GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמיהוד בהט: אז אני אומר, הקצה יהיה שמנהלי בתי הספר וחטיבות הביניים באותו יישוב יכונסו, יקבלו את הואוצ'ר, שתיכף אנחנו נתאר אותו כאן, יצטרכו בזמן סביר להציג תכנית לאישור צוות היגוי, ומקבלים את המשאב לתוך בית הספר ומתחילים לפעול בו, ככל שהזמן יתיר להם במהלך החודשים הקרובים.
עמיהוד בהט: ואחר כך גם, כמובן, למי שיתחיל באמצע השנה גם יורשה להמשיך אותו בשנה הבאה, שלושה חודשים, ארבעה חודשים.
זאב אלקין: אני אפסיק אותך לשנייה, אני פשוט מנסה לעשות תרגיל מחשבתי.
זאב אלקין: אנחנו כרגע סוף דצמבר.
זאב אלקין: אתה אומר שתוך חודש, חודש וחצי תחליטו מה היישובים ותיכנסו ליישובים.
זאב אלקין: זה אומר שאם אני מנהל בית ספר אני מתוודע, נחשף לאפשרות של הואוצ'ר הזה לקראת סוף פברואר.
זאב אלקין: בין לבחור רשות ולסגור עם אגף החינוך לבין עד שזה נקלט אצל המנהל ומופנם אצלו במקרה הטוב זה סוף פברואר תחילת מרץ.
עמיהוד בהט: לכן אני אומר שמראש אנחנו בונים את זה לשנה פלוס.
זאב אלקין: אני מנסה להבין את האופק של השנה ומה בכלל תספיקו לעשות.
זאב אלקין: עכשיו אני כמנהל, אם אני מבין נכון, תיכף אתה תפרט את זה, אני צריך להציע תכנית.
עמיהוד בהט: אנחנו נציג את זה.
עמיהוד בהט: אתה מקבל מנחה מטעם התכנית, עם גבולות גזרה, מתווה שאנחנו עומדים לכתוב אותו בחודש הקרוב, ואתה בהתאם לגבולות הגזרה האלה בונה תכנית.
זאב אלקין: אבל אני צריך לעשות איזו שהיא פעולה.
זאב אלקין: תיכף ניכנס לפרטים מהי אחרי שתתארו את המתווה, אבל זה ברור שאני לא יכול להגיד משפט פשוט רוצה או לא רוצה אלא אני צריך לקיים איזה שהוא דיון בצורה כזו או אחרת של עומק, שאולי אפילו לא יסתיים בדיון אחד אלא ידרוש כמה דיונים, עד שאני אבין על מה מדובר, עד שאני אקרין את זה לצוות, עד שאני אקבל את הפידבק מהצוות, מן הסתם זה לא יהיה הדבר היחיד שאני אעסוק בו כמנהל אותה חטיבת ביניים באותם שבועות.
זאב אלקין: מבחינת לוחות הזמנים, לפי איך שאתה מתאר את זה, במקרה הטוב המנהל יחזור אליך סמוך לחופשת הפסח או מייד אחריה, וזה במקרה הטוב, כאשר ברוב המקרים להערכתי, ואז ועדת היגוי צריכה לדון בזה ולאשר.
עמיהוד בהט: הכוונה היא שהוא יוכל להתחיל בזה עוד השנה ולהמשיך בזה אחר כך בשנה הבאה.
זאב אלקין: אבל להערכתי, אני עכשיו בונה את זה על לוח הזמנים של השנה, עם כל החופשות שיש, שמתחילות להיכנס, יום העצמאות וכן הלאה, זה אגב גם לוקח זמן ופניות מהצוותים של בית הספר הארגון של כל הטקסים וכל מה שמסביב.
זאב אלקין: המשמעות של זה שהמנהל יקבל אישור לתכנית שהוא הציג, לפי הערכתי, אני מוכן להגיד את זה כאן לפרוטוקול, אנחנו ניפגש כאן ונבדוק מי מאתנו צדק, אבל במקרה הטוב להערכתי סוף מאי.
זאב אלקין: באותן חטיבות ביניים שיש בעיות שביתה שום פעילות לא תתקיים, כי הם צריכים לסגור שעות אחרות, לא את הדבר הזה.
זאב אלקין: לכן בפועל אנחנו כאן יוצאים מתוך נקודת הנחה שאנחנו בשנה רגילה, עם המורים שלא שבתו, אם נכניס לכאן את המורים ששבתו ההערכה שלי תהיה רק יותר פסימית, כי המערכת כרגע מנסה להוציא החוצה את כל השעות שהן פחות קריטיות כדי להחזיר את השעות שהיא מחוייבת להחזיר.
מיכל צידון: אבל מה האלטרנטיבה?
זאב אלקין: אני לא שואל מה האלטרנטיבה.
זאב אלקין: אני מנסה להבין איפה אנחנו נמצאים.
זאב אלקין: אני מנסה להיות מציאותי.
זאב אלקין: אני מנסה להסתכל על זה בעיניים של, אם תרצו, אבא של ילד שלומד בחטיבת ביניים ולקח, אין לו מה לעשות, הוא נכנס לאתר הכנסת בעוד שבועיים, לקח את פרוטוקול הישיבה הזאת ומנסה להבין מתי יבוא אותו מענה שהוא מחכה לו כבר שנה, מאז שהוא קרא את הפרוטוקולים בקיץ.
זאב אלקין: וכדי להיות מציאותי, אני מוכן כמעט להתחייב פה לפרוטוקול, לשם שינוי אני עכשיו אתחייב אז אתם תוכלו לבדוק אותי כשניפגש כאן, שהסיכוי שהתכנית תיכנס לפעילות ממשית בשנת הלימודים הזאת כמעט אפסי.
מיכל צידון: אני חושבת שעצם ההכנה שלה היא כבר התחלה.
עמיהוד בהט: אני קצת יותר אופטימי.
זאב אלקין: מיכל כבר נכוותה כאן פעם בנקודת האופטימיות כי היא התחייבה לנו במשהו.
מיכל צידון: לא אני התחייבתי.
עמיהוד בהט: אנחנו פועלים באופן כזה שזה כן יפעל במהלך השנה הזו.
עמיהוד בהט: אני אומר שוב, זה לא יהיה יחידת זמן של שלושה חודשים, אבל אני כן רוצה להתחיל את המהלך.
זאב אלקין: אתה מדבר כאן על פעילות שהיא לא נקודתית.
זאב אלקין: זה לא סמינר.
זאב אלקין: תיכף אנחנו נשמע את המתווה, אבל זה ברור כבר ממה שאמרת כרגע שאתה מדבר על פעילות שוטפת שבועית.
זאב אלקין: הנדבך הבסיסי.
זאב אלקין: אני טוען שלפעילות השוטפת בממוצע, זה לא מקרה קיצון שאני לוקח, זה לא המקרה הכי גרוע, אני הייתי אומר המקרה האופטימי אבל אני מוכן ללכת אתך על ממוצע, בממוצע לפעילות השוטפת יישארו בערך בין שבועיים לשלושה שבועות של פעילות.
ענת פנסו: אני חושבת שהרעיון הוא לעשות עבודה נכונה.
ענת פנסו: אני חושבת שהתהליך של הכניסה לבית הספר, והעבודה עם המנהל עם הצוות שהוא מקים, ובחינת קודם כל מיפוי המצב שלו, בחינת המצב בבית הספר ומה אנחנו כצוות מורים רוצים לעשות הוא כבר חלק מהתהליך.
ענת פנסו: כי המערכת, הרי אנחנו כולנו פה חיים באותה מדינה ויודעים ששעה שבועית, עם כל כמה שהיא מאוד מאוד משמעותית והרבה יותר ממה שיש היום לא תשנה את כל האווירה בכל בית הספר.
ענת פנסו: אבל אם יש צוות מורים ברשות מנהל שהם עובדים על העניין הזה, מקבלים הנחייה על העניין הזה ויושבים וחושבים איזו תכנית הכי מתאימה, מה אנחנו רוצים לעשות, איזה מטרות אנחנו רוצים לשים לעצמנו, איך אנחנו רוצים למצב את המטרות האלה, זה כבר בעיני חלק מהתהליך.
ענת פנסו: וגם אם התכנית בפועל לילד, אותה שעה שבועית, כמובן שאין שום משמעות להתחיל אותה שלושה שבועות לפני סוף השנה, זה ברור.
זאב אלקין: ולפי מה שאת אומרת כרגע אני רק משתכנע שאני צודק בתחזית שלי לגבי לוח הזמנים.
ענת פנסו: סביר להניח שאתה צודק.
זאב אלקין: כי את הצבעת על החשיבות של התהליך.
עמיהוד בהט: התהליך הוא חלק מהתכנית, אבל יכול להיות שאפשר יהיה כן לעשות, אני קצת יותר אופטימי מכם.
זאב אלקין: אין לך כמעט ברירה.
זאב אלקין: למה אני שואל את הנקודה הזאת, הרי בסופו של דבר אני מנסה לבדוק את זה מצידו, בצד השני של הצינור, מצידו של הילד והאבא, שכל תהליך ההכנה זה בשורות טובות למה שאולי יקרה בשנה הבאה.
זאב אלקין: ולכן חלקית יצטרכו לעשות חלק מההכנה מחדש.
זאב אלקין: לכן יש השלכות של מספר תלמידים עולים וכן הלאה.
זאב אלקין: זה לא יהיה כל כך פשוט.
זאב אלקין: חלק מההכנה עדיין יהיה קשה לעשות אותה.
זאב אלקין: אני שואל את זה, למה אני אומר שלאודי אין כמעט ברירה להיות אופטימי, כי בזמנו כאן כשהנושא עלה לדיון מספר פעמים, זה פחות מטריד את הג'וינט אבל הנקודה שכל הזמן הודגשה על ידי אנשי המשרד, גם כשהם לא עמדו בלוח הזמנים להצגת התכנית, שבשנת הלימודים הזאת התכנית תפעל, לפחות ברמת הפיילוט.
זאב אלקין: ולא במקרה אני בזה פתחתי גם את הישיבה.
זאב אלקין: ולכן אם האופטימיות של אודי נכונה אז המשרד יעמוד בהתחייבות הזאת.
זאב אלקין: אם הפסימיות שלי, שמגובה על ידי חלק מאנשי המשרד והשותפים היא נכונה בעקבות לוח הזמנים שפרשתי אז כבר היום ברור, אני מוכן כמעט להתחייב לפרוטוקול, שהמשרד לא יעמוד בהתחייבות הזאת.
מיכל צידון: מה אתה היית מעדיף, שנעשה מהר ולא טוב או לאט וטוב?
זאב אלקין: תאמיני לי, את לא רוצה לגרור אותי לויכוח הזה, אבל אם כבר גררת התשובה שלי מאוד פשוטה מה הייתי מעדיף.
זאב אלקין: למה אני בשלושים ביולי הייתי מאוד מודאג, ואתם הייתם מודאגים פחות, אני הייתי מאוד מודאג כי אמרתי אם בשלושים ביולי אין לנו מתווה של תכנית אז הסיכוי שזה יעבוד בשנת הלימודים הקרובה הוא הולך וקטן וכמעט נעלם.
זאב אלקין: ולכן אני הייתי מעדיף שכאשר במאי אמרתם שביולי תהיה תכנית שביולי תהיה תכנית ואז בשנת הלימודים הזאת, אם לא בתחילתה לפחות באמצע שלה התכנית היתה מתחילה את העבודה, ואז אפשר להעריך את הפיילוט ואפשר מזה להסיק לגבי ההמשך.
זאב אלקין: זה מה שהייתי מעדיף.
זאב אלקין: אני פה עקבי, לא שיניתי את דעתי מאז השלושים ביולי.
זאב אלקין: בשלושים ביולי באתם ואמרתם לי מצד אחד תבין, יש פה הרבה שותפים, ולכן זה הולך יותר לאט ממה שחשבנו, ולאה רוזנברג הצטרכה לעמוד פה ולהסביר את הנקודה הזאת.
זאב אלקין: ומצד שני אמרתם אל תדאג, זה עדיין ימשיך, ברמת הפיילוט נספיק לעשות את זה בשנת הלימודים הזאת, ולכן אנחנו נהיה ערוכים לשנת הלימודים שאחרי זה כבר עם איזה שהם מסקנות.
זאב אלקין: למה מטריד אותי הפיילוט, למה יש הבדל מאוד מאוד מהותי בין היערכות בבית ספר לבין הפעלה נסיונית, כי כולנו מבינים שלא תיגשו לפריסה הגדולה של התכנית בשנת הלימודים הבאה אם בשנה הזאת לא יהיה פיילוט, זה גם טבעי.
זאב אלקין: כולם יגידו קודם צריכים לראות איך זה עובד באותם שניים שלושה יישובים.
זאב אלקין: אי אפשר להתחיל את זה אם הפיילוט לא עבד.
זאב אלקין: ולכן התזוזה הזאת של חודש, אחר כך חצי שנה, אחר כך בסוף אולי כל שנת הלימודים, המשמעות שלה תהיה תזוזה של שנה שלמה.
זאב אלקין: ואני כמעט מוכן לכתוב באותיות קידוש לבנה שזה מה שהולך לקרות עכשיו.
זאב אלקין: ששנת הלימודים הבאה היא תהיה שנת הפיילוט ולא שנת ההפעלה.
עמיהוד בהט: אני אופטימי לא מתוך שאין לי ברירה או יש לי ברירה.
עמיהוד בהט: אני אופטימי כי אני אופטימי מטבעי, ואני יכול להעיד על עצמי שלא לקחתי שלושה חודשים חופשה ולא שלושה ימים חופשה כדי שאפשר יהיה לומר, לא שאתה תגיד, אבל מישהו אחר, שזה השתהה בגלל זה.
זאב אלקין: את הציטוט הזה מהפרוטוקול אנחנו נעביר לאריה קורת.
עמיהוד בהט: תעביר.
עמיהוד בהט: אני לא לקחתי דקה אחת חופש.
עמיהוד בהט: ואתה יודע, לא לפרוטוקול אני יושב פה עכשיו בחופשה מאונס, כי המשרד הוציא אותי לחופשה כי הוא אמר שאחרת יורידו לי דמי הבראה כי לא לקחתי יום חופש במהלך השנה האחרונה, ואני לא חותם כרטיס ואני יושב פה רק לצורך הישיבה.
עמיהוד בהט: אפילו עד כדי כך.
עמיהוד בהט: כלומר זו לא הנקודה.
עמיהוד בהט: ואני אין לי ייסורי מצפון על העניין.
עמיהוד בהט: יש לי צער, כלומר חבל לי, אבל זה לא עניין של איזו בטלה או משהו כזה.
עמיהוד בהט: ולכן אני מקווה שכן אנחנו נצליח בקטע הזה של השנה לעשות עבודה מספיק משמעותית כדי לפחות לפרוס את הדברים, יהיה במרץ אפריל אבל נפרוס אותם כדי שאפשר יהיה להתייחס לדבר, וזה מה שהכי חשוב כאן, באמצע יולי, כדי שנוכל להבטיח איזו שהיא פריסה יותר רחבה בשנה הבאה.
זאב אלקין: זה מה שמטריד אותי.
עמיהוד בהט: אני יודע, בצדק.
עמיהוד בהט: וזאת הכוונה, ואני מקווה שאנחנו נעמוד בזה.
זאב אלקין: השאלה אם יש דרך בעניין הזה מבחינת
זאב אלקין: כם שאתם חודש, חודש וחצי שדיברתם עד שזה יורד למנהלים האם אפשר לזרז את התהליך הזה.
זאב אלקין: כי משם והלאה אין כבר מה לזרז.
מיכל צידון: אבל אז אנחנו יכולים לעשות את זה פחות יסודי.
עמיהוד בהט: בסדר, אנחנו עושים מאמץ.
זאב אלקין: בוא תמשיך.
זאב אלקין: ביררנו רק את הצפי של לוחות הזמנים.
ענת פנסו: אני אגיד באמת בקצרה, קודם כל לא מדובר פה בתכנית עם תוכן אלא במתווה ארגוני של איך אנחנו רואים את העשייה בנושא של זהות ושייכות לתלמידים עולים.
עמיהוד בהט: אבל סליחה שאני קוטע אותך, וזה פעם אחרונה, לא מדובר פה על מתווה ספציפי שכתוב כאן מבחינת תוכן, אבל קודם כל יש כבר, אנחנו אחרי כמה פגישות בנושא של תוכן, ויש פה גם בעקרונות של התכנית יש פה בהחלט התייחסות לתוכן.
ענת פנסו: כמו שברור אנחנו מדברים על בני נוער עולים ובני עולים, חשוב להדגיש את הנושא של בני עולים, בגילאי חטיבות הביניים, כשאנחנו מייעדים את זה לחטיבות ביניים עם אחוז גבוה של תלמידים עולים ובני עולים.
ענת פנסו: אבל מערך הפעילות הוא הטרוגני, על מנת באמת אם רוצים ליצור פה חיבור חייבים להתייחס לכלל התלמידים, זאת אומרת היחידה היא בעצם כיתה, כפי שהיא נמצאת, ולא עושים עליה שום מניפולציות.
זאב אלקין: זה חשוב להבין לפני שנתקדם הלאה, קהל היעד, אמרת פה שני דברים ששניהם מרתקים אבל הם קצת סותרים אחד את השני.
זאב אלקין: אולי לא הבנתי.
זאב אלקין: מצד אחד אמרת שקהל היעד זה העולים ובני העולים, ואני אשמח לשמוע איפה הגבול, איפה ההגדרה, איך הגדרתם את זה.
זאב אלקין: כשאת מדברת על בני עולים איך את מגדירה אותם.
זאב אלקין: יש הגדרה רשמית לצורך התכנית, הרי בסוף זה יגיע לתיקצוב ולכסף אז תצטרכו הגדרה רשמית מי זכאי להשתתף בתכנית ומי לא.
עמיהוד בהט: כל הכיתה משתתפת בזה, גם אלה שהם לא בני עולים.
עמיהוד בהט: אנחנו לא נוציא ילדים החוצה לצורך הפעלת התכנית.
עמיהוד בהט: אנחנו מתייחסים לכיתה שלמה בבית ספר עתיר עולים.
זאב אלקין: אז קהל היעד הוא כולם.
ענת פנסו: הבחירה היא בבתי ספר שמוגדרים על ידי המשרד כבתי ספר עתירי עולים.
ענת פנסו: אנחנו בנינו את זה על סמך כמובן ניסיון רב של דברים טובים שקיימים בשטח, ואנחנו רוצים לנסות ולחבר בין שלושה אלמנטים.
ענת פנסו: אלמנט של למידה, כלומר ידע, האלמנט של חוויה והאלמנט של התנסות.
ענת פנסו: אנחנו קראנו לזה פה שילוב בין ראש, ידיים ולב, זאת אומרת גם הרחבת הידע של התלמידים, גם איזה שהוא ניסיון לרדת לעומקם של הדברים הקשורים בזהות, בהשתייכות, כפי שהילדים תופסים אותם, וגם פעולה שהיא פעולה התנסותית חווייתית שבה בדרך כלל עושים משהו שקשור באותו חיבור בין פרט לחברה.
ענת פנסו: אנחנו ננסה לעבוד בתחום האישי ובתחום הקבוצתי.
ענת פנסו: אנחנו לא מעוניינים בשום דבר שקשור בכפייה או בהחלטות מלמעלה אלא בלפתח דיאלוג ולתת הרבה מקום וכבוד למורשת המוצא באשר היא.
ענת פנסו: בעצם לייצר איזה שהוא מהלך של שורשים וכנפיים.
ענת פנסו: חיבור לתרבות המוצא, גאווה בתרבות המוצא וחיבור גם לחברה הישראלית ולמה שהיא מביאה איתה.
ענת פנסו: כיוון שמדובר בבני נוער חשוב מאוד שהפעילות תהיה אטרקטיבית ולא תיתפס כעונש, הנה יש לנו עוד שעה פה לשרוף אלא משהו שבני הנוער ירגישו שהם מחוברים אליו.
ענת פנסו: אנחנו לכן נרצה פעולה מגוונת.
יוליה גיניס: אני תוהה אם אותם המורים, מי יהיה בצוות המורים הזה שיחשוב על התכנית יחד עם היועץ החיצוני, המורה לאזרחות, המורה לתנ"ך?
זאב אלקין: אני מציע שתתני להם לתאר את המבנה כי היא עוד לא סיימה.
זאב אלקין: אם משהו אחרי שהיא תתאר יהיה לא ברור אז תוכלי לשאול.
ענת פנסו: אנחנו מדברים פה על שלושה ערוצים של פעילות, פעילות עומק בית ספרית, שהיא כמו שאמרנו מרכז הכובד של התכנית, פעילות שהיא יותר, הגדרנו אותה כימים מרוכזים, שאפשר לצאת או ברמת בית הספר כולו או ברמת יישוב, שוב תלוי במספרים, שהם יותר בסגנון של יום טיול או יום ביקור או יום חוויה.
ענת פנסו: ואיזו שהיא פעולה, בשלב הגדול היינו רוצים שהיא תהיה ארצית, בסגנון של חידון, כמו שיש בצבא, חידון מורשת, משהו שמחבר את כלל חטיבות הביניים, תחושה שאנחנו חלק ממשהו גדול.
ענת פנסו: אני רוצה להתמקד שנייה בעבודת העומק הבית ספרית.
זאב אלקין: לגבי מה שאמרת עד עכשיו, השלב השני והשלב השלישי זה גם כל הכיתה?
ענת פנסו: כן.
זאב אלקין: זאת אומרת שמבחינה זאת הקהל פה זה כל תלמידי חטיבת הביניים במדינת ישראל בבתי ספר עתירי עולים.
מיכל צידון: גם לא כל השכבות, שכבה אחת, שכבה ח'.
זאב אלקין: כולל החידון.
עמיהוד בהט: הלכנו על זה בשלב מסויים של הדיונים במשהו בסדר גודל של מאה חמישים כיתות.
עמיהוד בהט: בשיא.
ענת פנסו: אנחנו נעבוד בצורה כזאת שכל בית ספר שייבחר הוא יקים צוות היגוי, הוא רשאי לבחור מי יהיה בצוות ההיגוי שלו.
ענת פנסו: אנחנו כמובן יכולים לתת לו הנחייה או סיוע בעניין הזה, להקפיד שיהיה רכז חברתי, רכז חינוכי, רכז עולים, זה יכול להיות מורה לתנ"ך ויכול להיות גם מורה להתעמלות, אבל צריך להיות איזה שהוא סוג של צוות היגוי.
ענת פנסו: צוות ההיגוי הזה יקבל הנחייה חיצונית, על בסיס מתווה שאנחנו צריכים לבנות אותו.
ענת פנסו: זה בעצם מה שאודי הזכיר קודם, העבודה שעוד עלינו לעשות.
ענת פנסו: ועל בסיס המתווה הזה בית הספר יצטרך להגיש תכנית.
ענת פנסו: התכנית יכולה להיות מורכבת משילוב של עבודה של צוות המורים האינטגרלי של בית הספר, אבל גם יש לו לטובת זה, כמו שאודי אמר, ואוצ'ר או סל משאבים, הוא יכול לקנות פעולות חיצוניות, הוא יכול לקנות פעולות המשכיות מגופים קיימים בשטח שיכולים להבהיר את הפעולה.
ענת פנסו: הוא יכול לקנות פעולה חד פעמית, מרצה, הצגת תיאטרון וכן הלאה, סרט עם הרצאה ועוד כל מיני דברים שיכולים לעמוד לרשותו, בשביל לקדם את הרעיונות שלו.
זאב אלקין: הסעיפים של הוא'וצ'ר ניתנים להעברה?
זאב אלקין: למשל אם אני לא קונה פעולת תיאטרון אני מפנה את זה לפעילות בתוך בית ספר או שיש לי רשימה של אפשרויות, אם לא השתמשתי באפשרות הזאת אז הכסף נשאר במשרד החינוך.
ענת פנסו: לא, בית הספר מקבל סל של סכום, לא משנה כרגע, עשרת אלפים שקל, והוא רשאי להשתמש בזה כראות עיניו, בנושא הזה כמובן.
עמיהוד בהט: אנחנו חשבנו על שעה שבועית, עשרת אלפים שקל לבית ספר להפעלה של התכנית עצמה, פלוס סכומים נוספים לטובת המדרגות האחרות של היציאה לשטח.
זאב אלקין: כן, אבל אני יכול להעביר מסעיף לסעיף, למשל אני יכול להגיד לא רוצה פעילויות נוספות, רוצה שעתיים שבועיות, או להיפך, לא רוצה שעה שבועית.
ענת פנסו: שעה היא שעה.
זאב אלקין: וכספים אני יכול להעביר מסעיף לסעיף?
ענת פנסו: אולי, אפשר לחשוב על זה.
ענת פנסו: הרעיון הוא, ההמלצה שלנו תהיה לא.
ענת פנסו: אבל בתוך הסל משאבים שהוא מקבל, באותם עשרת אלפים שקל כן היינו רוצים שהוא ינצל אותם, הוא יכול לנצל אותם למה שהוא רוצה בתוך המסגרת הזאת.
ענת פנסו: כמובן המנחה שאנחנו נקצה לטובת העניין ילווה את צוות ההיגוי בבניית התכנית, התכנית הזאת תוגש לאישור, היא תפוקח כמובן על ידי מפקחי קליטת עלייה של המשרד והיינו רוצים שגם הרשות המקומית תהיה חלק מהעניין.
ענת פנסו: בית הספר אמור להפעיל את התכנית.
ענת פנסו: במקביל לשלב 2 ושלב 3 אנחנו ניקח גופים חיצוניים שבעצם יסייעו לבצע את הפעולות כי הן בעצם פעולות מרוכזות, הן אמורות להיות המשכיות לפעולה שמתקיימת.
ענת פנסו: זאת אומרת אם אנחנו נרצה לעשות יום טיול נרצה שהתכנים בטיול הזה יהיו מחוברים למה שבית הספר עוסק בו באותה שעה שבועית.
ענת פנסו: אם הילדים מתעסקים בנושא של שונה ודומה אפשר ללמוד את זה דרך הטבע, אפשר ללמוד את זה גם בתוך הפעילות שהילדים יעשו בתוך הטיול וכן הלאה.
עמיהוד בהט: אתמול היתה לכך דוגמא מצויינת, היה דיון במשרד בנושא הזה, העניין של חברות וידידות של עצמך ואחר כך פעולת ההמשך תהיה באיזה שהוא מקום של סולידריות צה"לית באיזה שהוא אתר.
עמיהוד בהט: בעצם זה הרעיון, לחבר את התחושות השורשיות של כל אחד מהעולים, לחבר אותם לתובנות של ישראליות, של ציונות, של יהדות, בתוך הפעולות שמחוץ לבית הספר.
זאב אלקין: הגופים החיצוניים של שלב ב' וג' תעשו את זה כמכרז של משרד החינוך?
עמיהוד בהט: של מסד קליטה.
זאב אלקין: זאת אומרת זה לא יהיה החלטה למשל, הרי שלב ב' הוא בתוך רשות מסויימת, זאת לא תהיה החלטה של אגף חינוך.
עמיהוד בהט: יהיו כמה זכיינים והוא יוכל לבחור מביניהם.
ענת פנסו: אנחנו לא נבחר אחד.
ענת פנסו: נותנים היבטים שונים, אני חושבת שזה גם חשוב לשמור על הגיוון.
ענת פנסו: יש גם דברים טובים שנעשים בשטח וחשוב לשמר אותם.
ענת פנסו: אנחנו בעצם ניסינו לבנות כאן.
זאב אלקין: אם יש, סתם דוגמא, עמותה שנמצאת בנתניה, שדווקא בנתניה הצליחה להגיע להישגים בתחום הזה של פעילות בתחום זהות יהודית לילדים עולים, והיא לא ברמה ארצית.
זאב אלקין: לפי השיטה שאתם מתארים בשלב של בית ספר בית הספר יוכל לפנות אליהם במידה ותאשרו.
זאב אלקין: אבל בשלב העירוני של נתניה לא יוכלו לפנות אליהם כי הסיכוי שהם ייכנסו לרשימה הארצית הוא קלוש, כי הם לא בפריסה הארצית ולא יעמדו בתנאי המכרז שתעשו, ומצד שני לכאורה חבל.
זאב אלקין: תשקלו את זה לגבי השלב השני.
עמיהוד בהט: שאלה חשובה מאוד.
עמיהוד בהט: זה עלה פה הצורך גם בשיתוף של העמותות, ולא עמותות שהן בין לאומיות אלא משהו יותר מקומי.
זאב אלקין: אז אני מציע שכשאתם שוקלים את זה, כי לעשות מכרז טוטאלי לגבי השלב השני ולהגדיר מראש ארבעה חמישה זוכים שהם כולם יהיו ארגונים גדולים ארציים, בדרך כלל אפילו עמותות עולים ארציות לא מצליחות להיכנס לתחרות בסדרי גודל כאלה של פריסה.
זאב אלקין: לעומת זאת אם בשלב העירוני תינתן האפשרות גם לעמותות קטנות יותר להיכנס.
מיכל צידון: אבל זה אומר שאנחנו חייבים לבדוק כל עמותה כזאת טוב טוב מה היא יודעת לעשות ומה היא יכולה לעשות.
זאב אלקין: אבל עדיין בסדרי גודל שאתם מדברים זה בוודאי אפשרי, בשלב של הפיילוט זה בוודאי אפשרי, וגם במאה חמישים כיתות.
זאב אלקין: מאה חמישים כיתות כמה רשויות זה יהיה, עשרים, שלושים, זה אפשרי.
זאב אלקין: אפשר יחד עם כל רשות לקבוע רשימה לרשות הזאת מראש ואז לתת לבחור.
זאב אלקין: אבל זה יאפשר לעמותות יותר קטנות להתחרות בשלב הזה.
ענת פנסו: גם זה יתן אפשרות לעמותות של עולים.
שרה פלג: מי יהיו המנחים הבית ספריים?
ענת פנסו: הוא יהיה שייך לגוף שגם הוא ייבחר.
יוליה גיניס: השאלה שלי עדיין נשארת, איך זה יכול להיות שצוות ההיגוי הבית ספרי בעצם בנוי מאותם האנשים שלכאורה אנחנו מדברים על כך שבית הספר באיזו שהיא מידה נכשל בלהעביר לתלמידים שלו את כל הנושאים האלה של הזכות ושל השייכות ושל כל הדברים האלה.
יוליה גיניס: כי בעצם אנחנו יודעים שבכל בית ספר מדברים על הדברים האלה.
יוליה גיניס: יש לי ילדים בגיל בית ספר, אני יודעת מה הם לומדים.
יוליה גיניס: הם לומדים על חברות ועל שייכות ועל שונה ודומה וכל הדברים האלה.
יוליה גיניס: אבל אנחנו מדברים על כך שיש לנו אוכלוסיה של עולים שלא קיבלה באיזו שהיא דרך את המסרים האלה מבית הספר, ואנחנו בונים צוות היגוי מאותם מורים של בית ספר שלא מצליחים להעביר את התכנים האלה בשיעורים שלהם של אזרחות או של שיעורים מיוחדים.
ענת פנסו: מה היית מציעה לנו?
יוליה גיניס: אני חושבת שיש פה בעייתיות מסויימת שבעצם אותם האנשים שכרגע אחראים על כל הפעילות הבית-ספרית שהיום בבית ספר, כמעט בכל שיעור, אפילו במתמטיקה מכניסים תכנים של חברות וידידות ושייכות והכל לא מצליחים להעביר את התכנים האלה לתלמידים שלהם, להיות אחראים על בחירת תכניות וקניית תכניות שצריכים להעביר את התכנים האלה לתלמידים שלהם.
ענת פנסו: מה את מציעה, אם היית במקומנו מה היית מציעה?
זאב אלקין: לי יש הצעה.
יוליה גיניס: אני בהחלט מרכינה את ראשי.
מיכל צידון: את יכולה להציג את עצמך?
יוליה גיניס: כן, אני עובדת בעמותת פורום מורים עולים, אני רכזת משאבים, בדרך כלל זה לא בדיוק התחום שלי.
זאב אלקין: מדובר כאן על משאבים לא קטנים לפי התאור.
יוליה גיניס: אבל אני עוסקת המון בתחום של זהות יהודית ומשתפת פעולה עם ארגונים כמו עלמא או כמו ארגונים דומים.
יוליה גיניס: ונראה לי שמדברים פה על בנייה של תכנית, על איך התכנית תעבוד, מתי היא תצא לפועל, אבל משהו מרכזי שהוא בעייתי בתכנים ובאיך לעשות את הדברים האלה לא מתייחסים אליו בדיוק.
יוליה גיניס: אני אפילו לא בטוחה שיש מספיק גופים, זאת אומרת מדברים על עמותות קטנות ועמותות גדולות אבל אני לא בטוחה שיש היום מספיק גופים בארץ שיודעים לטפל בנושא הזה.
יוליה גיניס: אחרת אנחנו לא היינו ניצבים מול הבעיה הזאת.
ענת פנסו: מה את מציעה לנו, אם את יכולה להציע לנו שנשב ונחשוב.
יוליה גיניס: אני מרגישה שיש משהו שהוא לא בדיוק נכון בכך שדווקא המורים של בית הספר.
יוליה גיניס: אני חושבת שהאלטרנטיבה היא לבנות את כל התכנית בעזרת גופים שמתעסקים בנושאים האלה, בזהות יהודית לאנשים שהם לא דתיים, בזהות יהודית לבני נוער, בשייכות לבני נוער עולים ולא עולים, ולא להסתמך על מנהל בית הספר וצוות המורים שלו בלבחור ולקנות תכניות מכל מיני גופים, כי אין להם את הניסיון בקונספט הזה ובתוכן הזה מספיק.
מיכל צידון: תלוי אבל מי יהיה גם היועץ שינחה אותם.
יוליה גיניס: אז הכל יהיה תלוי בבנאדם אחד, ביועץ הזה.
מיכל צידון: לא, לא הכל תלוי בו.
מיכל צידון: הוא יכול להוציא מהם דברים מסויימים.
מיכל צידון: הלא לאנשים אין כוונות רעות, גם לצוותי בית ספר אין כוונות רעות.
מיכל צידון: יכול להיות שלא הצליחו להוציא מהם בצורה נכונה את הכלים כדי לשלב את התלמידים העולים.
מיכל צידון: ויכול להיות שאם יהיה יועץ שילווה אותם כן יצליחו.
מיכל צידון: יש לנו ניסיון, אנחנו רואים דברים כאלה בשטח.
זאב אלקין: ההצעה של יוליה היא ברורה, רק זו שאלה מה נכון יותר ומה פחות.
זאב אלקין: היא מציעה, מה שאנחנו יושבים כאן עוד אפשר לשנות את הכל לפני שהמכרזים יצאו ולפני שנכתבו הכללים.
זאב אלקין: מה שהיא אומרת, היא מפנה אתכם, אני אנסה לתרגם את זה ללשון יותר מעשית, היא מפנה אתכם לניסיון שלכם עם תלמידי תיכונים, ואני כרגע לא נכנס לשאלה אם הגורמים שעושים את הסמינרים לתלמידי תיכונים הם גורמים טובים או רעים.
זאב אלקין: זה כרגע לא מעניין אותי.
זאב אלקין: הרושם שלנו מהדיון שהיה הוא כן.
זאב אלקין: עכשיו זאת לא השאלה.
זאב אלקין: היא אומרת תלכו על רשימה של גורמים ארציים, תבחרו אותם, אתם רוצים שזה יהיו עשרים גורמים או שלושים או ארבעים, לא משנה מה, הנה הם קיימים, ואז תגידו למוסדות שאפשר לבחור.
זאב אלקין: עדיין, אני רק מסב את תשומת לבה של יוליה שגם במודל הזה בסופו של דבר לאיזה גורם לפנות מחליט בית הספר, כי אין מי שיכול לכפות את זה.
זאב אלקין: המקסימום שאת יכולה לעשות את עושה רשימת סל לקניות שאת מאשרת את זה ברמה ארצית.
זאב אלקין: בסופו של דבר בית הספר, גם היום בסמינרים בית הספר הוא זה שמחליט האם אני נוסע לאורנים או האם אני נוסע לסמינר של גשר, וזאת החלטה של אותו צוות, כי אין מישהו אחר שיכול לקבל אותה.
זאב אלקין: משרד החינוך לא יכול להגיד אתה תיסע לאורנים ואתה תיסע לגשר.
זאב אלקין: אלא אם כן יש רק זכיין אחד.
עמיהוד בהט: הערה קטנה, יש פה דילמות אמיתיות בדיון הזה.
עמיהוד בהט: ואני חושב שהפתרון הוא, ענת קודם רמזה, זה מישהו מומחה שייתן את ההנחיה לבית הספר.
עמיהוד בהט: אנחנו כל הזמן מדברים על שהתערבות גורמים חיצוניים מונעת, לא מונעת באופן יזום אלא מנטרלת אפשרות של צוות בית ספר להכניס דבר לדפוס התנהלות של בית ספר מתוך הצוות.
עמיהוד בהט: אנחנו הרבה פעמים שואלים את עצמנו האם טוב לשכור את שירותיהן של כל מיני חברות טובות.
עמיהוד בהט: הנה, אורנים פה, מצויינים, זה לא העניין בכלל, ולא להפוך את זה למשהו שהוא להכשיר את המורים לעשות את הדבר הזה דבר יום ביומו.
עמיהוד בהט: ולכן אני אומר, השילוב הזה של מישהו מומחה מבחוץ שינחה את בית הספר.
זאב אלקין: שמי יביא את המומחה מבחוץ?
אברהם מיכאלי: אם השרה שלנו רוצה יהדות חדשה שעוד לא נבראה אני לא יודע מאיפה נכשיר.
אברהם מיכאלי: היא רוצה יהדות חדשה, היא ענתה לנו את זה על הבמה.
זאב אלקין: אל תטיל על חברינו במשרד החינוך אחריות על השרה.
זאב אלקין: יש להם מספיק צרות משלהם בלי הצרות של השרה.
זאב אלקין: כדי שנבין פה, היועצים החיצוניים האלה מאיפה הם באים?
עמיהוד בהט: הם באים מאיתנו.
עמיהוד בהט: שוב, זה יהיה איזה שהוא תהליך מכרזי.
זאב אלקין: תהליך מכרזי ברמת האנשים או ברמת הארגונים?
ענת פנסו: אנחנו נשתדל שזה יהיה גוף.
זאב אלקין: יהיה מכרז על גוף שמטרתו תהיה להעמיד יועצים לבתי ספר בפריסה הארצית לליווי של התכנית.
ענת פנסו: לא חייב להיות יועץ לכל כיתה.
ענת פנסו: יכול להיות אחד בצפון ואחד בדרום.
זאב אלקין: אתם יודעים מה, קטונתי, אבל אם הייתי צריך להצביע לכם על גוף שמסוגל לתת דבר כזה לא הייתי מצביע על אחד.
זאב אלקין: אז איך תצרו מכרז שכמה גופים יתמודדו?
זאב אלקין: הלוואי.
זאב אלקין: אני לא מכיר היום גופים שיודעים לעשות את זה.
זאב אלקין: אני מכיר גופים שיודעים להתמודד על ההפעלה.
זאב אלקין: וגם, מעטים מאוד בפריסה הארצית.
זאב אלקין: אבל גופים שיכולים להציע שירותי ייעוץ ומומחיות בתחום בניית תכניות זהות יהודית, לא רק לעולים, זה יותר מורכב, זה קבוצה הטרוגנית.
ענת פנסו: הם צריכים להיות מנחים לתהליך בית ספרי.
ענת פנסו: הם לא צריכים לתת את התשובות.
זאב אלקין: אני קודם רוצה לתת את זכות הדיבור לשותף השלישי שבינתיים הופיע.
זאב אלקין: וסוניה, את כאן מייצגת לא את הצד השואל, לא היית בתחילת הישיבה אז אני מעדכן אותך שמשרד הקליטה הוא חלק מהמנגנון שמציע את התכנית הזאת.
זאב אלקין: אתם חתומים ואתם שותפים, אני מניח שגם בכסף.
זאב אלקין: אני מניח שמשרד הקליטה לא מתנדב להשקיע כספים בלי שיש לו יכולת השפעה אמיתית.
סוניה מיכאלי: אבל עדיין ישנה כאן אי הבנה.
זאב אלקין: אני מאוד ארצה שתדברי כאן, אני רק רוצה שתדברי לא כסוניה מיכאלי פרט אלא כנציגה של משרד הקליטה, שהוא שותף לתכנית הזאת.
זאב אלקין: ואם יש לך מה להגיד מבחינה הזאת אנחנו מאוד נשמח.
סוניה מיכאלי: טוב, קודם כל אני רוצה להגיד לך שגם כפרט אני אדבר כבנאדם שיש לו עשרים ושבע שנות ניסיון בחינוך.
סוניה מיכאלי: יכול להיות שאני לא קראתי בעיון רב ועברתי באמת שורה שורה.
זאב אלקין: כרגע את נמצאת כאן כנציגה רשמית של המשרד.
סוניה מיכאלי: אני בודקת אם אני אולי כאן פספסתי, חוליה של עבודה עם משפחות יש כאן או שבאמת לא ראיתי?
ענת פנסו: לא, אין.