצאים מעבר לים ומעודד אותם לבוא, כמו שאין דבר הרסני יותר מאשר עולה שלא נקלט וחוזר לארץ המוצא.
משה ויגדור: כשנמצאים בעיירה בדרום אמריקה, וקמה שם ילדה שמדברת עברית שוטפת ויש לה שם עברי, כי היא נולדה בארץ והמשפחה שלה חזרה, והיא מספרת שהמשפחה לא נקלטה, זה נזק שיקח שנים לתקן אותו, כך שהמאבק שלנו להשאיר את האנשים פה צריך להיות נחרץ ולנסות ולהקטין עוד יותר, אני יודע שסדר גודל של 10% בממוצע עוזבים את הארץ בכל מיני תקופות, באמריקה הלטינית זה בערך 15%, יש מקומות שהאחוז יותר גבוה, צפון אמריקה הוא נע בין 10%-15%, זה לפי הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה וצריך לעשות כל מאמץ למנוע את זה כי הנזק הוא נוראי, כשהצד השני של המשוואה זה קליטת טובה מעודדת עלייה.