GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמיהוד בהט: פתאום עולה מעמדם של העולים בתוך בית הספר, פתאום אנחנו מסתכלים על כל המערך כדבר אחד.
עמיהוד בהט: כאשר הבסיס הכולל לכל העניין - הדדיות.
עמיהוד בהט: תסתכל על העולה כפי שאתה יכול ללמוד ממנו, והוא יכול ללמוד ממך.
עמיהוד בהט: תכיר את המורשת שלו, תכיר את התרבות שלו.
עמיהוד בהט: אל תתן לו להתבייש במה שהיה קודם, ולהתגעגע למה שהיה קודם, אלא תן לו את החיבור.
עמיהוד בהט: זאת המטרה של הסטנדרטים, זאת המטרה של התכניות היותר מוגדרות שלנו בחטיבות הביניים, וגם בחטיבות העליונות, סמינרים לכיתות י' י"א וכו', כדי להכיר את ערכי התרבות של מדינת ישראל, כי ילד שיודע ומכיר ומחובר לערכי התרבות של מדינת ישראל, של הציונות, אם היום מדובר על ציונות.
עמיהוד בהט: קל לו יותר, יש לו יותר מכנה משותף, יש לו יותר שיח עם ילדים אחרים בכיתה, כי עולם התוכן שלהם הופך להיות יותר ויותר מחובר.
הדרה רוזנבלום: אני עובדת במשרד החינוך, מינהל חברה ונוער, ואני אחראית על כל הנושא של מנהיגות.
הדרה רוזנבלום: בחינוך הבלתי פורמלי שגם נמצא בבית הספר בבוקר, אם מדברים על שיעורי מחנך, וגם מחוץ לבית הספר, אני מקווה שייכנסו לזה ביתר עוז אחרי השביתה, במסגרת תכנית שיעורי החינוך ושיעורי הליבה, אחד הנושאים העיקריים שהחלטנו לדבר עליו, זה הנושא של זהות.
הדרה רוזנבלום: בדרך כלל בגיל ההתבגרות בני נוער יש להם בעיה עם גיבוש הזהות האישית שלהם, ועל אחת כמה וכמה אנחנו מדברים על בני נוער עולה שיש להם קצת בלבול בין הזהות שאיתה הם באו וכו', על כל הדברים האלה אנחנו מתכוונים לעבוד בצורה רצינית, החל מכיתה ח' ועד י"א, כי זה גם יתן להם בסיס, ויתן לנו בחברה עוגן יותר רציני בנושא השילוב.
מיכאל נודלמן: אתם מדברים במושגים של עתיד, 17 שנה עברו כבר מתחילת הקליטה.
מיכאל נודלמן: למה אתם מדברים במושגים כאלה, זה יהיה, צריך היה להיות.
הדרה רוזנבלום: אנחנו לא מדברים על זה יהיה.
הדרה רוזנבלום: היו דברים שהיו, היו דברים שעכשיו החליטו לתת להם דגש נוסף.
הדרה רוזנבלום: אני אבחין בנושא של התארגנות לגבי קליטת עלייה, בין הגלים הגדולים שהיו שזה היה קליטה פרופר של שפה וחיבור.
הדרה רוזנבלום: היום, כשהגיעו לפני כמה שנים, ועדיין נמצאים בחבורות, אנחנו מנסים כמה שיותר לתת דגשים לחבר אותם לחברה.
הדרה רוזנבלום: אתן דוגמה, אם מדברים על מועצות תלמידים בבית הספר, קיבלנו רשימה של כל בתי הספר שיש בהם קבוצות לא של שני ילדים, אבל משישה ילדים ומעלה של עולים, כדי לנסות לשנן אותם אפילו בארגון, ובאקלים וברוח של תהליך קבלת החלטות בבית הספר.
הדרה רוזנבלום: אנחנו כן נותנים השנה דגש שלא עשינו, אני מודה לא כל דבר היה טוב במערכת החינוך.
הדרה רוזנבלום: השנה כן מתייחסים בצורה יותר רצינית דווקא לעניין של חיבור הזהות של העולים החדשים שהגיעו.
הדרה רוזנבלום: אני לא מדברת על אלה שהגיעו השנה, אני מדברת על חבר'ה שכבר נמצאים, ועדיין נמצאים בחבורות, ונמצאים אחד בתוך עצמם, אנחנו בהחלט רוצים לחבר אותם כמה שיותר.
הדרה רוזנבלום: אנחנו קוראים לכל בני הנוער, ואפילו עושים את זה בצורה יותר רצינית, לחבר בני נוער עולים אם זה בקהילה, אם זה במתנ"ס, אם זה בתנועה, ולהביא אותם ביחד לכל מיני פעילויות.
הדרה רוזנבלום: אנחנו נותנים דגש בסמינרים ובמחנות שלנו, להביא עולים ואם יש בעיה של כסף, או בעיה של חוסר יכולת, אנחנו עושים את זה בהתנדבות.
הדרה רוזנבלום: לצערי, לא תמיד הם רוצים להצטרף לחבורה של הותיקים של הארץ, כי הם מרגישים שאולי הם קצת מנוכרים.
הדרה רוזנבלום: בכל אופן אנחנו מנסים.
הדרה רוזנבלום: אם אני אחראית למשל על נושא של משלחות, אני נותנת נתח מאוד רציני דווקא לעולים.
הדרה רוזנבלום: אני חושבת שכדאי גם לתת לבני הנוער, או עולים או לא עולים, תחושה לגבי מה שהם עושים.
הדרה רוזנבלום: בכל אופן, בחינוך הבלתי פורמלי, אנחנו מאוד נותנים לזה דגש, ואנחנו מאוד מנסים להרחיב את העניין, ולחבר בין הקבוצות.
מיכאל נודלמן: מה עם ציונות?
מיכאל נודלמן: אתם מדברים על חיבור ועל כל מיני דברים, זה קונגרס ציוני.
הדרה רוזנבלום: הנושא של ציונות לא עניין של שעה לציונות, נכנס בין הדברים.
הדרה רוזנבלום: אם מדובר פה על נושא של שעות חינוך, אם מדובר על נושא של תנ"ך, נושא של היסטוריה, ואם מדובר על נושא של טיולים.
הדרה רוזנבלום: אנחנו מדברים על ציונות בנוסף בין הדברים.
הדרה רוזנבלום: אין לצערי, למרות שבחטיבות כן היה, ויש עדיין שיעור של מורה שמנסים להכניס את זה בצורה יותר רצינית.
הדרה רוזנבלום: אבל בעיניי הנושא של ציונות וערכים של אהבת הארץ, וכבוד לארץ נכנס בין השיעורים.
מיכאל נודלמן: חיבור בין התפוצות זה הכי חשוב.
עמיהוד בהט: אם מדובר רק על ציונות, ולא רק על שילוב חברתי באופן כללי, אז הסמינרים לכיתות י', י"א שהזכרתי קודם, הם אך ורק ציונות פרופר, ממש ציונות מא'-ת' שלושה ימים במחיצתו של גורם מפעיל, אם זה גשר או מקום, שמענו על הדברים בעבר.
עמיהוד בהט: אנחנו עכשיו עוסקים בגיבוש תכנית רחבה מאוד עם קליטה, עם הג'ויינט, ועם מסע קליטה לגיבוש וזהות ציונית יהודית לנוער עולה בחטיבות הביניים.
עמיהוד בהט: נציג תוך חודש וחצי בוועדה, התכנית תתפרס על כל חטיבות הביניים בארץ, ביישובים עתירי עולים לפחות.
עמיהוד בהט: כך שגם בחטיבות הביניים, יהיה מענה בתוך החינוך הפורמלי, לחלק הזה ממש, ערכי הציונות, כפי שכל אחד מותיקי הארץ שמודע לו בילדותו, וילד עולה שמתוודע אליה ברגע שהוא עולה לארץ בחטיבת הביניים.
מסרט וורקו: בהמשך לדברים שנאמרו כאן, אציין שהמשרד לוקח לפחות חלק ברמה התקציבית לפעילות של הקונגרס הציוני היום.
מסרט וורקו: מעבר לכך, בעברי הלא כל כך רחוק, הייתי אחראית על תחום החינוך הבלתי פורמלי של העולים, ובכל הפעילויות שקיימנו, חלק נרחב היה בחיזוק הזהות הישראלית יהודית, מתוך הידיעה וההכרה לתחושת אי השייכות שקיימת בקרב העולים, תחושת הניכור, כדי לצמצם את התחושות האלה בתוך החברה הישראלית, כן נתנו דגש לחלק הזה של החיזוק של הזהות הישראלית של העולים.
מסרט וורקו: מה שאותי מפתיע כאן, שלפחות 25% מכלל בני הנוער מקרב האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל הם עולים.
מסרט וורקו: וכשאני רואה נציגות כל כך דלה בקבוצה הזאת, רק מחזק את התחושה של אי השייכות והניכור שקיימים בקרב בני הנוער.
מסרט וורקו: מעבר למה שצוין, מה שהולכים לעשות, הולכים לתגבר.
מסרט וורקו: מה היום עושים, האם נעשתה בדיקה מעמיקה יותר לגבי מה שנעשה וקורה, כדי להציג מה מידת המוערבות של בני הנוער במסגרות האלה.
מסרט וורקו: השאלה שלי מופנית למשרד החינוך.
הדרה רוזנבלום: אני יכולה לומר מה קורה אצלנו.
הדרה רוזנבלום: הרצאות מכל הארץ, החבר'ה מחיפה ומהאזורים האחרים עוד לא הגיעו, הם יגיעו לכאן כאשר יתחילו באודיטוריום את הארוע.
הדרה רוזנבלום: יש הרבה יותר עולים ממה שנראה פה, שלא נדבר על זה שיש לנו היום בשני מוקדים ובמרכזי קליטה מפגש של 180 בני נוער.
הדרה רוזנבלום: אומר, שאצלנו בצורה מאוד ברורה, אם אני מדברת על סמינר, אם אני מדברת על משלחת, אם אני מדברת על פעילות במתנ"סים, אנחנו מייד מודדים כמה חברה הגיעו, כמה נכנסו.
הדרה רוזנבלום: במקרה אתמול עשיתי בדיקה של ארגון "אחרי", הדבר הראשון שאמרו, זה כמה עולים יש.
הדרה רוזנבלום: זאת אומרת, זה מן דבר שבליבנו, במחשבתנו, אנחנו מנסים כמה שיותר, לא תמיד העולים רוצים להיכנס, וזאת אחת הבעיות שכל הזמן אנחנו עובדים עליו, על הנושא של השילוב.
אורן הירשונר: ארגון "צמרת" סניף רעננה.
אורן הירשונר: דובר כאן על עניין מס שפתיים, ודובר גם על עניין הציונות.
אורן הירשונר: אסביר מהו ארגון "צמרת" – ציונות, מנהיגות, רעות, לטובת הזולת.
אורן הירשונר: זהו ארגון הכולל את החילונים, דתיים, עולים דתיים גם מהמגזר הדרוזי, ברבדים ארציים ובינלאומיים.
אורן הירשונר: דובר על מס שפתיים, דובר כאן על עניין החינוך, קליטה ושילוב.
אורן הירשונר: נראה שלי שההזכרה של הציונות בתוך החינוך, לי נשמע כמו תירוץ זול.
אורן הירשונר: כשמזכירים את עניין הערכים והחינוך כשעה נפרדת, שעת מחנך נפרדת.
הדרה רוזנבלום: היא לא שעה נפרדת.
אורן הירשונר: הבעיה הגדולה היא שהמורים מלמדים רק את החומר לבגרויות, ולא מתעסקים בעניינים ערכיים יותר.
אורן הירשונר: זאת בעיה שהועלתה גם על ידי בני הנוער.
אורן הירשונר: אנחנו יכולים לומר בפשטות, שאת החינוך או את הקשר עם המחנך, זו שעה שמוקצבת במיוחד לנושא החשוב הזה, ולא נחשב דבר רע, זאת לא מלה גסה להגיד שיעור חינוך, או שיעור חברה, למה ציונות נחשבת כדבר שעובר כחוט השני בין כל השיעורים האלה, ברור שיש ציונות.
אורן הירשונר: כיום הנוער בישראל, רובו לא מכיר בזהות אחידה במיוחד, בציונות, קשה לי להגיד 180 אנשים שמגיעים.
אורן הירשונר: מדריך בקונגרסים ציוניים עירוניים שונים, שאלתי אנשים מי מרגיש עצמו ישראלי, לגבי נוער מכל הפלגים, ולא היו כל כך הרבה שהצביעו ואמרו בגאווה, אני רואה עצמי כישראלי, אני לא מקווה שהם לא יראו את עצמם כישראלים בהמשך, השאלה היא מאיפה נובע הקושי הזה.
אורן הירשונר: העלייה היתה בשיאה בכמה גלים, גם כיום יש עלייה מתמדת, השאלה אם הקליטה עובדת נכון.
אורן הירשונר: אם מדברים על שילוב, יש כאן עולים וכאן עולים, האם יש בעיה של קצת פטרונות וזריקת סטטיסטיקה.
אורן הירשונר: לכו עם זה.
יואב ורדי: אני מ"צמרת" רעננה.
יואב ורדי: אולי אחזק את מה שנאמר, העובדה שאת אמרת, ואני מסכים שמשלבים כחלק אינטרגלי ממערכת החינוך, אולי זה נופל בין הכיסאות, יחסית מרגישים בזה.
יואב ורדי: בעניין שמנסים להכניס את הערכים בכל מקום, הם בעצם לא שם, חסר את הדגש באיזשהו מקום.
דרור ספיר: מכינה קדם צבאית, "נחשון".
דרור ספיר: בקשר לציונות ולערכים שמעבר למה שנאמר, שיש את הקטע שלומדים לבגרויות את החומר.
דרור ספיר: אני רוצה לחזק ולומר שהארגון שלי שאני נמצא בו מכינת נחשון, זה בעצם הוכחה לזה שבאמת הציונות לא נכנסת במערכת החינוך.
דרור ספיר: כי מה שאנחנו בעצם עושים, הציונות ודברים מעבר, ערכים, וכל המעורבות החברתית.
דרור ספיר: דוחים את השירות לפני הצבא, ואנחנו עושים את זה.
דרור ספיר: אנחנו לומדים את זה, אנחנו חווים את זה, את הציונות, את הערכים, את המעורבות החברתית וכו'.
דרור ספיר: אם היינו במדינה כאשר החינוך במערכת היה עובר כמו שצריך, לא היינו צריכים להתקיים.
דרור ספיר: היינו מגיעים למצב שמסיימים י"ב, ומגיעים לצבא, וזה מובן מאליו.
דרור ספיר: יש ציונות, וכל הדברים האלה.
דרור ספיר: העובדה שצריך מכינה כזאת שתחזק את כל הדברים האלה, זה פשוט אומר שכנראה זה לא קיים, או לא קיים כמו שצריך.
למואל: אני מייצג חברה עירונית, רכז פרוייקטים לצעירים עולים, אני בעצמי עולה.
למואל: האינטגרציה של צעירים עולים עובדת בסדר גמור, אני רואה הרבה הישגים, בעזרת כל הארגונים שמופיעים פה.
למואל: אבל רוצים לשים דגש על החינוך לציונות.
למואל: בקרב העולים שמגיעים מתרבות אחרת, ושהם רואים תשוקה למדינת ישראל ברובם, ובאים עם מטען ציוני, חסרים להם פרטים.
למואל: אני לא מדבר על ללמוד היסטוריה באופן מעמיק, כמובן כדי שיוכלו לעבור יותר סדנאות, יותר לחזק את התחושות האלה.
למואל: האם יש פרוייקטים, או ארגונים כאלה, איך אפשר ליצור נגישות לארגונים האלה.
הדס: אני ממכינת הנגב.
הדס: עלו פה שני דברים.
הדס: איך שנוער עולה חדש לא משתלב עם מכינות קדם צבאיות, כלומר, באחוזים מאוד קטנים.
הדס: אנחנו מעודדים שנוער עולה כן השתלב, ומנסים כן לגייס כמה שיותר, בעיקר לגייס נוער עולה.
הדס: אבל הבעיה היא הסכום שאנחנו משלמים למכינה, אני כחניכה משלמת סכום מאוד מכובד, שדי מרתיע עולים חדשים, כי אין.
הדס: זה מרתיע אותם להיכנס למכינות קדם צבאיות.
הדס: ברגע שתהיה אופציה של מלגות, או כל מיני דברים כאלה, הם השתלבו במכינות קדם צבאיות, תהיה להם פריבליגיה בצבא, וכך יהוו דוגמה לעולים חדשים אחרים.
הדס: במשך 12 שנה עד כיתה י"ב, איפה שהרגשתי את הציונות במסע לפולין, באגודה שלי לא היה נוער עולה, למרות שיש לי די הרבה עולים חדשים בבית הספר, אני לומדת בבאר שבע.
הדס: אבל שוב פעם, העניין הוא בהיבט הכלכלי, כי המסע לפולין מאוד יקר.
אילנה ליטבק: אני משתי"ל – מפרוייקט עולים.
אילנה ליטבק: יש לי כמה שאלות למשרד החינוך, ויכול להיות שגם הסוכנות רלבנטית.
אילנה ליטבק: לגבי תנועות נוער, מאוד מבורך שמעודדים עכשיו שילוב עולים.
אילנה ליטבק: הזכרת כמה פרוייקטים מאוד טובים של האוכלוסייה האתיופית.
אילנה ליטבק: הסיבה שאתה לא מכיר פרוייקטים של האוכלוסייה דוברת הרוסית, כי אין פרוייקטים ייחודים.
אילנה ליטבק: לבדיקה שעשיתי, מאוד התחלתית של התקציבים שהולכים להגיע לתנועות הנוער, מועצת תנועות הנוער אמרה לי ששני שליש מהתקציבים שייכים לאוכלוסייה האתיופית.
אילנה ליטבק: לגבי התכנית החדשה שמפתחים ביישובים עתירי עולים, אני לא יודעת מי אחראי לזה.
עמיהוד בהט: זה לא כספי משרד החינוך, זה כספי קרן הידידות, למה שמתכוונת אילנה, אבל זה מאוד מוזר.
אילנה ליטבק: אני שמה את הנושא של נוער עולה על השולחן, אני רואה חשיבות מאוד גדולה בשילוב נוער עולה בתנועות נוער.
אילנה ליטבק: אם כבר יש תכניות, זאת באמת יוזמה מבורכת.
אילנה ליטבק: לגבי אותו שילוב של המכינות, הנקודה פה היא לא רק כלכלית, הנקודה היא תרבותית, ובטח כאשר מדברים על תנועות נוער, וגם המכינות הקדם צבאיות.
אילנה ליטבק: כפי שהנוער העולה יוכל להשתלב בכל המקומות האלה, צריך לפנות אליו בצורה אחרת, לאינטרסים שלו ולתרבות שממנו הוא בא.
אילנה ליטבק: תסביר לנוער עולה דובר רוסית שהוא צריך להתנדב שנה לפני הצבא, זה לא מובן מאליו בכלל, לא בחינוך שהילדים קיבלו, שהחינוך אומר שצריך להגיע לאוניברסיטה ולסיים תואר.
עמיהוד בהט: והכי מהר.
אילנה ליטבק: ולכן הכלים צריכים להיות כלים אחרים, אני לא יודעת אם המסגרות השונות גם של המנהיגות וגם של הדברים האלה, כמה הם מטפלים בזה.
אילנה ליטבק: לגבי כמה אנשים משתתפים בפעילויות של המתנ"סים וכל הדברים האלה, אני יכולה לתת דוגמה אחת של באר שבע.
אילנה ליטבק: דיברתי עם מחלקת הנוער וכל הגורמים שמטפלים, ושאלתי אותם שאלה מאוד בסיסית, כמה נוער עולה יש לכם בפעילויות, לא היה להם שמץ של מושג.
אילנה ליטבק: לא על פעילויות ייחודיות, אני מדברת על פעילויות רגילות לגמרי.
אילנה ליטבק: אם אתם עושים את זה, זה מאוד יפה.
אילנה ליטבק: אבל אני לא בטוחה כמה זה יורד בפרטים הקטנים, בחוגים, ובכלל בשטח.
אילנה ליטבק: בקשר לנושא של זהות, מאוד מבורך בעיניי שהולך להיכנס.
אילנה ליטבק: השאלה שלי היא מה זה אומר תכ'לס, איזה תכנים הולכים להסדיר שם, וכמה זה מתייחס לאותה נקודה תרבותית.
שמואל מולה: אמרתי שבשנת תקציב 2007 התכניות שאנחנו בהסתדרות הציונית היינו מעורבים בהם, כל התכניות בכלל לא שייכות למגזר כזה או אחר.
שמואל מולה: למשל, היינו שותפים לתכניות שהופעלו בתכניות קיץ, זה לכולם, לכל העולים, בלי יוצא מן הכלל, וגם לוותיקים.
שמואל מולה: רק אמרתי בשולי הדברים, כן נשים דגש בשנת התקציב, שאנחנו נהיה מעורבים ב-2008, לשים דגש מיוחד כלפי תנועות נוער, שישלבו תכניות מיוחדות לעולים, שיאפשרו להם להיכנס לתוך הפעילויות שלהם.
שמואל מולה: גם בשנה שעברה פתחנו אפשרויות תמיכה במכינות קדם צבאיות, שכולל כל מיני תכניות, לנשים, לגברים, לעולים, לדתיים ולכולם, אני מניח שגם בשנת 2008 ננסה שוב.
שמואל מולה: אנחנו נבקש כסוכנות יהודית, כהסתדרות הציונית, שבמסגרת תכניות קדם צבאיות אנחנו נהיה שותפים.
שמואל מולה: התהליך צריך להיות בצד אחד להעצים את אותן תכניות, בצד השני כן לאפשר מסלולים שמאפשרים לעולים להיכנס לתוך התכניות המיוחדות.
שמואל מולה: יותר מזה, בהחלט אקח לתשומת ליבי את ההערה שלך, אעשה בדיקה חוזרת אצלנו, אם בכלל אנחנו יכולים לעשות דגש מיוחד.
שמואל מולה: אני כבר אומר לך, אם צריך לעשות תכנית מיוחדת, כדי שיהיה אפשר להביא עולים מחבר העמים, קצת יותר בצורה מאסיבית את תנועות הנוער, נוכל לפחות בחלק הקטן להרים את הדגל.
מתן: מכינה קדם צבאית, נחשון.
מתן: דיברתם מאוד יפה על שילוב עולים, וכל מיני תכניות שפועלות.
מתן: רציתי לדבר על סוגייה אקטואלית שדובר עליה בחודש החולף, בנוגע לנתונים מזעזעים שיש בתי ספר שלמים, שהם למעשה "גיטאות" של עולים מאתיופיה.
מתן: מטרתם היא לבודד עולים, בנסיון ממש ולצאת חוצץ בין נוער שהוא ילד הארץ, לבין נוער עולה.
מתן: השאלה היא מה הטעם לכל התכניות האלה, אם כבר ברמה הבסיסית ביותר שזה בתי ספר, יש פעילות כל כך בולטת בין נוער עולה לבין נוער יליד הארץ.
אנה: אני מצמרת - סניף חיפה.
אנה: רוצה לחזק את דבריו של הבחור, מכיוון שקודם כל בלי כל חוצץ בבית הספר, אז אפילו התלמידים שלא מוטבעים בהם ערכים של קליטת עלייה וציונות, פשוט לא מקבלים את העולים החדשים.
אנה: הם שמים בעצמם את החוצץ, בלי קשר למה שבית הספר עושה.
אנה: לדעתי, בית הספר צריך להשקיע בקליטה ובהסברה לתלמידים שאפשר גם אחרת.
אנה: נתנאל חי-יוסף אני מארגון "ידידים".
אנה: הקשבתי בקשב רב לקולות.
אנה: אני אומר את הדברים כאחד שהיה חניך בתנועת בני עקיבא, וגם בתנועות המושבים אחרי הצבא, והיום שעובד בארגון "ידידים", ארגון שמפעיל פרוייקטים לנוער בסיכון בכל הארץ.
אנה: אני מבין את הצרכים, אני מבין את מה שאת אומרת.
אנה: אבל אני חייב להגיד, שנוצר סוג של פינג פונג.
אנה: מצד אחד יש איזושהי האשמה למסגרת הממשלה, ומצד שני משרדי הממשלה מנסים להגיב בצורה כזאת או אחרת, משביעת רצון, לא משביעת רצון.
הדרה רוזנבלום: אף פעם לא משביע רצון.
נתנאל חי-יוסף: אני חושב שיש שותפות אמיתית – אני גאה לשבת ליד אודי, יש שותפות אמיתית בינינו לבין המשרד של אודי, שהוא אחראי עליו, וגם עם משרד הקליטה, תכנית שנקראת עברית ידידותית.
נתנאל חי-יוסף: לכאורה זה נשמע פשוט וקל.
נתנאל חי-יוסף: לקחת את העולים האלה ופשוט ללמד אותם עברית אבל לא בדרך שונה, בדרך קצת אחרת.
נתנאל חי-יוסף: פה רואים את השילוב שחונכים יכולים להיות גם עולים וגם לא.
נתנאל חי-יוסף: החניכים הם עולים שעלו בחמש השנים אחרונות, ושם רואים מאסות של ילדים, אנחנו מדברים על למעלה מ-500 בני נוער שמשתתפים בתכנית, זאת חברה הישראלית בהתגלמותה, וזה היופי של העניין.
נתנאל חי-יוסף: בשנה שעברה היה טקס סיום במיני ישראל, רואים את הציונות, רואים את כל הערכים שאנחנו מנסים ללמד.
נתנאל חי-יוסף: בנוסף, יש לנו פרוייקטים בנושא נוער עולה עם משרד הקליטה.
נתנאל חי-יוסף: שם המשחק בכל הדיאלוג הזה, זה שותפות אמיתית.
נתנאל חי-יוסף: ברגע שיש פה צרכים, אני חושב שלבני הנוער אין בעיות, יש לנו אתגרים להתמודד.
נתנאל חי-יוסף: כל אחד מדבר פה על בעיה של בני נוער, אין לנו בעיות.
נתנאל חי-יוסף: יש לנו אתגר שאנחנו רוצים להתמודד איתו שנקרא נוער, והנוער הזה צריך להגיד את דברו בצורה ברורה.
נתנאל חי-יוסף: תאמינו לי, אתם יודעים להתבטא הרבה יותר טוב מאיתנו.
נתנאל חי-יוסף: צריך להקשיב להם קודם כל, צריך להקשיב מה הם רוצים.
נתנאל חי-יוסף: אם מדברים על צורך בסיסי של מלגות, הם צריכים לשבת בפורום שמקבלת החלטות, גם העירוני, וזה צריך לצאת כמדיניות.
נתנאל חי-יוסף: יושב איזשהו פרלמנט נוער כזה, והוא מקבל יחד עם קברניטי העיר את ההחלטות, יש את השותפות.
נתנאל חי-יוסף: טוב ללמוד עם הארגונים, צריכים להכיר את הארגונים.
נתנאל חי-יוסף: אני מכיר את באר שבע, ניהלתי את מחוז דרום לפני כן, עובדים עם עולים, יש מרכזי צעירים.
נתנאל חי-יוסף: זאת אומרת, יש עבודה מאוד טובה.
הדרה רוזנבלום: אמרתי שלא יודעים עם כמה.
הדרה רוזנבלום: היינו שם ב-5 בנובמבר, מלא עולים היו שם.
הדרה רוזנבלום: נתנאל חי-יוסף זה גם חלק מהעניין שמתן לדעתי ציין לגבי הגיטאות.
הדרה רוזנבלום: אני מאוד מסכים, זאת אומרת, אסור לתת איזה יד מכוונת ליצור את הגיטאות.
הדרה רוזנבלום: אבל לגבי פרוייקט שביצענו מסיכון לסיכוי בעבר, הנער צריך לעבור תהליך של סוציוליזציה עם עצמו, לפני שאנחנו מנסים אותו לאיזשהו תהליך אחר ושונה של אינטגרציה בחברה.
הדרה רוזנבלום: צריכים לרדת מהנתונים, ולרדת קצת מכל הסיסמאות, ולרדת פר רשות מקומית, פר בית ספר, לראות את הילדים, רשימה שמית, אקסלית, זה מאוד פשוט, לראות איזה ילד צריך מה.
הדרה רוזנבלום: איזה ילד צריך איזה שיעור, ואיזה בית ספר צריך ליצור מדיניות.
הדרה רוזנבלום: אני חושב שזה קורה, צריך רק לרדת מסיסמאות, ולדבר ברחל ביתך הקטנה, כמה ילדים בסיכון, כמה ילדים לא בסיכון.
הדרה רוזנבלום: כמה ילדים שולבו בתנועות עולים, כמה ילדים לא שולבו בתנועות עולים, ולראות רצף טיפולי.
הדרה רוזנבלום: אי אפשר לדבר בנקודה אחת, ולעזוב אותם בסוף שנה בגלל שנגמר התקציב, בגלל שנגמר הפרוייקט.
הדרה רוזנבלום: צריך לראות את הרצף הטיפולי.
עמיהוד בהט: הפרוייקט החדש הוא לא פרוייקט של המשרדים, לא של משרד הקליטה ולא של משרד החינוך, אבל הוא פרוייקט שהמשרדים מנהלים אותו מבחינת הראייה הכוללת שלהם, במחלקה לתנועות נוער במשרד, וקרן ידידות בהחלט הקציבה סכום גדול מאוד לעניין הזה, הוא רק התחלתי, דובר על טווח יותר ארוך.
עמיהוד בהט: הקמת סניפים, ולא רק סניפים הומוגניים, אלא פעילות כוללנית של תנועת הנוער.
עמיהוד בהט: שמעתי לגבי מה שאילנה אמרה, לגבי האחוזים והפרופורציות, אני לא יודע מי קבע מראש, ראיתי את החוזר שנשלח לתנועת הנוער, אני מכותב אליו, המשרד מכותב אליו, שם מדובר על כך שכל תנועה צריכה להציע על פי הצעה שלי גם, להציע שלושה יישובים לעניין יוצאי אתיופיה, שלושה יישובים לחבר העמים, ורק אחר כך יאושר לתנועה.
עמיהוד בהט: טוב שאמרת את זה, אנחנו נבדוק את העניין הזה עם התנועות.
עמיהוד בהט: אתמול היתה שרת החינוך בפתח תקווה.
עמיהוד בהט: אנחנו דוגלים באינטגרציה מלאה, השרה הודיעה לתת משאבים בשביל הפיזור הזה, פיזור מרצון, לא בכפייה, זה כבר עבר ואיננו עוד.
עמיהוד בהט: יחד עם זאת, מי שהיה בבית ספר בפתח תקווה, לא יגיד יותר את המלה גיטו, לא בגלל המשמעות ההיסטורית, אלא בגלל העניין עצמו, כי היתה שם תמונה פנטסטית של בית ספר שמתפקד נהדר, וילדים מאושרים, ההורים מאושרים, וכולם מאושרים, ואני לא בטוח שנבדוק כמה ההורים רוצים להוציא את הילדים מהשכונה, אני לא יודע עוד מה תהיה התשובה האחרונה בעניין.
עמיהוד בהט: זה לא אומר שהמשרד לא מעוניין להוציא, המשרד כן מעוניין, הכל בהסכמה וברצון ההורים.
עמיהוד בהט: העובדה שיודעים בבאר שבע כמה עולים משולבים בפעולות או לא, היא חרב פיפיות, אם אין עולים בתנועות בבאר שבע, ולכן לא יודעים, זה רע מאוד.
עמיהוד בהט: אם יש המון עולים רק שלא צובעים אותם כעולים, זה טוב מאוד, מדובר במשהו חברתי.
עמיהוד בהט: לכן צריכים לעשות בדיקה אמיתית, אם ילד לא מרגיש שהוא עולה, ישבו פה מאולפנית "ישורון", והמנהלת סיפרה סיפור נוגע ללב.
עמיהוד בהט: אגב, מנהלת מעולה.
עמיהוד בהט: יש שם 80 או 90 בנות עולי אתיופיה, הסיור היה בהתייחס לארועים האחרונים בפתח תקווה.
עמיהוד בהט: ואז אמרה המנהלת, קראתי לילדות יוצאי אתיופיה, כדי לשאול אותם, איך הן רוצות להגיב לקראת הביקור של השרה.
עמיהוד בהט: זו היתה הפעם הראשונה מאז שאני בבית הספר הזה כמנהלת, שבכלל הם ישבו כקבוצה אחת הומוגנית, והם לא הבינו מה רוצים מהם, היא אמרה את זה במין וידוי אישי מרגש.
עמיהוד בהט: יכול להיות אתה לא מרגיש שאתה נמצא במקום מסויים, וטוב שכך.
עמיהוד בהט: השאלה היא בנתונים האמיתיים, דווקא היינו שמחים, אם 50% מהילדים היו עולים, והם לא היו יודעים שהם שם, זה היה המצב האידיאלי, את מסכימה איתי.
רבקה וייסברג: ברמה של תפיסה, נכון, אתה ציינת שבית ספר זה דבר חשוב.
רבקה וייסברג: אכן, בית הספר הוא אכן מאוד חשוב.
רבקה וייסברג: אבל עוד שני גורמים שמאוד חשובים לתפיסה שלנו.
רבקה וייסברג: קודם כל המשפחה, ילד מגיע לבית הספר, אם הילד מרגיש שהוא רוצה להשתלב בבית הספר, וההורים שלו מרגישים מנוכרים, מנותקים, לא מצליחים להשתלב, לא עשינו הרבה עם כל הכבוד, כולל הערכים, כולל התפיסה של מה אני עושה כאן.
רבקה וייסברג: בתפיסה שלנו, ההתחברות להורים מצד אחד להסביר להם ולנסות לעזור להם להשתלב מה שיותר בתרבות החדשה, בערכים, זה תוך כדי כבוד גדול ממה שהם באו ממנו.
רבקה וייסברג: הרבה פעמים אנחנו מוצאים את עצמנו בריקוד העדין הזה, בין לחזק את הביטויים, ואת שפת המקור, כולל למשל באמהרית.
רבקה וייסברג: בעבודה אפילו אמהות לילדים בגיל הרך ביותר, ותינוקות, לבין לנסות לתת להם מה שיותר ערכים, ושל המושגים העכשוויים.
רבקה וייסברג: זה חיבור אחד שנראה לנו מאוד קריטי וחשוב.
רבקה וייסברג: הדבר השני הוא כאשר אנחנו מדברים על מושגים, בתכניות שלנו בעבודה, וכל המושגים של בניית קהילה בעבודה, מנסים להיפגש ותיקים ועולים חדשים, שידברו על ערכים משותפים, איפה אנחנו נפגשים מבחינת מושגים וערכים.
רבקה וייסברג: זאת בעצם בנייה של ציונות ושל השתלבות, איפה אני רואה ישראלי ומשתלב.
רבקה וייסברג: אנחנו נותנים דגש רב לעניין של מנהיגות של נוער, מעולם בית ספר לא היה המקום היחיד.
רבקה וייסברג: המסגרות של חינוך לא פורמלי, תנועות הנוער זה דבר מאוד חשוב, כל המסגרות האחרות גם, אם זה סייעות, אם זה הגופים השונים, אם זה שנות שרות, אלה דברים קריטיים שבהם לנוער יש ביטוי, הרבה פעמים מערכת החינוך יכולה, גם עם הרצון הכי טוב לתת לו.
רבקה וייסברג: לכן כל המודולות האלה של חינוך לא פורמלי מאוד קריטיות בעינינו.
רבקה וייסברג: ספציפית לגבי התכניות.
רבקה וייסברג: מעבר לתכניות של בניית קהילה שאני מציינת, מה שאתה ציינת לגבי הנוער האתיופי בנושא של רשת ביטחון, עצם הראייה הטובה ביותר, איפה מעגנים את כל הכוחות ואת כל התכניות בתוך כל יישוב, אין ספק שזאת תכנית טובה, והלוואי אפשר יהיה לעשות אותה לכל הנוער.
רבקה וייסברג: היום במסגרת משרד הרווחה, דו"ח שמידט שיצא, מצב הנוער והילדים בארץ, מתיישם ומתחילה לפעול תכנית שלי, שמנהל האגף לשירותיים חברתיים במשרד הוא בעצם המוביל.
רבקה וייסברג: לכל יישוב יהיה סל של תכניות שיוכל לבחור איזה תכניות למעשה הוא מפעיל.
רבקה וייסברג: אנחנו הצלחנו להכניס לתוך הסל הזה, גם תכניות שנוגעות לילדים ולנוער עולה.
רבקה וייסברג: היתה עבודה לא פשוטה, אנחנו מאוד מאמינים - - -
מיכאל נודלמן: יש תקציב?
מיכאל נודלמן: נתנאל חי-יוסף כן יש תקציב לנוער נעולה
רבקה וייסברג: בוודאי, משותפת של כולם.
רבקה וייסברג: כל אחת מהמשרדים והמערכות מכניס את התכניות שלו.
רבקה וייסברג: אני נציגת משרד הרווחה, מדברת על החלק שלי עם כל הכבוד, תמיד הכל נעשה בשותפות, זה ברור.
רבקה וייסברג: אנחנו מאוד מאמינים ושמחים למקור תכניות אחרות של שותפים שנכנסים.
רבקה וייסברג: אני חושבת שיישוב שיעבוד טוב ויראה את החשיבות של להתייחס לנוער עולה יעשה בשכל.
מיכאל מלכיאור: האם אפשר להציג את התכנית בפני חברי הוועדה.
רבקה וייסברג: בוודאי.
רבקה וייסברג: נציגה קבועה שלנו פה דפנה מושיוף, אני אעדכן אותה והיא תציג.
מיכאל נודלמן: יהיו נציגים מכל המשרדים, אולי לבנות קשר.
נתנאל חי-יוסף: סליחה, ועדת שמידט מדברת על ליווי אישי פרטני לנוער עולה, בין היתר ואני שם דגש על חונכות פרטנית.
נועה: מהמכינה הקדם צבאית החדשה בתל אביב.
נועה: אני חושבת שהנושא של חיזוק התא המשפחתי, זה משהו שלא מייחסים לו חשיבות מספיק גדולה.
נועה: מדברים על לשלב את הנוער בתוך בתי הספר, אבל כל עוד לא מצליחים לבנות סביב בית הספר איזושהי קהילה של המשפחות כגורם מאוד מחזק לילד עצמו, משהו מתפספס.
נועה: אם הילד בבית הספר מרגיש משהו מסוים, חוזר הביתה מרגיש משהו אחר, ורואה בעיניים שלו משהו אחר, כי העובדה היא שהמשפחה שלו, והמשפחה של חברו לכיתה, אין ביניהם בחברה שלנו שום קשר, למרות שהם לומדים באותו מקום, אז משהו לא יכול להיות מושלם בתהליך שהילד עובר.
נועה: גם ברמה הבית-ספרית, משהו שצריך לשים עליו דגש לדעתי, ולא שמים עליו דגש.
נועה: וגם ברמה השכונתית, ברמה של מרכזים קהילתיים, בייחוד בשכונות שמתרכזים בהם הרבה עולים יוצאי מרכזי קליטה.
נועה: הרבה פעמים יש עומס, לרווחה ולגורמים שכביכול צריכים לטפל בדברים כאלה אין אמצעים, ואין להם פנאי מרוב עומס של כל מיני בעיות שקיימות הרבה פעמים בשכונות האלה.
נועה: אם מייחסים לפרוייקט כזה ייעוד ספציפי ופרטני, זה יכול מאוד למנף את השילוב של הנוער, ושל המשפחה ככלל.
נועה: התא המשפחתי הוא גורם מאוד חשוב, ולא משנה כמה הילד יגיע לבית ספר טוב, יקבל אותו חינוך, ויישב לידי שתים עשרה שנה בכיתה.
נועה: עובדה היא שאם התא המשפחתי לא מקבל תשומת לב בצורה מאוד מעמיקה ופרטנית, ההבדל קטן לעומת מה שהוא יכול להיות.
יאיר פלד: אני מסכים עם החשיבות של המשפחה.
יאיר פלד: כל עוד המשפחה אינה מתקבלת ברמה מספיקה, היא נמצאת במצב של אילוצים, אז החינוך בבית הספר לא יעזור ולא יפתח את הילד.
יאיר פלד: הילד לא יוכל להשתלב בבית הספר אם המשפחה - - - אכן, צריך לשים את המשפחה בסדר הדברים.
יאיר פלד: עוד משהו שמאוד משפיע זה החברים, צריך לשלב את הילד עם כמה שיותר מסגרות עם כמה שיותר אנשים.
יאיר פלד: אם יהיו לו חברים שמשולבים, שנותנים לו גיבוי, חברים טובים שלו, אז גם הילד התחזק ויוכל להשתלב יותר במדינה ובצבא, ובכל התחומים.
אמיר: אני מבית אריה, מכינה קדם צבאית תל אביב.
אמיר: אני רוצה לצאת נגד האמירה שיש קשיים כלכליים לעולים, שבגללם לא מגיעים למכינות קדם צבאיות או למסגרות אחרות שעולות כסף.