GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יגאל לוטן: ממשרד הספורט, עם כל הצער אני יכול לומר שכל התקציב של השחמט בשנה אחת הוא פחות ממשכורת של כדורגלן בחודש, אז אני יכול לומר לכם שכל תקציב השחמט ממשרד הספורט הוא 137,000 ₪ לכל השחמט במשך שנה, אז כשאנחנו מדברים על כך שבעשרת השחמטאים הטובים בעולם, בין עשרת הטובים בעולם יש שלושה יהודים, בין המאה הטובים בעולם יש 40 יהודים ואנחנו לא יכולים להביא אותם, היום, עכשיו בעודנו כאן, מתקיימת אליפות שאנחנו עושים במעלות תרשיחא, ישנם שם 5 ספורטאים זרים, בינהם 3 יהודים, אני שוחחתי עם כולם, אין סיכוי שאנחנו נביא אותם הנה, אין סיכוי שנביא אותם הנה עם מה שאנחנו מקבלים לספורטאים.
יגאל לוטן: היום, בענף השחמט אנחנו באמת אימפריה בעולם, חיפשנו תורמים, ויש לנו תורמים, ואנחנו חיים אך ורק על התורמים, 2,500 ₪ האלה עוזרים רק לספורטאים בודדים, אבל מה שיש לנו זה תורמים, זה הדבר היחידי שיש לנו, אבל ככה אי אפשר להתנהל, ככה אי אפשר להתנהל, הספורט הזה הוא ספורט חשוב, אנחנו מלמדים היום שחמט ב- 60 גני ילדים, אנחנו מלמדים בעשרות בתי ספר שחמט, אבל לא נוכל לפתח אותם הלאה, כי אין שום תקציב לנושא הזה.
מיכאל נודלמן: כל הכבוד, ליולי אדלשטיין, למשרד הקליטה, אבל זה לא המקום שבו צריך לפתח את הספורט, כל הכבוד אני יודע מי עושה את זה אבל זה לא פתרון, זה לא יכול להיות הפתרון.
דנה מליניאק: אני הבאתי את הנושא של ואדים גושין לעיתונות, להציף את הבעיה הזאת, ואני שמחה שיש את ההתכנסות בעקבות החשיפה.
דנה מליניאק: מעבר לכל מה שנאמר, צריך לשנות את חוק הבטחת ההכנסה בגלל מקרים כאלה.
מיכאל נודלמן: את זה אפשר לנסות לשנות, אבל אנחנו מדברים על דברים קצת שונים, זה לא מקובל שספורטאי ברמה שלו חי מביטוח לאומי, קצבה שלא הוא מקבל את זה.
דנה מליניאק: יש כאלה, וצריך לדאוג להם שמראש כבר יהיה פתרון.
דנה מליניאק: אני צריכה היום לגשת לבית הדין לעבודה בשביל להגיש בקשה לואדים גושין, התיקון צריך להיות גם לספורטאים, גם לכנרים מצטיינים וגם למדענים מצטיינים באותו עניין.
יולי יואל אדלשטיין: צריך לעשות קריאה טרומית.
דנה מליניאק: זה חוק הבטחת הכנסה.
אולג בריק: אני מנכ"ל עמותה לספורט בצפון, שבמסגרתה גדל גם ואדים וגם אח שלו שהוא אלוף ישראל בהאבקות, וגם טוניה אלוף אירופה, וגם פיטר מושנסון שזכה בזמנו במקום חמישי באליפות עולם.
אולג בריק: הבעיה הזו שעמותות ואגודות לא מקבלות שום דבר מהמדינה, קח את פיטר שנוסע ב- 14 לחודש לטורניר בינלאומי במסגרת הכנה לאולימפיאדת ביג'ין, איגוד האגרוף משלם לו רק 100$ עבור כרטיס נסיעה, האם אפשר לחיות ככה?
אולג בריק: הוא יתום אין לו אבא ואין לו אמא, יש לו רק אחות גדולה ממנו בשנתיים, בחודש בפברואר הוא חייב לנסוע לטורניר, איך הוא יסע?
אולג בריק: הוועד האולימפי צריך לחשוב.
גלעד לוסטיג: לא כל מי שהאיגוד שולח אותו או שהאגודה שולחת אותו, הוא חלק מהמסגרת ההישגית.
גלעד לוסטיג: ישנם קריטריונים ברורים, ויש סגנים ברורים שהם היררכיים, ולצערי הרב פיטר נכון להיום לא נמצא שם, זה תפקיד של האגודה, ואני מסכים עם האנשים שאמרו פה שהבעיה הכי קשה בספורט הישראלי, אגב לא רק בעולם, הבעיה הכי קשה בספורט הישראלי זה המצב של האגודות שהוא קטסטרופלי, שזה הבסיס של הספורט ושם הבעיה העיקרית, לעולים ולישראלים,
אולג בריק: השנה השתתפו תשעה באליפות אירופה והעולם ולא אחד, בשלושה ענפי ספורט: ג'ודו, האבקות ואגרוף וכעת הם לא מקבלים דבר מהמדינה, רק אלה שבסגל, אנחנו מטפלים ביותר מ- 500 ילדים ובני נוער, ויש לנו הרבה ספורטאים עם עתיד טוב, באמת יכולים להביא כבוד ומדליות למדינה.
מיכאל לשבסקי: אני עובד במרכז הפועל, עד עכשיו הייתי שופט בינלאומי, שפטתי כמה אולימפיאדות וכחמישים שישים אליפויות עולם, אני רוצה להגיד, ראשית תודה רבה למשרד הקליטה, יולי אדלשטיין יודע שבשנת 1990, 1991, 1992 כסף שמשרד הקליטה נתן לנו למרכזים, לפתוח סניפים, לתת משכרות במשך שנה למאמנים, סניפים אלה עד עכשיו הגיעו לארמיה של מאמנים, כל המאמנים האלה קיבלו ארמון ממשרד הקליטה, ואני למשל אחראי על ענפים כמו אתלטיקה כבדה כמו האבקות, ג'ודו, אגרוף, הרמת משקלות, קבוצות שאני פתחתי במרכז הפועל בשנת 1990 עד עכשיו קיימים, אם היו שש שמונה קבוצות האבקות אז עכשיו יש יותר מ- 50 על כך אני מודה לך.
מיכאל לשבסקי: אני לא יודע למה קלאודיה כץ לא אמרה שכל ספורטאי חדש אחרי גיל 17, 18 מקבל עזרה ממשרד הקליטה באופן חד פעמי, 2,000 ₪ לרכישת ציוד, זה גם דבר גדול, וגם תודה על כך, בקשר לעולים חדשים שהשתתפו באולימפיאדות אז אני בכמה אולימפיאדות שאני שפטתי שליש מהמשלחת היו עולים חדשים, הבעיה כאן בספורט, לא משרד הקליטה ולא הועדה הזאת, משרד הספורט יתן לנו כמו בכל מדינה נורמאלית, בכל מדינה יש הקצבה לספורט 1% -3% מהתקציב המדינה, לנו ממשרד הספורט יש פירורים לספורט ולכן כך נראה הספורט שלנו.
אלדד בוקשפן: שלום, אני משמש כיושב ראש אגודת מכבי תל אביב, והגעתי הנה כדי לנסות לעשות משהו שאנחנו לא מצליחים, זה שיש לנו תקציב של מיליון שקל, אם ישאלו מאיפה הוא מגיע ואני גם אספר מאיפה הוא מגיע, אבל זה אולי יפתיע אתכם, כי תקציב מכבי תל אביב לכל הספורט שכולל ג'ודו, כולל אתלטיקה קלה, בכלל כל 12 הענפים שיש לנו רובו בא מהכדורגל והכדורסל, עם כל הקשיים שיש בכדורגל ובכדורסל במכבי תל אביב עדיין הכדורגל מקציב כי- 800,000 ₪ למחלקות השונות והכדורסל מקציב מעל 1,000,000 ₪ לאותן מחלקות, מבחינה זו אני חושב שאנחנו מאוד יחודיים.
אלדד בוקשפן: אני רוצה להרחיב את זה הרי כולנו כאן מסכימים שאין מספיק כסף, כולם מדברים על כך, יש לנו את הקבוצה הזאת שלוי הציג, של יהודים הנמצאים בעולם שלא מגיעים לפה בגלל הקשיים, הם לא יכולים לחיות מ- 2,000 ₪ וגם לא מ- 2,500 ₪.
אלדד בוקשפן: אני חושב שיש כאן פרויקט לאומי, הבאת הספורטאים היהודים לא רק למכביה לשבוע אחד או שבועיים, אלא להביא אותם כדי שהם יהיו פה, שהם יחיו פה.
אלדד בוקשפן: מעבר לזה, מדברים על זה הרבה, אבל לא אמרו משפט אחד שקשה לי שלא להגיד אותו וזה החשיבות של הספורט, אנחנו צריכים להבין שכאשר יעל ארד מקבלת מדליה, למחרת בבוקר אלף ילדות בארץ יתחילו לעשות ג'ודו, כבחורה קופצת קפיצה לגובה, ועושה קפיצה של שיא עולמי למחרת מאות ילדות מתחילות לקפוץ, החשיבות הזו היא חשיבות לספורט, והספורט הוא, בהולנד הספורט מנוהל על ידי משרד הבריאות מפני שהקשר בין בריאות לספורט הוא קשר הדוק מאוד.
אלדד בוקשפן: אלה הדברים, ופה אנחנו מדברים על עוד 100,000 ₪, צריכים לעשות גם תקציב לאומי לנושא של עולים, צריכים לעשות קריטריונים לעולים, הרי לא כל אחד יהיה ספורטאי צמרת, ולא כל אחד יהיה ספורטאי צמרת, אבל אחד יהיה מאמן בבית ספר, ואם הוא יתחנך נכון איך לאמן ואיך לאמן, גם זאת בעיה, הוא יבוא לפה, הוא יביא לנו דור של צעירים שיעשו לנו ספורט, מתוך הדור הזה יצמחו גם אנשים שהם יהיו ספורטאים אולימפיים.
אלדד בוקשפן: אלה האנשים שאנחנו צריכים, הם ישמשו דוגמה לספורט ואז במקום שיהיו לנו רק כמה מאות אתלטים יהיו לנו אלפי אתלטים, מהם יצמחו אנשים שיביאו אותנו לאולימפיאדות ויביאו הישגים והם ישמשו דוגמה לאחרים, לכן ההצעה שלי היא מאוד פשוטה, צריכים להגיע לזה שזה יהיה משהו לאומי ויהיו קריטריונים ושאנחנו נוכל להביא, אני מדבר מעבר לעולים, בארץ יש לנו בעיות מעל ומעבר, אם עירית תל אביב מקציבה לכל ה- 12 מחלקות של מכבי תל אביב 150,000 ₪, זה ממש מביש, בעצם אנחנו יכולים לוותר על זה ולא לרוץ אחרי כל המסמכים ולמלא את כל המסמכים כדי לקבל את הסכום הזה.
אלדד בוקשפן: אנחנו ניזונים, למזלנו משתי מחלקות בכירות מאוד, שעם כל הקשיים מבינות שצריכות לתמוך בזה, אני מבקש מאוד שנעשה משהו שהוא מעל ומעבר ושהוא לאומי, מבצע לאומי, נעשה משהו שנוכל לעשות ולהביא את ה- 50, 60 או בפחות 20 ספורטאים הנמצאים בחוץ לארץ להביא לארץ.
מרינה סולודקין: כנראה בארץ סדר העדיפויות אחר, ספורט לא בסדר עדיפויות וחבל מאוד, ומה ששמעתי בזמן שהייתי כאן ישנם דברים מאוד חשובים, קודם כל שמשרד החינוך הוא מחוץ לתמונה אני חושבת שזה מאוד לא נכון לספורט של המונים במדינת ישראל, אני חושבת שאחת מההמלצות שאנחנו נעשה להמליץ למשרד הבריאות, אני לא מדברת על אישיות שר הבריאות, אנחנו צריכים לחשוב איך לעזור לספורט.
מרינה סולודקין: עניין השני זה משרד החוץ, כי כל העניין של פרוגודננטה שכל כך חשובה לכל מדינה ובמיוחד במדינה שלנו שיש לה יותר מידי אויבים בחוץ לארץ.
מרינה סולודקין: ספורט הישגי זה כרטיס ביקור של המדינה, אני לא יודעת למה, למה אנחנו כולנו כאן מבינים את זה ולמה לא מבינים במקום שצריכים, גם ממליצה אדוני היושב ראש, לפנות לשרת החוץ לחשוב איך אפשר לממן, שמענו כאן את עניין הנסיעות, הם זקוקים לעזרה, הם שגרירים של מדינת ישראל בחוץ לארץ, אז אפשר לפנות גם לשרה ציפי לבני.
מרינה סולודקין: עניין נוסף, אני לא קוראת בעיתונות הישראלית קריאות, מאוד חשובות לתרום לספורט, יש לנו הרבה אנשים עשירים בארץ הזאת, אי אפשר לפנות כל הזמן לארקדי גידאמק ולאחרים, איפה רקנטי, וורטהיימר, איפה האחרים?
מרינה סולודקין: אני חושבת שגם אליהם צריכים לפנות פניה אישית לעזרה.
מרינה סולודקין: זה התפקיד הישיר שלו, אבל אם אני רואה את התקציבים של משרד הספורט והמדע, אני רואה את התקציבים האחרים גם במדע, גם בתרבות, גם בספורט, אני רואה ואני מאוד מעריכה שיש לנו שר ערבי חדש, אבל הוא לא בא לא מספורט ולא ממדע, אני מאוד שמחה לשרים ערביים אבל שזה יהיה לפי מקצוע ולא אחרת.
שלומי נמירובסקי: אני מנכ"ל איגוד הג'ודו, ואני רוצה לענות לחברת הכנסת מרינה סולודקין.
שלומי נמירובסקי: בעניין משרד החוץ, ניסינו לעשות מספר דברים עם משרד החוץ, אני יכול לדבר רק על הענף שלי שזה הג'ודו, אריק זאבי הוא אחד הספורטאים הפופולריים באירופה, אם אנחנו נוסעים לאליפות אירופה או לאליפות עולם, כולם שואלים וכולם יודעים מיהו ומה הוא עשה, ספורטאי ברמה עולמית מאוד גבוהה, אבל אם אנחנו רוצים לעשות שיתוף פעולה עם משרד החוץ, הם אומרים עזבו אותנו, זה לא מעניין אותנו.
שלומי נמירובסקי: אולי דרך חברי הכנסת נוכל לעשות משהו.
מיכאל נודלמן: איך אתם גילתם שהוא, אלוף ישראל, חי בתנאים כאלה?
שלומי נמירובסקי: במקרה של ואדים גושין, את התכנית המקצועית שלו אנחנו באיגוד הג'ודו ממלאים הכל, אנחנו נותנים לו הכל לתכנית המקצועית.
מיכאל נודלמן: אבל הוא צריך, אתם צריכים לדאוג גם לחיים שלו.
שלומי נמירובסקי: חוץ מואדים גושין, יש לנו לפחות 50 ספורטאים אחרים כמו טניה סימנטוב מבאר שבע.
מיכאל נודלמן: אלופי ישראל?
שלומי נמירובסקי: אלופי ג'ודו, טניה סימנטוב היתה 4 פעמים אלופת אירופה, ואם אנחנו לא הינו מצאנו לה ספונסר, היא גם עולה חדשה, אז גם לאכול לא היה לה, האיגוד יכול לדאוג לתנאים המקצועיים ברגע שהם עשו, הבעיה שהמדינה לא עוזרת לנו לגדל ספורטאים, היא מחכה שאנחנו נגדל אותם, נשקיע מכל מיני מקורות שאנחנו מוצאים, ואז אחרי שהם מגיעים להישגים הם עוזרים להם.
שלומי נמירובסקי: הבעיה היא לגדל, איך אנחנו מביאים ילד כמו ואדים גושין שמגיל 12 או מגיל 7 הוא מתאמן בג'ודו, או אולי מגיל 5 אבל הוא לא אלוף אירופה, הוא עדיין לא הגיע, הוא רק בגיל 15, 16 הוא מגיע לאליפות אירופה, מי עוזר לו בכל ה- 10 שנים האלה?
שלומי נמירובסקי: להביא ספורטאים מוכנים מחוץ לארץ זה יותר קל, אנחנו רוצים לגדל, יש פה ספורטאים, בענף הג'ודו לפחות מלא בספורטאים צעירים, חלקם עולים וחלקם אפילו לא עולים אבל צריך לגדל אותם.
אורי חרל"פ: ברכה לחדר הזה ולמשרד הקליטה שמצד אחד זה לא טוב מבחינת הספורט ומצד שני הנושא הזה של קליטת ספורטאים עולים, מורים עולים הם עשו דברים נפלאים, אנחנו יושבים בחדר של ועדת הקליטה כאשר באולם הגדול כשמחליטים על תקציבי מדינה, הספורט מקבל 40 מיליון שקל לכל הספורט, הספורט חי מהמועצה להסדר הימורים בספורט, אנחנו נחנך את הנוער לעשות הימורים אז יהיה כסף בספורט, לא יעשו הימורים לא יהיה כסף בספורט.
אורי חרל"פ: אחת הבעיות של מדינת ישראל, זה קיצוץ תקציבי לאורך כל השנים, כשמיכה גולדמן היה שר הספורט היו 120 מיליון שקל של המדינה לספורט, ב- 2008 אנחנו מדברים על 40 מיליון, אנחנו גם באים בדרישות יותר מטענות לקבוצות, אגודת ספורט יכולה לשלם לשחקן כדוריד 10,000 , 12,000 ₪ לחודש, אבל מאתלט היא תיקח ממנו 1,000 שקל כדי שהוא יתאמן, גם סדר העדיפות של האגודות הוא כזה שלא עוזרים לספורטאים, אין להם ממה, לא שאני בא אליהם בטענות, יש לנו בעיה של תקציב מדינה לספורט וכל זמן שלא יהיה אז תמיד משרד הקליטה, הצברים הספורטאים מקבלים כלום ובעזרת משרד הקליטה מקבלים כלום פלוס עוד משהו.
אמנון גור: בין השנים 1991 – 2003, הייתי מנהל המחלקה לקליטת עולים בספורט כמובן, אבל כלל גם מורים, גם מאמנים, גם ספורטאים וגם לחפש ולבנות תשתית כולל פרויקטים לאתיופים.
אמנון גור: אני רוצה לסבר את האוזן, היום ילדים ילדי הארץ, או ילדים שעלו בגיל של שנה שנתיים, 70% מיצגים את הספורט האישי באתלטיקה, 70% אתיופים וחבר העמים, זה כדי לסבר את האוזן, גם הצעירים, על כל ילד אחד יליד הארץ, ישראלי, צברי, לעומת עולים שמקבלים את החינוך ואת האווירה במסגרת הבית, אלה הם הספורטאים, צברים כמעט ולא רואים במגרשים, כמעט ולא רואים בענפים האישיים, ישנם מספר ענפים שיש יותר.
אמנון גור: הספורט ההישגי עושה עבודה נהדרת, הוא מטפל בספורטאים, בהכנות לאולימפיאדה, אני סחבתי על הגב שלי ספורטאי, הייתי מאמן אולימפי, סחבתי גם ספורטאי כזה, גלעד לוסטיג מכיר את הנושא, ואולי כולם מכירים, כשסגרו לו את חשבון הבנק, הייתי צריך ללכת להלוות כסף כדי לתת לו שיפתח את חשבון הבנק שלו, גם זה קרה לפני שהוא נסע לתחרות ועשה את המינימום האולימפי באווירה טובה, הראש היה צלול, מנטלית היה יכול להתמודד כמו שצריך והבחור עשה את המינימום האולימפי, אז גם אני יכול להזכיר את הדברים האלה.
אמנון גור: משרד הקליטה הוא הגוף היחידי מהמשרדים שעושה את העבודה כמו שצריך, תמיד היתה אוזן קשבת לטיפול גם בצעירים ולטיפול בספורטאים, לטיפול במאמנים, משרד החינוך שהוא צריך לקלוט את המורים המאמנים, מחבר העמים 95% הם מורים מאמנים, אז הוא בקשיים אחרים, בסדר עדיפויות כזה ואחר, קלטו חלק אבל אחרי שהם עשו שנת השתלמות, מגיעים בעלי משפחות, הם צריכים ללכת לעבודה, לא הם צריכים לעשות את שנת ההשתלמות הזו, אני אומר היה מצב מביך, שש שעות שמשרד החינוך נתן למורה כזה על בסיס שגם בית הספר היה צריך לתת שש שעות, הוא לא קיבל מבית הספר את השש שעות, אף אחד לא טיפל בזה, זה לא מעניין, קיבלו את השש שעות ולא מעבר לזה, את השנים עשר שעות שזה חצי משרה וזה נראה יותר טוב, אבל גם לא.
אמנון גור: היתה תקופה של מאבק, יש פרויקט כזה למצוינות במשרד החינוך, ספורטאים לא יכלו להנות מפרויקט המצוינות, מדוע, למה?
אמנון גור: שנים נאבקנו על כך ללא הצלחה, אני רוצה להגיד, התשתית של הספורט הישראלי הוא קודם כל חינוך, אנחנו נחנך לספורט, אנחנו לא נמצא אותם ברחובות עם שתית בירה וסמים, על זה אנחנו צריכים כאן להכות על השולחן שאנחנו לא עושים את זה, קודם כל זה משרד החינוך, אנחנו יודעים שזה במשרד החינוך לא נח.
אמנון גור: מינהל הספורט, ואני הייתי בתוך מינהל הספורט ודרכו פעלתי, לדעתי כספים של מינהל הספורט לא הלכו כהוא זה לנושא של פעילות פוליטית, כל מה שהגיע מבחוץ בעיקר משרד הקליטה זה הכסף שהיה, מינהל הספורט שהיה צריך לקבל את ההקצבות שלו ממשרד החינוך לא קיבל שקל אחד לנושא של עולים, יולי אדלשטיין יודע שככה זה היה.
אמנון גור: היום אני יושב ראש עמותת ספורט באתלטיקה באזור השרון, יש לי כשלוש מאות ספורטאים ומתוך זה בערך 80% ילדים עולים וחלקם הגדול הם אתיופים, ידוע שלאתיופים יש כשרון מיוחד, חיו בגבהים, יש להם יכולות פיזיולוגיות ברמה מאוד גובהה, אנחנו לא עושים כלום בשביל לקדם אותם, והורים של אותם ילדים, אתה לא יכול לפנות אליהם, אחד עובד בשכר עלוב או חלקם, שני ההורים אינם עובדים, הדרך היחידה למצוא פתרון, אני על כל פנים פניתי לפחות לעשרים גורמים, אחד הגורמים הוא טד אריסון, ואחרים, אני אומר לכם להוציא פרוטה ממישהו צריך לעבור עשרה מדורי גיהנום.
אמנון גור: אני חושב קודם כל שהישיבה ממש במקום, צריך להמשיך ולדון ולראות איך מובילים את הדברים לכיוון של תכנית עבודה, אפילו תכנית חומש, אם רוצים לקדם את הספורט, תכנית חומש עם תקציבים ואיך לעשות את זה עם הוועדות והגופים שעוסקים בספורט ההישגי, יש גם התאחדות ספורט בבתי הספר, שהם חלק נוסף שאפשר לשלב אותו בעניין ולהוביל מהלך שיראה אחרת.
מיכאל נודלמן: אני שמעתי, כל הכבוד לצבא למה שהוא נותן.
דוד גולדנר: מבחינת התנאים שאנחנו יכולים לתת מלבד למשל חופשות, אנחנו משתדלים לתת כל מה שניתן בעיקר אחרי שעות הפעילות של הספורטאי המצטיין, הוא הולך לאימונים שלו, בדרך כלל אנחנו משבצים אותם קרוב למקום האימון או למקום מגוריו, בדרך כלל לפי בקשתו.
דוד גולדנר: מבחינת חופשות עדיין לא נתקלתי במצב בחמש השנים האחרונות, שאם ספורטאי רצה לצאת לאיזו פעילות בחוץ לארץ או פעילות אימונים שעכבתי את זה.
דוד גולדנר: יכול להיות שלפעמים יש בעיות מקומיות של מפקד מסוים או יחס של אותו חייל שאינו משתף פעולה, וזה חלק מהחינוך, אבל באליפות אירופה הקודמת וגם באולימפיאדה הקודמת אני הייתי עדיין בתפקיד, לא משנה אם הוא עולה או לא, מישהי סיפרה שעיכבנו את יציאתו, דיברנו פה על נושא של החינוך, אנחנו מובילים כרגע פרויקט יחד עם משרד החינוך, יש כבר כמעט 150, ואצלנו יש כ- 150, 200 בתוך צבא ההגנה לישראל, 200 תקנים במשרד החינוך.
דוד גולדנר: יש סוגיות תקציביות שאני לא קשור אליהם אבל אני שומע אותם ברקע, שהיום יש 80 ילדים כאלה המהווים מודל לחיקוי, שהם גם הולכים על מדים ביום וגם כשהם באים למתנ"ס או שהם באים לבית הספר, עם המטען האישי שלהם, שהוא גם עושה צבא ושהוא גם מצטיין, זה עושה משהו אחר בבית הספר, אורי יכול לספר סיפורים על ילדים כאלה שהם מהווים דוגמה בבית הספר, אלה הם הדברים שאנחנו כן יכולים להשפיע.
דוד גולדנר: אם הספורטאי הוא חייל בודד, הוא מקבל דברים כמו שכר דירה וכדומה, הוא בעצם מקבל את כל המעטפת שהצבא מסוגל להעניק, בין אם זה מענקים אאו הטבות, בסך הכל אנחנו משתדלים.
מיכאל נודלמן: אנחנו לא מדברים כאן רק על ספורט, אנחנו מדברים על רוב הדברים השייכים לחיים בישראל, צבא זו דוגמה הכי טובה, יחס לכל אחד לא רק לעולה, לאזרח הם עוזרים הם נותנים דחיפה לכל אחד אם יש לו כשרונות, כל הכבוד.
יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב ראש, אני באתי לפני הסיכומים אני מבקש כמה דברים, אני לא רוצה להיכנס לזכרונות לגבי משרד הקליטה, אבל אני חייב לומר שהנושא של מלגות לספורטאים נולד משתי סיבות וחלק מהנוכחים בחדר זוכרים את הדברים טוב מאוד.
יולי יואל אדלשטיין: מישהו מהנציגים הבכירים, עסקני הספורט הביא לידיעתי שבאמת בין 1992 ל- 1996 שרד אולימפי אחד מקרב על העולים שהיו בברצלונה, זה פשוט לא יכול להיות, לא יכולה להיות תחלופה כזאת בתנאים טבעיים.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו תמיד לועגים על הציניות של עיתונאים, ודאי אנחנו חברי הכנסת לועגים על כך, אבל דוקא כשעיתונאי ספורט, אבינועם פורת התקשר בזעם ללשכת שר הקליטה דאז שהיתה לשכתי, וצעק על אחד העוזרים שלי ואמר השר שלך בכלל יושב במשרד ויודע שקוסטניב מטושביץ נשאר ללון בספסל בגן הציבורי בין האימונים כי אין לו כסף לנסוע הלוך וחזור?, זה מסוג הדברים שהביאו להתעסקות בנושא.
יולי יואל אדלשטיין: במציאות אולי יש דברים יפים יותר, אבל מה שעולה מהדיון הזה, לשפחות מבחינת הרצף הגישה שהייתה, ואני יכול להעיד שהיא הייתה ודאי מטעם משרד האוצר ובודאי מגופים ממשלתיים שאמרו בשיא הרצינות אמרו שהם יעזרו לספורטאים אולימפיים חצי שנה לפני האולימפיאדה, כשנתקרב לאולימפיאדה הבאה חצי שנה שנה אז נעזור.
יולי יואל אדלשטיין: שאלתי האם עד אז הם יעבדו בשמירה?
יולי יואל אדלשטיין: לא בסדר, אבל לא ארבע שנים, מה בארבע שנים ניתן סיוע, אני רואה שעדיין, נכון לגבי ספורטאים עולים קצת פחות, תפקיד שמשרד הקליטה צריך לקחת חלק גדול מהדברים האלה, והם באים על חשבון משהו אחר, משרד הקליטה מציין במסמך שלו שהוא משלם כמיליון וחצי כשהתקציב הבסיס הוא 300,000 ₪, נכון?
יולי יואל אדלשטיין: אז שאר הכסף בא על חשבון אחר, זה לא כסף שצבעו אותו לספורט, זו היתה ההחלטה ואני שמח מאוד שממשיכים גם אנשי מקצוע, וגם מי שעומד בראש המשרד את הנושא.
יולי יואל אדלשטיין: אני אומר שכפי שהנושא הזה של הרצף כנראה פחות או יותר טופל, יש כאן שני דברים שעולים וצריך עדיין לטפל בהם, אחד שהוא לכאורה הוא נקודתי אבל הוא בעצם שגרם לדיון, הנושא של ואדים גושין, כאן באמת צריך להגיע לתיקוני חקיקה למה שנדרש, ולא להיות ספורטאי שיוצא לאליפות, גם אם הוא יוצא לאליפות לאומית, אחד שהוא נוסע במרצדס וחי בוילה בהרצליה פיתוח, זה חלק מהאימונים שלו, כמו שהוא לא יתאמן הוא לא יהיה ספורטאי, צריך לטפל בזה שהדברים האלה לא יעלו יותר.
יולי יואל אדלשטיין: דיברנו על זה שעות, וזה "דרג ב'".
יולי יואל אדלשטיין: כלומר, אלה שלא עומדים בקריטריון עולים נופלים, כי זה בלתי אפשרי, בנאדם עושה שיקול באיזה שלב, כבר נאמר הדבר הזה עשר פעמים בדיון, שמתקציב של כדורגלן אחד, אני לא מזלזל ואני יודע שיש שם הכנסה וגם אמרתם שזה מחזיק את שאר האגפים והכל נכון, מתקציב אחד של כדורגלן, כמו למשל הפועל באר שבע, מחזיקים ענף שלם בהצלחה כולל מדליות אולימפיות.
יולי יואל אדלשטיין: כאן זה לא כסף שאינו ניתן להשגה, אבל ודאי שהבעיה, כמו שאמר פעם אדוני היושב ראש אחד מקודמיך בתפקיד, לפני שנים עוד בזמן שאף אחד מאתנו לא היה חבר כנסת, הוא אמר מה אתה קופץ?
יולי יואל אדלשטיין: נושא של קליטה לא יהיה אף פעם נושא חשוב בכנסת, שאלתי למה, כולם רוצים, כולם מסכימים, הוא אמר זאת בדיוק הבעיה, זאת היא בדיוק הבעיה, בגלל ספורט לא פורשים מהקואליציה, על ספורט לא עושים משבר תקציבי, על ספורט אף אחד לא מאיים, כולם מסכימים, כולם מסכימים, אני מבטיח לכם שאף אחד לא ראה אותם ממטר, אחרי שהביאו מדליה, מנשיא המדינה וצפונה כולם רצים להצטלם איתם, אבל הם לא יגיעו למדליה אם מישהו לא ידחוף אותם.
יולי יואל אדלשטיין: פשוט שיהיה משהו מעשי.
יולי יואל אדלשטיין: אני מציע, שנקדיש דיון מיוחד לכל הנושא הזה, כל מה שאנחנו יכולים, וגם נפעיל את ועדת החינוך על כל הנושא של סגל ב', יש להם ודאי הגדרה מקצועית, סגל ב' הם אלה שכאילו כמעט הגיעו ויפלו, ואני רוצה שואדים גושין כן יגיע ל- 2012, אבל זה חמש שנים לעבור עם כל התנאים.
יולי יואל אדלשטיין: אני מבין את ההערה שלך, נכון משרד הספורט צריך לארגן קבוצה רחבה יותר של חברי כנסת מכל הסיעות ולדאוג להגדלת התקציבים, אבל כפי שזה פעל לא רע עם משרד הקליטה.
יולי יואל אדלשטיין: אני מקבל מאוד את ההערות שהיו פה, צריך לראות איפה משרד הבריאות, איפה משרד החוץ וזה בכוחנו לעשות, אולי תערוך דיון משותף עם ועדת החינוך, נביא נציגים ספציפיים של המשרדים האלה ולנסות ולראות איפה כל אחד יכול לתרום למעגל הזה, כי משרד הקליטה לא פעל עצמאית, דבר ראשון הוא בא למינהל הספורט ואמר אנחנו ניתן אבל מה אתם נותנים, יתכן שגם כאן אפשר לפעול באופן זה.
יולי יואל אדלשטיין: דיברו פה הרבה על תורמים, זה קל מאוד לומר, כשמישהו פה אומר הצלחנו להשיג תרומה, אני יודע במה זה כרוך, גם אני אמרתי וולאה, אני עכשיו שר אני אגש לכל מיני אנשים, אני אמצא ספונסרים ותורמים, זה לא הולך כל כך בקלות, כמה פעמים היו הצלחות אבל ברוב המקרים זה לא הולך, רק אם באמת יראו שהמדינה פה דוחפת וכפי שאמרתי שהנשיאים וראשי ממשלות מצטלמים לפני המדליה ולא אחרי המדליה, יכול להיות שלספונסרים יהיה יותר קל להיכנס.
מיכאל נודלמן: הכל בסדר אבל מה לעשות בינתיים עם בחור הזה, עד שהחוק יכנס ועד שכל הדברים יתוקנו?
לזר קפלון: אני מציע לצאת בקריאה, גם לשר הרווחה וגם לפנות למנכ"ל הביטוח הלאומי, כדי לבטל, יש ועדת חריגים.
יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע אדוני היושב ראש, המחשב עובד ובפעם הבאה כשהוא יסע לתחרות שוב זה יקפוץ שהוא נסע.
קריאה: רוב המאמנים של העולים עובדים עד יוני, אלה שעובדים במערכת החינוך, ביולי אוגוסט הם מקבלים דמי אבטלה, ודוקא בחודשים האלה יש הרבה תחרויות.
קריאה: אני נתקלתי בבעיה דומה שמאמן בטכניון שעובד כל הזמן, נסע לאליפות עולם ועכשיו שללו לו את הביטוח הלאומי, בגלל שהוא נסע לאליפות עולם.
מיכאל נודלמן: אני ביקשתי מעורכת הדין, ואם היא לא יכולה אבקש מהיועצת המשפטית שלנו, שבשבוע הבא נעשה תיקון וזה צריך לעבור פרוצדורה.
מיכאל נודלמן: חברים אנחנו מסימים, אני רוצה להגיד תודה לכם שאתם עסוקים בדברים חשובים, בשבילנו חשוב מצבם של הצעירים מצבם של אלו שיהיו באולימפיאדות הבאות.
מיכאל נודלמן: מצב הספורט שלנו לא תקין, כי כשיש ספורט תקין יש פתרון לכל בעיה ופה אין פתרון.
מיכאל נודלמן: אני חושב שזה לא טבעי, שמשרד התרבות המדע והספורט, צריך לטפל גם בספורט גם בתרבות וגם במדע.
מיכאל נודלמן: צריכה להיות רשות לאומית לספורט או משרד לספורט, ועל זה עם חברי כנסת, עם זה ננסה לעלות לראש הממשלה, אם חברי הכנסת תומכים בזה אנחנו עולים עם זה לסדר יום ושולחים מכתב, אני אדבר עם ראש הממשלה, הבעיה שהוא עכשיו עסוק עם נושאים אחרים אבל אפשר לדבר, אפשר להתחיל בצעדים.
מיכאל נודלמן: אני חושב, כך אומרים שהוועד האולימפי עסוק רק עם אלה שנוסעים לאולימפיאדה, אני חושב שצריך לטפל בספורטאים שאתם חושבים שהם פוטנציאל אולימפי לאולימפיאדה הבאה, הרשימה צריכה להיות עם קריטריונים ולא יכול להיות שלפי קריטריונים, לפי מצב ראוי הוא נמצא במצב שהוא נמצא עכשיו, צריכים למצוא דרך לעזור לאנשים כאלה, במיוחד כלכלית ובמיוחד עולים חדשים כי אצלם אתם מבינים מצבם הכלכלי גרוע יותר מאשר אצל וותקים.
אורי חרל"פ: אנחנו ידענו את זה מקריאה בעיתון.
שלומי נמירובסקי: אני לא יודע אם היה לנו פתרון, אבל בעבר סטולר ואני טיפלנו במקרים כאלה, אנחנו למדנו רק מהעיתון.
מיכאל נודלמן: ואתם יכולים לעזור.
מיכאל נודלמן: לפרוטוקול, אני אפנה לשר הרווחה שהוא גם צריך לסייע, הוא ספורטאי אבל הוא אזרח, הוא בנאדם, הוא אזרח של המדינה, מצב משפחתו גרוע מאוד, רווחה צריכה לעזור גם, אבל זה לא אומר שאתם חופשיים מזה, אם יש עוד כמה צעירים במצבו והם ברשימה.
אורי חרל"פ: אין עוד במצבו.
קריאה: יש עוד במצבו.
גלעד אברהמי: אדוני היושב ראש, גם אנחנו משרד הקליטה רוצים לקבל את השמות ולבדוק איזה סיוע הוא מקבל היום ומה אפשר לעשות.
מיכאל נודלמן: אני רוצה שוב להגיד שאנחנו נותנים כבוד למשרד הקליטה לשר שהיה והחליט שצריך לעזור לספורטאים, זו לא פגישה אחרונה, אני מלא תקוה שאנחנו צריכים לערוך שינויים כדי למנוע מקרים כאלה שאנשים כמו ואדים גושין, לא יפלו למצב כל כך לא טוב, זה לא נותן כבוד למנהלי הספורט, לא נותן כבוד למדינה וגם לנו חברי הכנסת שיש מקרים כאלה.
מיכאל נודלמן: אנחנו תומכים בהצעה של יושב ראש אגודת מכבי, לבנות פרויקט לאומי כדי להביא לפה ספורטאים ברמה גבוהה, צריך לבנות פרויקט על טווח מספיק ארוך ורק ככה אפשר לעלות את הספורט שלנו, אני לא מדבר על מה שדיבר אמנון גור, כי ברור שבתי הספר לא נותנים מספיק ספורט לילדים, לכן אתה רואה בשטח רוב של עולים חדשים כי שם התרגלו שספורט בחיים דבר חשוב, אני חושב שאנחנו צריכים לעשות הכל כדי שכל צעיר וכל ילד ידע שבלי ספורט, ושהספורט עוזר לאדם לבנות באופן עצמי, אני חושב שחשוב שאנחנו נפנה גם למשרד החינוך.
מיכאל נודלמן: יש לנו נציג משרד החינוך, אני מתנצל שלא נתנו לך לדבר אבל שמעת מה נאמר פה, אנחנו חושבים שמשרד החינוך לא מספיק עובד בנושא של ספורט, וילדים לא מבינים שספורט חשוב מאוד, לא רק צבא חשוב, הספורט חשוב בחיים של הבנאדם.
מיכאל נודלמן: לדוגמה: אני הייתי ילד צנוע אחרי מלחמת העולם השניה, נודלמן מיכאל ואבא שלמה, באוקראינה היה לא מאוד פופולרי.
מיכאל נודלמן: כעסתי כשהכניסו אותי לעסוק בספורט, עסקתי בספורט השגתי הישגים גבוהים, הייתי אמן של ספורט בינלאומי באתלטיקה קלה, בספורט, אבל צריך לומר שאני פרופסור, בחיים שלי לא חשבתי שאהיה פרופסור, ואני חושב שאני פרופסור בזכות מה שקיבלתי בספורט.
מיכאל נודלמן: אין דברים שאדם עסק בספורט לא יכול לעבור, אלו הם אנשים חזקים ובחיים שלהם הם גם נותנים הרבה למדינות ולחברה, אני מספר את זה לא כדי לספר על עצמי, זו דוגמה ואני חושב שאדם יכול, חוץ מזה אני חבר קבוע באקדמיה לאומית של אוקראינה, וזה רק בזכות מדלית הספורט, אם אני לא הייתי עוסק בספורט הייתי איש צנוע, הייתי איש חלש, הספורט נותן לאדם להבין שהוא בנאדם ושהוא יכול לעשות יותר מאחרים, זה חשוב שילדים ידעו את זה.
אברהם זוכמן: כבוד היושב ראש, בכל מערכת החינוך ועם כל הקשיים שיש לה, יש שעתיים לחינוך גופני לכל תלמיד במערכת, יש לנו תחרויות בבתי ספר ב- 15 ענפי ספורט, ואני שמח שהילדים העולים משתלבים בתוך המערכות ולתוך התחרויות, היום העליה היא לא כל כך מסיבית כפי שהייתה בעבר.
אברהם זוכמן: הייתי השבוע בתחרויות של כדורסל, כבר לא מזכירים אותם כעולים, אבל ילדים כוכבים, הם משולבים בתוך הקבוצות.
מיכאל נודלמן: אני רוצה שככה יהיה עם ילדים ותיקים, כמו עם עולים, כי אלה קיבלו חינוך וידע משמעותי על הספורט.