GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל נודלמן: אני רואה שאין לכם משהו חדש להגיד.
דוד קשני: שהאוצר יגיד לנו מה הוא מוכן לעשות בנושא הזה.
מיכאל נודלמן: אני לא חושב שהיא יכולה להגיד.
יעל מבורך: ההצעה שיושבת על שולחנך היא ההצעה התקציבית לשנת 2008.
יעל מבורך: זאת ההצעה שאישרה הממשלה, עכשיו צריכה לאשר אותה הכנסת.
מיכאל נודלמן: היא אומרת שיש הצעה על 45 דירות.
ישראל שוורץ: לא, היא אומרת שזה בא לשולחן הכנסת, והכנסת יכולה להחליט מה שנראה לה.
מיכאל נודלמן: אנחנו, חברי הכנסת, חושבים שהמצב עם דירות נ"ר גרוע, לא יכול להיות יותר גרוע, אם מביאים בחשבון את המגבלות שיש לאנשים כאלה, לא רק שהם בכיסאות גלגלים, המגבלות גם בדירות שאנשים כאלה צריכים.
מיכאל נודלמן: אם הם שוכרים דירה, הם צריכים לשבור כמה דברים, להתאים את הכניסה.
מיכאל נודלמן: המצב גרוע.
מיכאל נודלמן: אנחנו נפנה ליושב-ראש ועדת הכספים, שבדיון על תקציב משרד השיכון, שהם ישימו לב לסעיף הזה.
מיכאל נודלמן: זה בלתי אפשרי שהמצב נשאר כל הזמן כך שיש 15-14 דירות, כאשר בתור יש 200 רק בקרב העולים, אני לא יודע איזה תור יש לוותיקים.
יהודה דורון: גם יש תור.
מיכאל נודלמן: נפנה לשר האוצר בנושא הזה.
אברהם מיכאלי: לא צריך להגיע ליום הבין-לאומי של מוגבלים כדי להבין שהמצב חמור.
אברהם מיכאלי: היום בכנסת אנחנו מציינים את היום הזה, אבל הבעיות מגיעות לשולחן הזה גם בימים אחרים, גם מעולים וגם לא מעולים.
מיכאל נודלמן: אמרתי שאנחנו צריכים לדבר על הנושא הזה, אפילו לא ידעתי שיש יום לאנשים עם מוגבלות.
מיכאל נודלמן: תודה לכל אלה שהשתתפו.
מיכאל נודלמן: צריך הרבה סבלנות, כי במצב הזה אתם סובלים יותר מכולם, ואני מקווה שהממשלה תהיה יותר גמישה, ונמצא איזה פתרון.
מיכאל נודלמן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת עלייה, קליטה והתפוצות.
מיכאל נודלמן: הנושא היום, פתיחת גן ילדים מיוחד לילדים יוצאי אתיופיה בתל אביב, דיון מהיר, של חברת הכנסת קולט אביטל, בבקשה.
קולט אביטל: בוקר טוב אדוני.
קולט אביטל: כמעט פעם בשבוע, אנחנו נדרשים בזמן האחרון לנושא זה או אחר שנגוע בתופעות של גזענות ואני אומרת תופעות של גזענות מהסיבה הפשוטה שאם זה היה מקרה פעם בשנה באיזה שהוא מקום נידח, כבר טיפלנו בזה בעבר, אבל זה הופך לתופעה מהרגע שפעם בשבוע אנחנו שומעים ובסופו של דבר יש לנו גם דו"ח של "אדווה" אם אני לא טועה שמדבר על עמדות בחברה הישראלית כלפי הקהילה של יהודי אתיופיה.
קולט אביטל: אגב, הדו"ח הזה התפרסם בעמוד השני של עיתון "לה פיגרו" כשאני הייתי בצרפת, תחת הכותרת "גם בישראל יש גזענות".
קולט אביטל: אני לא באה הנה כדי לקטר ולא כדי לגנות כי זה ברור לחלוטין, כולנו מגנים, אבל אני באה הנה אחרי שורה ארוכה של דיונים, ישנה התופעה הזאת וישנו הסיפור של בית הספר בפתח תקווה ומידי יום אנחנו שומעים על תופעות נוספות, על יהודים אתיופים שלא נקלטים בשוק העבודה משום שכששומעים על כך שהם אתיופים או שומעים את השם או שומעים את המבטא, המועמדות שלהם אינה אוחזת, אנחנו מדברים על 3000 אקדמאים שאינם נקלטים למקומות עבודה.
קולט אביטל: התופעה לא רק צריכה להדאיג אותנו, אלא אנחנו צריכים וזאת מטרתי הבוקר, לבדוק אם אנחנו יכולים למצוא דרכים במסגרת החוק הקיים או אם יש צורך בחקיקה נוספת כדי להתחיל להלחם נגד התופעה הזאת.
קולט אביטל: אני אומרת את זה כי אני חושבת שיפה שעה אחת קודם לפני שהדבר הזה הופך ומתפשט לחברה הישראלית, לא זאת החברה שאליה אני הגעתי, בוודאי לא כך היה פה בשנות החמישים, השישים והשבעים.
קולט אביטל: זוהי תופעה מדאיגה, אני לא יודעת מה עושים לגביה במערכת החינוך עצמה, אני לא יודעת מה עושה משרד הקליטה כדי להתחיל להילחם בתופעה הזאת.
קולט אביטל: שוב, זו לא הפעם הראשונה ואני מניחה שגם לא הפעם האחרונה שאנחנו מעלים את הנושא הזה, כאן או במליאה, אבל אני הייתי רוצה שאולי נדבר יותר על הכלים שיכולים להיות בידינו כדי להיאבק בתופעה, תודה רבה.
אריק שוע: אני מנהל המחלקה לרווחה חינוכית בעיריית תל אביב, נציג מנהל החינוך בעיר תל אביב.
אריק שוע: אני קודם כל מצטער שהצטיירה לה תמונה שתל אביב נמצאת על אותה סקאלה יחד עם פתח תקווה לצורך העניין.
אריק שוע: אני חושב שקודם כל הזכות שניתנה לעיר תל אביב לקלוט את יהודי אתיופיה היא זכות שניתנה לה באמת רק בשנתיים האחרונות.
יוסי ביילין: בגלל שינוי במדיניות?
אריק שוע: לדעתי זה שינוי במדיניות, כלומר אין מדיניות של פתיחה של אזורים מסוימים, אלא מדיניות של משכנתאות בצורה חופשית.
אריק שוע: לכאורה זה תהליך שהוא טוב, כאשר כל עולה יכול לבחור את מקום המגורים, אבל עדיין אני חושב שלא ירדו כאן לכל המשמעויות, כי בסופו של דבר המשכנתא הובילה לכך שהתושבים בחרו, העולים החדשים בחרו להתיישב באזורים שהם עדיין חלשים יחסית, במקרה הזה אנחנו מדברים על יפו שזאת בעיה.
אריק שוע: כשהדילמות או התופעות שאנחנו רואים, הן באמת האתגרים שמציבים בפנינו כמערכת חינוך, הם באמת אותם מקומות, איך אנחנו בעיר גדולה כמו העיר תל אביב משלבים את כל הילדים ומבטיחים את מירב ההזדמנויות לכל אחד ואחד מהילדים.
יוסי ביילין: מה המספרים?
אריק שוע: אנחנו מדברים היום בסך הכול על כ- 800 תושבים, מתוכם 189 ילדים במערכת החינוך.
אריק שוע: אנחנו מדברים בסך הכול על כשבעים ומשהו בגני הילדים והיתר מפוזרים בבתי הספר, בעיקר בתי הספר היסודיים, פחות בעל יסודי.
אריק שוע: עיריית תל אביב עושה מאמצים אדירים לשלב אותם בכל מערכת החינוך, וגם פה מדובר בעולים שעדיין לא השלימו את תהליך הגיור ולכן אנחנו מחויבים לרשום אותם בתוך המערכת החינוך הממלכתית דתית.
אריק שוע: צריך להבין שבכל מערכת החינוך בעיר תל אביב הממלכתי דתי, יש בסך הכול כ- 4000 תלמידים, מספר שהוא מאוד מוגבל ביחס למערכת החינוך הממלכתי הרגילה בעיר תל אביב.
אריק שוע: זה סוג של אתגר גם ברמת החינוך היסודי, אבל היות ובחינוך היסודי אנחנו מדברים על מספר דיי גבוה של בתי ספר, אז העיר מסיעה את הילדים ובהחלט דואגת שבכל בית ספר יהיו אלו שהם תנאים אופטימאליים לאבטחה לאינטגרציה והשתלבות של הילדים.
אריק שוע: הבעיה היא, כשאנחנו מדברים על שכונה כמו יפו, שמדובר בשני גני ילדים ממלכתי דתי, שהם מלאים, ובתכנון נכון ניתן להסיע ולפזר את הילדים בכל המערכת שניתנת, אבל עדיין אנחנו מדברים על ילדים בני שלוש, ארבע וחמש, ועד כמה ניתן להסיע אותם עם כל ההיבטים.
קולט אביטל: לא ניתן להרחיב את הגנים הקיימים?
אריק שוע: אם נרחיב אותם, הם יהיו על טהרת יוצאי אתיופיה, היות ואנחנו מדברים על גנים שהם אמורים להיות רק ממלכתי דתי וזאת בדיוק הנקודה שאני מצביע.
קולט אביטל: זאת אומרת שרוב הציבור שנזקק לגנים דתיים, זה הציבור האתיופי ביפו?
אריק שוע: כן.
יוסי ביילין: כופים עליו.
אריק שוע: כופים עליו, היות והוא עוד לא נדרש לתהליך הגיור.
אריק שוע: הסיטואציה שנוצרה השנה, גם עם האתגר הזה עיריית תל אביב מתמודדת, זאת אומרת בתכנון נכון, כשאנחנו יודעים את מספר הילדים אנחנו עדיין מפזרים את הילדים, דרך אגב, אנחנו גם לא שואלים מאיפה המשאבים, זאת אומרת אם אנחנו נצטרך להסיע את הילדים לשכונות קרובות, אנחנו נסיע אותם.
אריק שוע: בסיטואציה שנוצרה השנה, נסגר גן ילדים שהיה מזוהה עם החינוך העצמאי, החרדי, הוא נסגר בראשון לספטמבר, התדפקו על דלתות עיריית תל אביב מה לקראת סוף החודש, 15 משפחות מהחרדים שבאו ואמרו, אנחנו רוצים פתרון היות וגן חרדי נסגר.
אריק שוע: בנוסף חמישה ילדים שהסענו, ההורים לא שלחו אותם לשכונה שהיא קרובה, שוב פעם, שכונת נווה עופר שנמצאת על יד יפו, אני מציג את הדילמה האם להסיע את הילד בגיל הרך, האם באמת אני יכול לשים אותו על אותה הסעה כמו שאני מסיע את הילד בגיל היסודי?
אריק שוע: מדובר על ילד בן שלוש, ההורה בא ואומר אני לא רוצה להסיע אותו, אני רוצה מסגרת שהיא קרובה לבית.
אריק שוע: העברנו באמצעות אביב, שנמצא כאן כרכז הקהילה האתיופית שלנו ביפו, הסברנו להורים את המשמעות, וידענו שזאת תהיה המשמעות, שיהיה כאן גן שהוא על טהרת יוצאי אתיופיה ומשהו שאנחנו באיזה שהוא מקום מתלבטים איתו, מצד אחד אנחנו רוצים להבטיח אינטגרציה ואנחנו רוצים להבטיח השתלבות משמעותית.
אריק שוע: מצד שני מגוון הכלים שעומדים לרשותנו ביפו, בין אם זה הגנים שהם מלאים עד אפס מקום והפתיחה של גן נוסף, האם המשמעות היא תהיה בפתיחה של גן על טהרת יוצאי אתיופיה היות והוא מזוהה רק עם הממלכתי דתי, ההחלטה שהתקבלה בשנת הלימודים הזאת, לתת פתרון נקודתי, ילדים נמצאים, אני חייב לתת להם פתרון.
אריק שוע: עיריית תל אביב, ככל שתידרש וככל שתוכל לתכנן מראש, היא תדאג לבצע כמו שהיא עושה בחינוך היסודי, לפזר ולהבטיח את התנאים האופטימאליים להשתלבות של הילדים.
אריק שוע: אני מזמין את כולם לראות תהליך קליטה שהוא יוצא דופן, אנחנו עוד לא מבקשים את המשאבים, ודרך אגב אני חושב שזו זכות לקלוט את יהודי אתיופיה, משהו שעד היום הערים הגדולות, אולי עיר כמו תל אביב, לא נטלו חלק במאמץ הלאומי גם במשאבים, גם בתפקידי כמנהל המחלקה לרווחה חינוכית ובהסטת המשאבים, בין אם זה המשאבים הפיזיים או הסוציאליים כדוגמת הזנה, גם בבתי ספר שלא חל עליהם חוק ההזנה הלאומית, עיריית תל אביב דואגת להזנת התלמידים.
אריק שוע: בשם האינטגרציה ובשם ההשתלבות.
אריק שוע: אנחנו צריכים להבהיר כאן, ברגע שיגיעו משפחות בצורה לא מתוכננת במהלך שנת הלימודים, אנחנו לא נוכל להבטיח לעד מצב שבו נוכל לפזר את הילדים, זאת אומרת אם בשנה הבאה לצורך העניין יגיעו שלושים משפחות בגיל הרך ויבקשו פתרון נקודתי במהלך שנת הלימודים, אנחנו עלולים למצוא את עצמנו באותה סיטואציה.
אריק שוע: זו לא הסיטואציה שאנחנו אוהבים, אבל זאת המציאות וזה בדרך כלל נעשה מתוך אילוץ של פני הדברים בשטח.
קולט אביטל: אנחנו חוזרים לאותן שתי הבעיות הבסיסיות כולל הנושא של המשכנתה.
אסתר אורנבוך: נכון, ואני אחזק את זה.
אסתר אורנבוך: אני מנהלת את החינוך הממלכתי דתי במחוז תל אביב.
אסתר אורנבוך: מחוז תל אביב זה 13 רשויות, ובתוכן יש את ארבע הרשויות החלשות ביותר שאליהן מגיעים לצערנו העולים האתיופיים.
קולט אביטל: על איזה רשויות את מדברת?
אסתר אורנבוך: אני מדברת על מחוז תל אביב.
אסתר אורנבוך: מגיעים לאור יהודה, פרדס כץ, לא בני ברק עצמה אלא בצד, בשכונה הכי קשה, זה ריכוז נוסף, ריכוז שלישי זה בבת ים, גם באזור הקשה ביותר ברמת עמידר בבת ים וריכוז רביעי בעיר תל אביב ביפו.
אסתר אורנבוך: אני רוצה להדגיש ש- 95% מהילדים במחוז שלנו לומדים בחינוך הממלכתי דתי, מתוך הנחה שלנו שהעיקרון של האינטגרציה הוא החשוב ביותר, אנחנו קיבלנו את העולים בברכה, כמו שאמר אריק, זו זכות, כך אנחנו רואים את זה, זה מתקשר לערכים שלנו הדתיים, ואנחנו פיזרנו אותם ויש הרבה קשיים אבל אנחנו מתמודדים ועושים עבודה איכותית חינוכית וגם לימודית, יש לנו כבר תוצאות של בגרויות, תוצאות מאוד טובות לאלה שמפוזרים בעל יסודי.
אסתר אורנבוך: אני רוצה להתייחס לעיר תל אביב.
אסתר אורנבוך: יש לי כאן נתונים שהם מאוד חשובים שיעזרו להבין את המגמה.
אסתר אורנבוך: בעיר תל אביב ביפו הגיעו 189 ילדים במשפחות עולים, בהם 131 ילדים מפוזרים בחמישה בתי ספר יסודיים ממלכתיים דתיים שהעירייה באדיבותה ומתקציבה, מסיעה את הילדים מידי בוקר לחמישה בתי ספר.
אסתר אורנבוך: אנחנו עמדנו על כך, יש לנו עוד בתי ספר, והובטח שאם יגיעו עוד עולים, נפזר אותם אפילו בשמונה בתי ספר וזה אידיאל, זה נפלא.
קולט אביטל: כמה בתי ספר יש לכם?
אסתר אורנבוך: יש לנו עשרה בתל אביב, והם יגיעו להיקף, זו המגמה, באמת באדיבות עיריית תל אביב והסעות, המשרד לא משתתף, העירייה מסיעה.
אריק שוע: את מדברת גם על הזנה, לא רק הסעות.
אסתר אורנבוך: כן, הסעה, הזנה.
אריק שוע: זאת אומרת, יש עוד מקומות שלא זכאים והעירייה מממנת תגבורים בנוסף?
אסתר אורנבוך: נכון, תגבורים ושעות עירייה, כל מה שצריך.
אסתר אורנבוך: 54 ילדים נמצאים בחטיבות ביניים בשלושה בתי ספר, גם ממלכתי דתי בעיר תל אביב שיש לנו ארבעה.
אסתר אורנבוך: אז בשלושה מפוזרים 54 אם יגיעו עוד הם יפוזרו גם ברביעי, זה ברור.
אסתר אורנבוך: שבעה נמצאים בחטיבה עליונה אז הם מרוכזים בבית ספר אחד.
אסתר אורנבוך: לגבי הגנים, כמו שנאמר, יש שבעים ילדים שהם בגיל הרך, מגיל שלוש עד חמש.
אסתר אורנבוך: בשני גנים שנמצאים יש כ- 25 עולים בכל גן ועוד עשרה מקומיים, אז זה האינטגרציה, אין ברירה, הם גרים ביפו.
קולט אביטל: כמה ילדים יש לכם בכלל ביפו בחינוך הממלכתי דתי?
אסתר אורנבוך: יש לנו שני גנים בהם יש שבעים ילד, בגן החדש עשרים אז זה כבר תשעים, עשרים מקומיים וחמישים אתיופיים, זו המציאות.
קולט אביטל: הרוב לחינוך הממלכתי דתי כרגע מבחינת
קולט אביטל: כם זה אתיופים.
אסתר אורנבוך: נכון.
אסתר אורנבוך: עכשיו יש לנו בית ספר אחד ביפו, חב"ד יפו, שגם הוא נגד כל העקרונות, לזכותו באמת בשיתוף הפעולה שלנו וגם חב"ד יפו שהוא שייך לממלכתי דתי גם מקבל עולים מתוך היסודי שאמרתי, מתוך ה- 131 עולים, גם בחב"ד יפו יש קבוצת עולים.
אסתר אורנבוך: בסוף ספטמבר נפתח הגן לעשרים ילדים כי לא היה מקום בשני הגנים האחרים, הם מלאים כמו שאמרתי.
אסתר אורנבוך: לגבי עשרים ילדים, הייתה דילמה, להסיע אותם רחוק, זאת אומרת הגנים האחרים הם כבר יותר רחוקים,
אסתר אורנבוך: מרכז תל אביב, אלו ילדים בגיל הרך והעירייה התייעצה עם ההורים.
אסתר אורנבוך: לא רק זה, היו 15 עולים, ברגע שנפתח הגן, שישה או שבעה ילדים חזרו מגן רחוק שהסיעו, זאת אומרת גם נראה לנו על רצון ההורים, הלא הכול כפוף להסכמת הורים.
אסתר אורנבוך: נכון, זה העיקרון שאותנו מנחה גם, מעבר לאינטגרציה בוודאי יש עוד עיקרון, הסכמת הורים.
אסתר אורנבוך: אז ברגע שנפתח גן כזה והיו 15 ילדים ולא הייתה ברירה, לא היה איפה להכיל אותם, חזרו עוד חמישה ילדים, היום יש עשרים.
אסתר אורנבוך: אם יוחלט ואם ההורים ירצו ויסכימו להסיע אותם, אני יודעת שעיריית תל אביב בשנה הבאה תיאות להגביר את ההסעות ואת אותם עשרים ילדים, נסגור את הגן ונסיע אותם למרכז תל אביב, אבל יש פה באמת דילמה של ההורים.
אריק שוע: אני חושב שזאת בדיוק הבעיה.
קולט אביטל: הבעיה היא שהצרוף בין ה"כאילו" צרכים דתיים לבין המשכנתה הנמוכה, יוצר דילמות.
אריק שוע: אמנם הן פתירות בחינוך היסודי, אבל בגני הילדים.
אריק שוע: אני אבא לשלושה ילדים קטנים, כשאני שואל את עצמי האם אני אשלח את הילדה בת השלוש בהסעה במרחק של עשרה קילומטר בכל יום, אני לא בטוח שזה הפתרון הטוב ביותר.
אסתר אורנבוך: לסיכום דברי, אני אומרת שבאותם ארבעה מוקדים שהם מוקדים לא פשוטים וזו באמת איזה שהיא נקודה שאני חושבת שבעתיד אם תקום ועדת חקירה יחקרו למה העולים האלה מגיעים למקומות החלשים ביותר ומתחברים אליהם בצורה מאוד קשה.
אסתר אורנבוך: יחד עם זאת, החינוך הממלכתי דתי לקח על עצמו כמשימה,
אסתר אורנבוך: משימה עליונה לקלוט את התלמידים בצורה אינטגרטיבית כמו שאמרתי ולהוביל אותם לאיכויות הטובות ביותר.
אסתר אורנבוך: יש לנו שיתוף פעולה יפה עם עיריית תל אביב.
מיכאל נודלמן: אני רוצה לשמוע מה אתה חושב.
אביב דוד: לדעתי יש שני גורמים שמאלצים אותנו לקלוט את העולים כפי שהעירייה כרגע קולטת אותם, אחד - בעיית הניהול, שניים - בעיית המשכנתא.
אביב דוד: אם שני הדברים הללו לא יפתרו ולא יהיו בצורה שונה ממה שקיים כרגע, לצערי זה לא יהיה רק בתל אביב, זה ימשיך להיות כמו שכרגע קיים גם בערים אחרות, שיהיו גטאות של יוצאי אתיופיה ובתי ספר שהם על טהרתם של הילדים שלנו.
אביב דוד: לגופו של עניין בעייריה, כאשר אנחנו עמדנו בפני האילוץ הזה, התייעצנו ושיתפנו בלבטים שלנו את ההורים והם לצערי הרב גם מפחידים אותם, הם נמצאים בתחושה של פחד, שרודפים אחריהם, שאם הילדים לא יהיו בחינוך דתי הם מאיימים עליהם בכל מיני איומים שהמשפחות שנמצאות באתיופיה.
יוסי ביילין: בביטול הגיור?
אביב דוד: לא בביטול הגיור, אבל אולי אם יש לכם בני משפחה שנמצאים באתיופיה, הגשתם בקשות למשרד הפנים, לא נטפל.
קולט אביטל: יש הוראות מחמירות, שאם הם לא ממשיכים באורח חיים דתי יכולים גם לבטל את האזרחות שלהם.
אביב דוד: הם לא מבטלים להם את האזרחות אבל הם מאיימים עליהם בכל מיני איומים מוסווים, זה לא נאמר בצורה ישירה.
אביב דוד: אין להם את הסמכות לבטל אזרחות, גם למשרד הפנים אין את הסמכות הזו, אבל לצערי גם העולים לא כל כך נוטים ללכת לחינוך ממלכתי ואנחנו עומדים בפני סיטואציה.
אביב דוד: וכאשר באנו והסברנו והתייעצנו איתם, הם אמרו אם זה לשנה אחד באופן חד פעמי אנחנו מסכימים.
אביב דוד: באנו ואמרנו, שבגין הבעיה שנוצרה באמצע ספטמבר תחילת אוקטובר, יש לנו מספר ילדים שיושבים בבתים, ההורים אומרים אנחנו לא רוצים לשלוח את הילדים לגנים כי הגנים רחוקים והגן שנסגר וילדים שלא נמצאים במסגרת, אז צריך למצוא להם מסגרת, ותבינו זו סיטואציה לא פשוטה וההורים האלו שותפים מלאים בקבלת ההחלטה.
ברוך לבקוביץ: אני סמנכ"ל ה"משלמה" ליפו בעיריית תל אביב יפו, ואני מרכז את כל הטיפול העירוני באוכלוסייה האתיופית שהגיעה אלינו מזה כשנתיים.
ברוך לבקוביץ: לא אחזור על הדברים שחבריי אמרו פה, אבל כשהתחלנו לקלוט את האוכלוסייה הזאת בשמחה רבה לפני כשנתיים, ראשית אמרנו, שכעיר שמצטרפת לעניין, אנו הולכים ללמוד מה קורה בשאר הארץ.
ברוך לבקוביץ: ולקחנו נציגים מהרווחה ולקחנו נציגים מהחינוך וביקרנו במספר רב של רשויות שיש להם עולים תקופה ארוכה, תקופה קצרה, ראשון לציון, רחובות, באר שבע, מרכזי קליטה, חדרה, הלכנו לראות את הדברים מתוך כוונה כדי להבין, ומאחר והאוכלוסייה הזאת הגיעה ארצה לפני למעלה מ- 25 שנה, בטח אפשר ללמוד איך לקבל אותם בצורה טובה.
ברוך לבקוביץ: ואז הסתבר לנו לצערנו הרב שבכל עיר ועיר שהגענו ושאלנו מה "הטיפים" שאתם נותנים לנו, מהי הדרך הנכונה לטפל, אמרו לנו, רבותיי, דבר ראשון אתם כרשות תטפלו מול משרד הקליטה, מול הסוכנות, מול כל גורם ממלכתי שאתם יכולים שהאוכלוסייה לא תגיע ותתגורר במקומות מוחלשים.
ברוך לבקוביץ: נאמר כאן, תל אביב עד היום לא קיבלה, לשאלתך חבר הכנסת ביילין, משום שהמשכנתאות שנתנו, יש כמה מדרגים של משכנתאות, המשכנתאות שנתנו לעולים שהתגוררו, שבחרו את דיור הקבע בערים אחרות, אפשרו להם לעשות את זה, רק בשנים האחרונות הגדילו את גובה המשכנתה כך שאדם יכול לבוא לשכונה מוחלשת בתל אביב יפו, ובמקרה זה יפו, ולקנות דירה כמעט מבלי להוסיף כסף.
ברוך לבקוביץ: המשכנתא הזו, גם אם הוא מתגורר הרבה מאוד שנים, נדמה לי כ- 15 שנה, הופכת להיות, כך לפחות נאמר להם וכך נאמר לנו, למענק.
ברוך לבקוביץ: לאט לאט ראינו, עוד שהיו כבר שלושים משפחות ביפו, זימן מנכ"ל העירייה אותנו, את נציגי משרד הקליטה ואנחנו כבר צפינו מה הולך להיות ואמרנו אם לא נבוא ונעשה איזה שהיא מדיניות מכוונת, הרי אנחנו נמצא את עצמנו מהר מאוד בהרבה מאוד משפחות ואכן תוך שנתיים אנחנו כבר קרוב ל- 200 משפחות ואנחנו צופים עם פתיחת המשכנתאות, כי עצרו את זה בחודשים האחרונים, אנחנו צופים לעשרות רבות של משפחות נוספות שתגענה למקום.
ברוך לבקוביץ: הובהר לנו על ידי משרד הקליטה שיש איזה שהיא מדיניות שאומרת שאם בעיר יש ריכוז מעל עשרה אחוז של אוכלוסייה במקום אחד אז הם מווסתים, אבל לא כך הדבר אצלנו.
ברוך לבקוביץ: אריק מדבר על תל אביב, אני מדבר על תל אביב יפו, בתל אביב יפו יש איזושהי אנומאליה, תל אביב מצד אחד העיר העשירה, אולי ביותר, עיר עשירה מאוד, אבל יפו כשכונה מוחלשת שנמצאים בה כ- 40 אלף תושבים, יהודים וערבים ועכשיו הגיעו כ-800 נפש, כ- 200 משפחות ולקחו את השכונות הכי מוחלשות ומתאגדים בתוכם, מה הדבר הזה גורם להם?
ברוך לבקוביץ: מה זה גורם לאנשים החזקים שנמצאים באותן שכונות כמו שקרה בערים אחרות, יש הגירה שלילית של משפחות יוצאות, אצלנו ברוך השם, זה לא קיים עדיין, כי האוכלוסייה, הקהילה הקולטת מקבלת את האוכלוסייה הזאת בחום והם רוצים שנלמד אותם, את הקודים התרבותיים, ומחבקים אותם בחום ובאהבה.
ברוך לבקוביץ: אין ספק, אם המספרים האלה ילכו ויגדלו בצורה הזאת, נמצא את עצמנו, אנחנו לא שונים מכל עיר אחרת.
ברוך לבקוביץ: ואז באנו ואמרנו, מדוע שלא יגדילו את המשכנתאות באופן שהאוכלוסייה שרוצה להגיע לתל אביב, יוכלו גם להגיע לאזור ביצרון, יוכלו להגיע ליד אליהו, ונוכל לווסת אותם וגם אז הם ישתלבו גם בבתי הספר ובגני הילדים.
ברוך לבקוביץ: הזכירו פה את הפיזור של הילדים, היום אתה לוקח ילדים ואתה מסיע אותם לתשעה בתי ספר שונים, אתה מוציא אותם, אבל צריך לזכור שהילדים האלה חוזרים לשכונה אחר הצהריים, הם רוצים לשחק עם החברים שלהם, הם רוצים לקבל חינוך בלתי פורמאלי, אתה עושה להם ערב רב, אתה מטשטש להם את התחומים והם כל הזמן על גלגלים, אלו ילדים קטנים, הם עייפים, אנחנו לא מסוגלים לתת להם במקום את כל הצרכים שלהם.
ברוך לבקוביץ: אם אני מסכם את הנקודה הזאת, רבותיי, הנושא הזה של משכנתאות ואני מניח ואני יודע שעכשיו יושבים על המדוכה, לפחות לפי העיתונים, שבתחילת ינואר רוצים להשקיע הרבה מאוד כסף.
ברוך לבקוביץ: לצערנו ב- 15 ערים שנבחרו לעניין, לצערנו יפו היא לא בתוך העניין משום שיפו נחשבת תל אביב, אבל אם אנחנו מסתכלים על יפו כיפו ולאן האוכלוסייה הולכת, צריך ואני מציע פה, אם יש לכם השפעה, אנחנו מאוד נשמח לראות את יפו כגורם שגם אותו צריך לקחת בחשבון מבחינת ההאצה, התגבור והמניפה שתפתח להם את ההזדמנויות.
ברוך לבקוביץ: זה היה באשר למשכנתאות.
ברוך לבקוביץ: הדבר השני שנאמר פה, רבותי, בעיית הגיור אנחנו עלינו עליה מלכתחילה, נאמר לנו במרכזי הקליטה שהם פתחו את הסוכנות, אני לא יודע איפה הנציג, באחריות הסוכנות שהעולים שוהים שם בין כשנה וחצי לשנתיים בממוצע מתוך כוונה שבתום התקופה הזאת הם מסיימים את הגיור ולצערנו לא כך הדבר.
ברוך לבקוביץ: הם מגיעים אלינו, הם ממתינים אחר כך חודשים, לחלק חסר תעודת המרה, חלק לא סיימו את הטבילה, חלק לא סיימו הליכים אחרים.
ברוך לבקוביץ: כתוצאה מכך לא מצליחים לקבל את התעודה, תעודת הזהות כמוני וכמוך והם יוצאים נפסדים מהעניין והם צריכים עוד לחטט את רגליהם לכל מיני מקומות כדי לסדר את העניין.
קולט אביטל: אתה רוצה להגיד לי שכשהם יוצאים ממרכזי הקליטה בעצם הם לא סיימו?
ברוך לבקוביץ: נכון מאוד, וזו אחת הבעיות.
אביב דוד: יש כאלה שחסר להם טבילה?
קולט אביטל: טבילה זה עניין טכני.
ברוך לבקוביץ: זה לא בדיוק טכני, זה חלק מתהליך שלם שבסיכומו של דבר הם מקבלים תעודת המרה שאפשר ללכת למשרד הפנים.
ברוך לבקוביץ: אם הם לא מסיימים את הגיור, במהלך כל תקופת הגיור במרכזים הקהילתיים הם לומדים בבתי ספר דתיים ומחדירים להורים, שוב אני אומר את זה מנקודת מבטי, חלילה שאף אחד לא יפגע, שהם חייבים להיות בבתי ספר דתיים ובגני ילדים דתיים.
ברוך לבקוביץ: למרות זאת יש לנו תשעה ילדים שנמצאים בגנים חילוניים, ויש לנו גם מספר תלמידים בבתי ספר חילוניים אבל המאסה הקריטית, העיקרית, הם יודעים שהם צריכים ללכת לבתי ספר דתיים כי זה חלק מהתהליך של החזרה, להשלים את הגיור.
ברוך לבקוביץ: הנושא השלישי שאני רוצה לומר, ומכאן אני גם מפנה קריאה, אריק דיבר על מדיניות תכנון של הרשות, יש לנו מאוד עניין לתכנן אבל לצערי הרב אנחנו לפעמים יודעים על הגעתם של ההורים ברגע שהם כבר נמצאים במקום ומתדפקים על דלתות משרד הרווחה.
ברוך לבקוביץ: ניסינו בעבר להגיע למצב שברגע שעולים שהם שוהים שנתיים במרכזי הקליטה, ויש 21 מרכזי קליטה ברחבי הארץ, העולים שוהים שם, לקראת התהליך, לקראת הסוף הם כבר מדברים עם המדריכים שלהם, אני הולך לרכוש דירה פה, אני הולך לרכוש דירה שם, אפילו אם יתנו לנו את המידע אם הוא לא מדויק, אם נקבל איזה שהם אומדנים, נוכל לדעת איזה משפחות, כמה ילדים יש, נוכל לעשות איזה שהוא תכנון, כמה גני ילדים צריך, אנחנו לא מצליחים להגיע למצב שאנחנו מקבלים מידע מבעוד מועד על כוונות העולים או מתי, אנחנו לפעמים נתקלים בזה מייד, כאן ועכשיו.
ברוך לבקוביץ: גם בשנה זו, הילדים בחלקם, הגיעו אפילו בחודש אוקטובר אחרי שהתחילה שנת הלימודים ועמדנו בפני מצב שצריך לסדר את הילדים.
ברוך לבקוביץ: אני מסכם, הנושא של קבלת מידע מוקדם ממרכזי הקליטה, לסיים את תהליך הגיור במקרה זה הקליטה, דבר שיאפשר יותר חופש פעולה ומדיניות המשכנתאות שתאפשר לפזר את האנשים, לאפשר להם אפשרויות בחירה לאו דווקא בשכונות מוחלשות.
ברוך לבקוביץ: תודה.
מיכאל נודלמן: שמעתי קריאה של יושב ראש הסוכנות שהוא בעד שילדים יתפזרו בבתי ספר, בגני ילדים לא דתיים, , אבל אני לא רואה שמישהו מגיב על כך באופן חיובי.
מיכאל נודלמן: כפי שאתם מבינים, עניין ההתפזרות מותנה בהגדלת המשכנתאות, אבל המחירים בתל אביב הם כאלה שאני לא יודע איזה משכנתה צריך לקחת כדי לקנות דירה בתל אביב, אבל הם קונים דירות דומות בקריית מלאכי, זה אותה שכונה שאתה אומר ביפו, אותו דבר בקריית מלאכי, לא יותר טוב, רק שזה תל אביב, זה הכל.
מיכאל נודלמן: הם לא יכולים לחיות עם המשכנתא הזו שם בתנאים ובצורה נורמלית, בגני ילדים ובבתי ספר.
מיכאל נודלמן: הוועדה שלנו עכשיו צריכה לבקר בקריית משה ברחובות, זה אותו דבר כמו אצלכם אולי.
מיכאל נודלמן: זו בעיה גדולה מאוד והממשלה קיבלה החלטה, תכנית עם תקציב גדול, אני לא אופטימי ואני חושב שהעם שלנו לא כל כך, אני לא יכול להגיד שהוא גזעני אבל יש סממנים של גזענות.
מיכאל נודלמן: חברת הכנסת קולט אביטל אמרה שבשנת חמישים לא הייתה גזענות, בשנת חמישים לא היו אנשים עם עור אחר.
מיכאל נודלמן: עכשיו יש אנשים עם עור אחר ויש גזענות, זה לא טוב, אנחנו מדברים פה על זה, אבל משרד הקליטה לא יכול לשפר את המצב, אנחנו לא יכולים לשפר, רק אם כולם יבינו שאין מקום בישראל לגזענות, לאיזה יחס שונה לאנשים עם עור שונה, זה יהיה.
מיכאל נודלמן: ואנחנו צריכים לעבוד על כך שלא יהיו מקרים כאלה.
דוד יאסו: אני חייב לציין לשבח את עיריית תל אביב יפו על נכונותם, כפי שציין ברוך.
דוד יאסו: לפני שהתחילו להגיע באמת התקיימו דיונים איתנו, עם משרד הקליטה, אנחנו באמת הכנו, גם אביב שהוא עובד שם, הוא בחצי משרה שממומנת על ידי המשרד שלנו, אנחנו מממנים פעולות נוספות.
דוד יאסו: המצב שקיים שם, גם לנו, גם בדיון הקודם המנכ"ל התייחס פה באמת לא מוצא חן בעניינו זה שיש הפרדה, אבל לאור המציאות שנוצרה בכל הנושא הזה של הקליטה.
דוד יאסו: אנחנו מקווים כמו שאביב אמר, שבשנה הבאה אכן זה באמת יתפזר ויתחלק לכל השאר.
דוד יאסו: לגבי המדיניות של המשכנתה, כל שנה שמשרד הקליטה מביא לאוצר את הבקשה להגדיל את המשכנתאות, המשכנתאות האלה לא שונו מאז 93' - - -,
מיכאל נודלמן: אתם צריכים להבין שאלה לא משכנתאות, אלא מענקים.
דוד יאסו: אתה צודק, מענק זה בגובה של 300 אלף שקל ממוצע למשפחה, אבל לא שודרג ובגלל זה לא הגיעו ליפו.
דוד יאסו: מאחר ואת אור יהודה בזמנו לפני שנתיים שהיה צעקות, אנחנו באמת סגרנו את אור יהודה, היום אין רכישות באור יהודה, יש מקומות שאנחנו סגרנו אותם כמו קריית מלאכי, רחובות, קריית משה, ואשדוד, אבל ככל שהעלייה הזאת גם מגיעה, אי אפשר לסגור את כל הרשויות, אי אפשר לסגור, העלייה צריכה להיכנס בכל הרשויות.
דוד יאסו: להגדיל את המשכנתה אני מסכים אתך במאה אחוזים אבל לצערי הרב פה יש את העניין הזה.
קולט אביטל: בוועדה הזאת דיברנו אין ספור פעמים גם על העובדה שלקשור אנשים לכל החיים במענקים או במשכנתאות, אולי הגיע הזמן שמשרד הקליטה גם יבדוק אפשרויות של שכירות לטווח ארוך, שכירות ממומנת על ידי הממשלה בתור פתרון אחר.
קולט אביטל: יש מדיניות בקנדה, אנחנו לא נגיע למדיניות הזאת בארץ כי המדיניות הזאת אומרת שצריך לבנות מלכתחילה בנייה שהיא יותר זולה ופה בארץ אני רואה, אתם כולכם רואים מה שקורה בירושלים, רק מגדלי אקירוב חדשים וזה מה שקורה גם בתל אביב.
קולט אביטל: לכן כיוון שאין תמריצים לבניה יותר זולה, צריך פעם אחת, גם הסיפור הזה של המשכנתאות או איך שאתם קוראים לזה, המענקים, עולים לעם ישראל הון עתק, האם זה לא יהיה יותר נכון לסבסד שכר דירה, ועל ידי זה לאפשר לאנשים להתפזר להמון מקומות.
קולט אביטל: כמה שנים צריך לדרוש את זה.
קולט אביטל: אני מדברת על שכר דירה מסובסד, אני מדברת על זה שבזמנו דובר על פתרונות דיור.
דוד יאסו: גברתי חברת הכנסת קולט אביטל, לנו היום קיים במרכזי קליטה מעל לאלף צעירים שאינם זכאים למשכנתאות, וגם אין להם דיור ציבורי.
דוד יאסו: אנחנו באנו וניסינו לשכנע, לדרבן אותם,גם היום אנחנו עושים את זה, אנחנו מסבסדים בחמש שנים, שש שנים וכן הלאה, אף אחד לא מוכן לקחת את העניין הזה.
קולט אביטל: כי אתם מכניסים לאנשים בראש, שהדבר הראשון שצריך לקרות לעולה, הוא בעלות על נכס וזאת הבעייה.
דוד יאסו: הדבר הזה הוא רק לעולי אתיופיה.
יוסי ביילין: זה לטובתם.
קולט אביטל: בסדר, כל דבר היה לטובתם אבל בסוף יצא לרעתם.
מיכאל נודלמן: אני מבקש ממך סיור בקריית מלאכי.