GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנוך צמיר: יכול להיות שאם הקצב יהיה הרבה יותר מהיר ממה שאנחנו צופים, אני עדיין לא אומר שאולי הוא לא יעלה בסופו של איזה שהוא תהליך.
חנוך צמיר: אני חושב שיש משמעות גדולה מאד להחלטת הממשלה שאמרה שקליטת יהודי אתיופיה תיעשה אך ורק במבנים קשיחים ולא באתרי קראוונים.
חנוך צמיר: זה היה הניסוח של החלטת הממשלה.
חנוך צמיר: אני מציע לכולנו לא לנתץ ולרסק אותה מייד, כי עוד נבכה על זה.
חנוך צמיר: נכון שיש אתרי קראוונים שונים.
חנוך צמיר: גבעת המטוס לא דומה לחצרות יסף וחצרות יסף לא דומה לנוה כרמל, ולמרות זה אני אומר:
חנוך צמיר: בואו נמתין בשלב הזה מלרוץ ולנתץ את ההחלטה הקודמת, כי היה וסבב מרכזי הקליטה באופציות שמניתי פה לא ייתן תשובה, יש עוד אלטרנטיבה והמשמעות שלה היא כסף, והיא פשוט לשכור נכסים נוספים הנמצאים ברחבי מדינת ישראל ולשים עליהם שלט "מרכז קליטה".
חנוך צמיר: הם יהיו מרכז קליטה ועל דרך התפעול כבר נגיע להבנה עם הסוכנות היהודית.
חנוך צמיר: גם המסלול הזה נבחן בצורה מאד משמעותית, וכמובן שאנחנו הנחנו גם משמעויות תקציביות בפני משרד האוצר, ואני חושב שהאנשים מבינים את המשמעות התקציבית.
חנוך צמיר: נראה לי שלפחות בשלב הזה יש גישה חיובית גם בין קובעי התקציבים למיניהם.
חנוך צמיר: לסיכום העמדה המקצועית שלי כרגע, אני חושב שצריך למצות את מסלול מרכזי הקליטה המורחב באמצעות הפטנטים שדיברתי עליהם כרגע, כולל שכירת נכסים.
חנוך צמיר: דרך אגב, צפת תתחיל לקלוט בימים הקרובים עולים מאתיופיה.
חנוך צמיר: שם לקחנו נכס שהיה של "עמידר" והעמדנו אותו לרשות הענין, אבל אנחנו מתפעלים אותו כמרכז קליטה לכל דבר, עם צוותים של הסוכנות היהודית וכך הלאה.
וילמה מאור: אופציה של בתי מלון גם כן נלקחה בחשבון?
חנוך צמיר: אני נזהר מלהגיד אותה.
חנוך צמיר: אני מעריך שאם יהיו חסרים לנו לתקופות מאד קצרות – שבוע, שבועיים, שלושה – אני לא דוחה אותה על הסף.
אליעזר זנדברג: למה הרתיעה המוחלטת שלך מחצרות יסף, למשל?
חנוך צמיר: אני אגיד לך למה.
חנוך צמיר: חצרות יסף זה היוצא מן הכלל, זה לא הכלל.
חנוך צמיר: יש לי נסיון עם הרבה מאד אתרי קראוונים.
חנוך צמיר: כולו היה גרוע.
חנוך צמיר: תמיד לוקחים לי את הטוב, אבל הוא היחיד.
חנוך צמיר: אני לא אומר שזה בלתי-אפשרי.
חנוך צמיר: אני חושב שחבל יהיה לחזור על החולדות של גבעת המטוס ועל הצעקות של בת חצור, ואני יכול לנקוב בעוד הרבה מאד מקומות.
חנוך צמיר: חצרות יסף, להערכתי – ופה אני מנסה להגיד אמירה פראקטית, מעבר לאמירה המקצועית שאמרתי קודם – המועצה האזורית סופרת את הימים שבהם הם מכריזים על סגירת האתר.
חנוך צמיר: וגם אם תשכנעו אותנו מקצועית, או בלית-ברירה, גם זה יכול להיות מצב, אנחנו נגיד: או.
חנוך צמיר: קיי.
חנוך צמיר: אז בואו נראה איך פותחים את חצרות יסף שנית לקליטה – לדעתי זה לא יקרה, כי אני מכיר את עמדת המועצה המקומית.
חנוך צמיר: אני גם יודע מכמה גרמי מדרגות אני נזרקתי במועצות אזוריות כאלה ואחרות כשבאתי לברר אתם את האפשרות או להחיות אתרי קראוונים מחדש, או לפתוח חדשים, ודי לחכימא ברמיזא.
אליעזר זנדברג: מה לגבי אלה שממתינים היום באתיופיה עם אישורי עלייה?
חנוך צמיר: הם יגיעו בימים הקרובים.
יונה הופמן: הבעיה לפי דעתי היא לא בעובד כזה או אחר במשרד הפנים.
יונה הופמן: אני יודע שכשאני מתקשר בשמונה בערב, עונים לי.
יונה הופמן: כך גם במשרד הקליטה.
יונה הופמן: כל המערכות רואות בזה אתגר חשוב מאד והן עובדות קשה מאד.
יונה הופמן: חבר-הכנסת זנדברג, הדוגמה הפשוטה ביותר, וזה הבסיס של הבעיה – המשפחה שראינו בגונדר.
יונה הופמן: דקה אחר-כך השר שאל אותי: איך מצילים את התינוקת?
יונה הופמן: אמרתי לו: קח אותה אתך לישראל.
יונה הופמן: הוא נתן הוראה לבדוק למחרת את הזכאות של המשפחה.
יונה הופמן: הם בדקו את הזכאות והתברר דבר לא נעים.
יונה הופמן: האשה אמרה: אני התנצרתי.
יונה הופמן: השר שאל אותה יום לפני-כן למה הגעת עכשיו מהכפר?
יונה הופמן: למה לא נשארת בכפר?
יונה הופמן: היא אמרה: זרקו אותי משם, כי אני היחידה שנשארתי מהפלשמורה.
יונה הופמן: התינוק שהרצל גץ רצה להעלות והוא נפטר בינתיים, הוא נכד ליהודי.
יונה הופמן: אם הוא היה בן 18 הוא היה זכאי לעלות לארץ.
יונה הופמן: כל הענין של ההתנצרות, שבעצם נולד במחשבה אחרת, כדי שנחיה פה עם יהודי ולא אחר – זאת לא הבעיה שלנו פה עם כל אלה שהתנצרו פעם ובארץ הם יהודים טובים.
יונה הופמן: לכן יש לי ויכוח גדול מאד בענין הקלטת, כי זו היתה השמצה גדולה.
יונה הופמן: זה הבסיס של הבעיה, לא העובדים.
יונה הופמן: צריך להגדיל את מספר העובדים פי עשר, לא רק להכפיל, אחרת לא נתגבר על זה, אבל צריך לפתור את הבעיה מיסודה, כדי שעוד תינוקות לא ימותו.
אליעזר זנדברג: שני משפטי סיכום שנוגעים למשרד הפנים.
אליעזר זנדברג: באשר למשרד הקליטה, שמעתי את התשובות ואני חושב שזה ממש דיון נפרד, אם כי דעתי האישית על חצרות יסף טובה מאד.
9315: של כולם.
אליעזר זנדברג: אולי כדאי להביא את ראשי המועצה האזורית לכאן ולדבר אתם על זה.
אליעזר זנדברג: באשר למשרד הפנים, אין ספק שהמפתחות האמיתיים נמצאים בדיון שהתקיים כאן או במקומות אחרים, אולי בממשלה, שאינני יודע מתי היא תקיים דיון בענין, לגבי רוחב שער הכניסה למדינת ישראל ומי יכול לבוא פרט לזכאים הישירים של חוק השבות.
אליעזר זנדברג: אבל הענין של הקצב בעיניי הוא עדיין חמור, לפחות בעבר, ואני קודם-כל שמח שהגענו כאן לסוג של הבנה.
אליעזר זנדברג: 2.
אליעזר זנדברג: אני מבקש ממך, גב' יוספוב, שתעבירי את ענין השיטה הלאה לשר, כי לא אהיה כאן בשבוע הבא.
אליעזר זנדברג: לצערי, הדרך שבה זה מטופל עדיין יכולה להיווצר תקלה.
אליעזר זנדברג: הפקק הוא פקק של החלטה של אדם אחד.
אליעזר זנדברג: ברגע שאדם אחד בלבד צריך להחליט, תמיד זה ייקח יותר זמן מאשר ביזור הסמכויות.
אליעזר זנדברג: חבר-הכנסת יורי שטרן היה כאן לפני שעה וחצי ואמר מה נעשה לגבי ברית-המועצות לשעבר.
אליעזר זנדברג: לדעתי דבר דומה צריך להיעשות כאן, כי מדובר כאן בענין של חיים ומוות, לפחות לגבי חלק מהאנשים.
אליעזר זנדברג: לכן אני מבקש שתעבירי הלאה את הצעתי, לבזר את הסמכות עם אחרים על-מנת שרבים יותר יוכלו להחליט, ואז קצה הפירמידה בעצם לא יהיה קצה יותר, יהיה צנור אחד רחב שיוכל להמשיך ולזרום הלאה.
אליעזר זנדברג: אני מתנסח בעדינות בענין הזה ועוצר כאן.
נעמי בלומנטל: בכל מה שקשור למשרד הפנים, השר יהיה כאן בשבוע הבא ואני משערת שכולכם תהיו בדיון.
נעמי בלומנטל: אתם יודעים שכאשר השרים באים לוועדה בדרך-כלל זמנם מאד מוגבל.
נעמי בלומנטל: אני מבקשת, אם אפשר, ששניים – שלושה מכם תרכזו את השאלות, תפנו אותן אליי בכתב ואני אתן לכל אחד את רשות הדיבור כפי שאני נוהגת לעשות.
נעמי בלומנטל: אנחנו נקבל תשובות ונדע איפה ועל איזו קרקע אנחנו עומדים.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שצריך להעלות את כל זכאי חוק השבות במהירות האפשרית.
נעמי בלומנטל: כל יום שאנחנו מחכים הוא בוודאי מיותר.
נעמי בלומנטל: אני שמחה לציין שנוצרה תמימות-דעים בין הארגונים השונים.
נעמי בלומנטל: אני חשה שיש אווירה טובה יותר בין הארגונים השונים.
נעמי בלומנטל: אני רוצה להציע שכל ארגון יתפוס לו תחום התמחות אחד ואז לא יהיו יותר חילוקי-דעות.
נעמי בלומנטל: המטרה שלנו היא בסך-הכל להעלות לארץ את הזכאים במהירות האפשרית.
נעמי בלומנטל: אני מבינה שזאת תהיה המגמה של כולנו, בעצה אחת עם בני העדה, ובוודאי עם ועדת העלייה והקליטה של הכנסת.
נעמי בלומנטל: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.
נעמי בלומנטל: מבינה שהעלינו כאן
נעמי בלומנטל: את עניין שכר הדירה של העולים החדשים שמתגוררים בהוסטלים, והייתה ישיבה די ממצה לגבי העובדה שיש מקומות מסויימים שבהם העולים הקשישים משלמים תשלום שונה מאשר במקום אחר.
נעמי בלומנטל: אני מבינה שעיקר הבעיה מבחינת הבדלים בתשלום הייתה בין השאר בחברת "עמיגור", ואני רואה שכאן נמצא איתנו מר אורי זניר - המשנה למנהל הכללי; ואז בישיבה הגענו להחלטה שהאוצר יפצה אתכם, ואתם תגיעו לאיזה שהוא הסדר; כי כפי שהבנו, אתם עם כל הרצון הטוב - אתם עושים כמיטב יכולת
נעמי בלומנטל: כם - פשוט אינכם יכולים לתת מחיר שהוא מבחינתכם מחיר הפסד.
נעמי בלומנטל: אני מבינה שהיו כבר שנה או שנתיים שממש היו לכם הפסדים בעליל על כך, ולכן האוצר הביע כאן נכונות לבוא לקראת המצב הזה, זאת אומרת לפצות את חברת "עמיגור" על הפסד שייגרם לחברה כתוצאה מכך ששכר הדירה שהקשישים העולים ישלמו ב"עמיגור" יהיה שווה לשכר הדירה שמשלמים במקומות אחרים.
נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים לראות, גם אנחנו כוועדה וגם חברי הכנסת - פנינו אליכם לראות היכן ההסכם הזה עומד, כי הבנו שעדיין חסרים כמה מרכיבים כדי שההסכם "ייסגר".
סופה לנדבר: ביולי יהיה הביצוע של הדבר.
סופה לנדבר: הגענו להסכם עם משרד השיכון ועם משרד האוצר בעיקר, והם היו צריכים לקבל כסף ולבצע את הדברים.
סופה לנדבר: עד היום זה לא זז - האנשים לא קיבלו מכתבים ולא התחילו לעשות שום דבר; מפני שאני מבינה שבאוצר הכניסו הכל לסל אחד - גם את הבעיה הזאת וגם בעיה נוספת - וצריכים לבדוק למה לא ביצעו את הדברים.
נעמי בלומנטל: המצב.
נעמי בלומנטל: אני מקווה שנוכל לראות ולשמוע איפה הדברים עומדים.
נעמי בלומנטל: אני מבינה שאנחנו ממש לקראת תום ההסכם, והייתי רוצה לראות שזה אומנם מתבצע.
משה נתיב: כמה שנים טובות.
משה נתיב: גם חבר הכנסת של היום, יולי אדלשטיין, טיפל בזה כשר הקליטה והביא את זה לממשלה.
משה נתיב: סוף כל סוף אנחנו על סף הסכם.
משה נתיב: ביום ראשון צריכה להיות ישיבה עם משרד השיכון, ואני מקווה שנגמור את העניין, ויושווה שכר הדירה בכל ההוסטלים - כל אחד ישלם אותו הדבר.
משה נתיב: יותר לא יהיה שוני.
נעמי בלומנטל: "סוגרים" את ההסכם?
קריאה: תהיה חיובית.
קריאה: יש חילוקי דעות על דבר אחד; אני מקווה שביום ראשון נגיע להסכם.
סופה לנדבר: הוציאו בבקשה פרוטוקול - התחייב משרד האוצר, התחייב שעד 1 ביולי "עמיגור" תבצע את הדברים, ואנחנו שאלנו את "עמיגור" כאשר הם העבירו את הכסף, וכספים שנותנים לאדם בעבור זכאות לשכירות - הכספים האלה נשארו עכשיו במדינה – אם יעבירו אותם מהאוצר ל"עמיגור", זה יספק אתכם?
סופה לנדבר: אמרו: כן.
סופה לנדבר: עד איזה תאריך אתם תהיו מסוגלים?
סופה לנדבר: אנחנו דיברנו על עד 1 ביולי; אתה אמרת שב1- ביולי זה קשה, אבל האוצר התחייב שב1- ביולי אנשים ישלמו כמו כולם - עד שמונה אחוז.
סופה לנדבר: זה היה הסיכום.
סופה לנדבר: אנחנו יצאנו עם הרגשה שזה היה סיכום.
סופה לנדבר: בגלל בירוקרטיה או בגלל דברים שאני לא רוצה עכשיו לפרש אותם, אותי אין מספקת עוד ישיבה, ועוד ידונו, ועוד נחזור לישיבה הזאת.
סופה לנדבר: בוועדה, שהאנשים מיום שני יתחילו לקבל מכתבים עם בקשה או דרישה לממש את הזכאות או להוציא זכאות חדשה - מפני שהם כולם כבר נמצאים בהוסטלים האלה - ולבצע את הדברים.
סופה לנדבר: הרי יש שם בעיה.
סופה לנדבר: ספרו בבקשה מה הייתה הבעיה.
סופה לנדבר: הרי הייתה בעיה.
סופה לנדבר: מר שי יפתח, אנא ספר לנו איזו בעיה הייתה שם.
שי יפתח: עקרונית.
שי יפתח: אנחנו בדרך כלל איננו מתעסקים ברמה של תשלום - לשם כך יש חשבות של המשרד.
שי יפתח: אבל אינני יכול להגיד שמשרד השיכון מצוייד בחשבוניות.
שי יפתח: משרד השיכון צודק בהחלט בעמדתו ובגישתו.
סופה לנדבר: זמן לפתור את הבעיה, לקבוע את הצרכים לפגישות ולסיים את זה, מר שי יפתח?
סופה לנדבר: זה פשוט בלתי נסבל.
סופה לנדבר: אני אומרת שביום ראשון ייפגשו שוב.
סופה לנדבר: יש שם בעיה.
סופה לנדבר: אולי נשאל את "עמיגור" מה הייתה הבעיה שם?
קריאה: אין בעיה כזאת.
קריאה: נשאר דבר אחד.
קריאה: משרד השיכון דורש שאנחנו נתחייב שעשר שנים נאכלס אותם בהוסטלים האלה, ועוד חמש שנים כאופציה.
קריאה: אף אחד לא ביקש את זה מאיתנו, ואנחנו איננו חושבים שאנחנו צריכים להתחייב לעשר שנים.
קריאה: הוסטלים שהממשלה השקיעה בהצבתם.
קריאה: על זה התחייבנו.
קריאה: אבל זה עולם אחר.
קריאה: כל היתר נפתר.
קריאה: לנו את התנאי הזה.
קריאה: אם זה יורד, אזי אין בעיה.
נעמי בלומנטל: יש עוד שניים-שלושה דברים שצריכים להיפתר.
נעמי בלומנטל: אני מקווה שתמצאו פיתרון - אתם חייבים למצוא.
נעמי בלומנטל: מר שי יפתח, סיגרו את זה.
נעמי בלומנטל: נראה לי כאן שאלו אינם פערים שאי אפשר להתמודד איתם, וגם אז אולי תוכלו לעמוד בהבטחה שמה1- ביולי הדברים יהיו כפי שהובטחו.
נעמי בלומנטל: אני רואה את העניין כ"סגור", ואנחנו יכולים לעבור לעניין הבא.
קריאה: טכנית.
קריאה: שב- 1 באפריל-
סופה לנדבר: אני מבינה שבאוצר יש כספים רטרואקטיביים.
סופה לנדבר: זאת אינה בעיה.
סופה לנדבר: הבעיה היא שב1- ביולי זה לא יהיה, ואני מאמינה שב1- באוגוסט גם כן זה לא יהיה.
יורי שטרן: יכולים להקדיש עכשיו עוד שלוש דקות לעניין.
יורי שטרן: ישנם פה נציגי משרד השיכון הבכירים, ישנם נציגי האוצר.
יורי שטרן: הבה נשמע פשוט ממה נובעת הדרישה הזאת של התחייבות לעשר שנים ועוד חמש שנים.
יורי שטרן: כלומר, אנחנו עוד נשמח אם תהייה התחייבות כזאת, אבל מה עניין שמיטה להר סיני?
יורי שטרן: אולי אנחנו נשמע באמת ונגמור את העניין.
קריאה: החילופים של דיירים - כשמדובר בבתי קשישים - החילופים הם גבוהים.
קריאה: המדינה אינה יכולה להרשות לעצמה להשקיע המון כסף בשיפוץ.
יורי שטרן: מדברים על סבסוד שכר הדירה, על כך שבעצם ביטלתם את הזכאות של העולים האלה לקבלת סיוע בשכר דירה, בגלל שהם עברו להוסטלים של "עמיגור".
יורי שטרן: בהוסטלים של "עמיגור" הם צריכים לשלם מחיר אחיד, כך סוכם, ומשרד השיכון ישתתף במידה הרבה יותר נמוכה בעצם מההשתתפות שהייתה צריכה להיות לו, לו היו שוכרים דירות בשוק החופשי.
יורי שטרן: מה זה שייך לעניין שיפוצים, לעניין תוקף ההסכם?
יורי שטרן: זה בכלל דבר אחר.
יורי שטרן: ואם דייר היה שוכר בשוק החופשי, הייתם משתתפים בשיפוצים או הייתם דורשים מהבעלים של הדירה התחייבות לעשר שנים?
יורי שטרן: מאוד שמח שגם משרדכם מצטרף ל"חגיגה".
יורי שטרן: אלא שאיני רואה שום סיבה שהקשיש ישלם מדי חודש בחודש סכום גבוה יותר, בגלל הדאגה שלך להגנת הזכויות שלו.
יורי שטרן: כי אם הוא היה כפי שהוא היום, שום דבר איננו משתנה.
יורי שטרן: אזי למדינה שחייבת לסייע - המדינה אינה צריכה לסייע ל"עמיגור"; היא צריכה לסייע לקשיש שהיא ביטלה את זכאותו להשתתפות בשכר דירה.
יורי שטרן: זה לא שייך למערכת היחסים שלך עם "עמיגור", גם שתהייה הכי נכונה מבחינת ההגנה על האינטרסים של העולים.
יורי שטרן: האינטרס המיידי שאנחנו מבקשים להגן עליו כעת הוא האינטרס שלו לקבל את הסבסוד מכם - זה הכל.
יורי שטרן: את כל יתר הדברים תשימו בצד, ואולי אנחנו נסייע לכם מאוד לכופף את ידיה של "עמיגור" בכל יתר העניינים, אבל לא בזה ולא על ידי פגיעה.
יורי שטרן: אין פה שום קשר.
יורי שטרן: זאת זכותו של העולה, לא זכותה של "עמיגור", לקבל את הכסף הזה.
יורי שטרן: אתה עושה את זה בעבור העולה; זאת זכותו.
יורי שטרן: זה עובר איתו מדירה לדירה, ואם מחר הוא ייצא לשוק החופשי, כעקרון הזכות הזאת עוברת איתו.
יורי שטרן: לכן אין פה שום סיבה לדחות את זה - ולו ביום אחד.
נעמי בלומנטל: בבקשה מה שאתם רוצים להודיע, ונסגור את העניין הזה.
שי יפתח: של האוצר.
סופה לנדבר: מין דבר זה שאתה עכשיו "עושה סלט" מהדברים, אתה מערב דבר אחד עם דבר אחר, ועכשיו אתה פתאום מתחיל לספר לנו דברים שלא סיפרת לפני חודשיים.
שי יפתח: הזה הוא דבר חדש.
שי יפתח: העניין של תוקף הסכם לעשר שנים ואופציה לחמש שנים מקובל בכל בתי הקשישים, בכל ההוסטלים שגם "עמיגור" מנהלת, וגם כל החברות האחרות.
משה נתיב: אתה מספר דברים שאינך מכיר אותם בכלל.
נעמי בלומנטל: בראש הוועדה הבין משרדית?
יגאל אסף: העניין מובא לוועדה בין משרדית, הסמכות של ועדה בין משרדית - ברגע שהיא מתקצבת, זה תמורת פתרונות דיור נוספים לקשישים.
יגאל אסף: אנחנו, כדי לפתור את הבעיה הזאת של סבסוד ההפרש -
יגאל אסף: תמורת זה שאנחנו מתקצבים את זה - ומתקצבים שיפוץ של יחידות דיור שיתפנו - ואנחנו רוצים עוד מאגר דירות לקשישים, שיחול על זה אותו הסכם שקיים בכל הדיור בארץ, או ממשלתי או סוכנותי, וכן הלאה, לעשר שנים ועוד חמש שנים.
יגאל אסף: איני יודע מה זה צריך להפריע, כי אנחנו מדברים על פתרון בעיה לעולים לתקופה שהיא מאוד סבירה.
יגאל אסף: אנחנו רוצים גם להבטיח את זה.
יגאל אסף: הרי זה לא הגיוני שמדינת ישראל תשקיע כסף בשיפוץ דירות, ומחר בבוקר יגידו "החוצה", אחרי שנתיים.
יורי שטרן: לקשור אותו?
יורי שטרן: למה לפגוע באותם קשישים כל עוד העניין הזה איננו פתור?
יורי שטרן: לבין ההשקעה של המדינה בשיפוצים, לבין אותה התניה כאשר מדובר בסבסוד שכר דירה, שזאת זכותם של העולים.
יורי שטרן: אני מציע פשוט, ואני חושב שזאת ההצעה של כולנו להפריד בין זה, ומה שאפשר לפתור מייד וכפי שסוכם - לפתור מייד; ועל כל היתר אנחנו נזמין אתכם שוב לוועדה' ונלחץ על "עמיגור".
יורי שטרן: ישנם עוד כלים ללחוץ עליהם בשביל להגיע להסכם.
שי יפתח: בשוק הפרטי.
שי יפתח: אולי מר חביב קצב יכול לרענן את זכרוני - היה מיקבץ בבני עייש, מיקבץ דירות ששכור מחברה פרטית.
שי יפתח: אחרי כמה שנים הסתיים החוזה.
שי יפתח: יש עדיין עולים בפנים.
שי יפתח: מצד אחד כמובן שאי אפשר לפנות את העולים, כי גם לא היה מיקבץ אחר באזור.
שי יפתח: מן הצד האחר, לחברה יש אפשרות לדרוש איזה סכום שהיא רוצה, כי שוב העולים הופכים להיות בני ערובה בידי החברה.
יורי שטרן: אני - לצערי הרב, מר שי יפתח, עם כל הנימוס שלי - חייב לחזור על המשפט שאמר כאן סגן המנהל הכללי של "עמיגור".
יורי שטרן: אתה פשוט אומר דברים לא נכונים.
יורי שטרן: מעולם לא היה "סיפור" כזה עם מיקבץ בבני עייש.
יורי שטרן: אתה מדבר על "סיפור" משנת 1991 או משנת 1992, עם כל מיני תמריצים לקבלנים כדי שישכירו דירות.
יורי שטרן: נכון שאחרי חמש שנים זה נגמר - זה לא מיקבץ, זה לא הוסטל.
יורי שטרן: זה היה הסכם פרטי עם קבלן, שבאמת אחרי חמש שנים התנהג לא יפה - אני מסכים איתך.
יורי שטרן: אבל מה זה שייך למערכת הדיור הציבורית?
יורי שטרן: אזי מה אתה משווה בין איזה שהוא קבלן בבני עייש לבין חברת "עמיגור"?
יורי שטרן: יש לי המון ויכוחים עם חברת "עמיגור", והיו לי, אבל לא בתחום הזה.
יורי שטרן: לכן שאלתי אם יש תקדים.
יורי שטרן: יש תקדים כזה ש"מעיפים" עולה מן הדירה רק כדי לזכות ברווחים?
יורי שטרן: הם הולכים לשוק הפרטי ותולים מודעות על הקיר: "דירה להשכרה לכל המרבה במחיר"?
יורי שטרן: בכל זאת גם להם יש כללים.
שי יפתח: המרבה במחיר.
שי יפתח: כן.
אנה איסקובה: יכול להסביר לנו על מה מדובר, למה אין הוא רוצה להריץ את זה לעשר שנים ועוד חמש שנים, ואם הוא יתחייב פה, אנחנו יכולים לסגור את העניין.
נעמי בלומנטל: את זה יותר מדיי.
נעמי בלומנטל: הבה ננסה להגיע לאיזו שהיא הבנה - בין אם היו תקדימים ובין אם לא היו תקדימים - ונגיע לעמק השווה.
אורי זניר: משונה כפי שהוא מתנהל במסגרת הוועדה הזאת, מפני שזה לא מתאים.
אורי זניר: אנחנו מקווים, אמרנו בהתחלה - היושב ראש שלנו אמר, ואני כמובן אומר אותם הדברים, שאנחנו מקווים ביום ראשון להגיע להסכם.
אורי זניר: אני לחלוטין מסכים עם מה שאמר חבר הכנסת יורי שטרן, שסיבוך העניין במין במה שאינו מינו, יש בו משום לקיחת האנשים כבני ערובה, בהחלט, ואני חושב שאפשר היה לסבסד את אותו ההבדל של שמונים שקל ליחידה - על זה מדובר - לגבי אלף איש, מבלי לקשור את זה בהסכמים אחרים.
אורי זניר: אבל זאת אינה הכוונה שלנו.
אורי זניר: הוועדה הבין משרדית, עם כל הכבוד לה, מחליטה על עמדה של הממשלה.
אורי זניר: היא איננה מחליטה על עמדתה של "עמיגור" בנוגע להסכם, כאשר הנהלת "עמיגור" - במקביל לאישור ההסכם הוועדה הבין משרדית - אנחנו איננו חברים בה ולא שותפים לה, איננו חייבים לה שום דבר, והיא אינה חייבת לנו שום דבר.
אורי זניר: אילו המדינה הייתה מודיעה שלגבי אותם אלף אנשים, הדין הוא כדין בתי הקשישים האחרים הציבוריים, אין צריך יותר משא ומתן על שום דבר.
אורי זניר: אבל המדינה מנסה פה, על גבה של "עמיגור", בעיקר לחסוך כסף ולקבל התחייבויות חדשות שלא היו ולא נבראו, ואת זה כמובן אי אפשר לעשות.
נעמי בלומנטל: אם אפשר היה להגיע - למה שחברת "עמיגור" תצטרך להתחייב על דבר שחברות אחרות לא היו צריכות להתחייב עליו, שאין לו תקדים?
אורי זניר: לפי מה שאני רואה פה, אנחנו לא נגמור ביום ראשון.
אורי זניר: אני נורא מצטער.
אורי זניר: תראו, ההתחייבות לעשר שנים ועוד חמש שנים הופיעה פתאום.
אורי זניר: קבלת החוזה, פתאום ראינו שיש התחייבות לעשר שנים ועוד חמש שנים.
אורי זניר: אנחנו חתומים על התחייבות בכל ההוסטלים שהקמנו - והקמנו הרבה מאוד הוסטלים בשלוש השנים האחרונות במימון, בתרומות.
אורי זניר: שישים אחוז עד שבעים אחוז היו תרומות, ושלושים אחוז - הממשלה השקיעה בהקמה ובשיפוץ, בעיקר של מרכזי קליטה והוסטלים לפי בקשת הממשלה.
אורי זניר: זה היה בדיון השני.
אורי זניר: היות שהממשלה השקיעה שלושים אחוז עד ארבעים אחוז מהסבת מרכזי הקליטה האלה, היא דרשה שנתחייב לעשר שנים ועוד חמש שנים, והתחייבנו לעשר שנים ועוד חמש שנים - אבל אין שום סיבה כאשר היא לא השקיעה אגורה.
אורי זניר: מה שהיא נותנת כשכר דירה אינו מאפשר לאף בעל בית גם לשפץ, כפי שהוא מתחייב.
אורי זניר: הרי מה שכר הדירה פה?
אורי זניר: עשי בבקשה חשבון מה שכר הדירה.
אורי זניר: בדיור הציבורי, שיש לנו אלפי יחידות כאלה, גם הממשלה נותנת שיפוץ.
אורי זניר: זאת דרישה פשוט אבסורדית.
אורי זניר: אפשר היה לדון איתנו.
קריאה: לו את התנאים.
קריאה: אין שום בעיה עם זה.
אורי זניר: המבוגר.
אורי זניר: האם יש בעיות עם זה?
אורי זניר: להיפך.
אורי זניר: אנחנו מקבלים על זה רק שבחים.
סופה לנדבר: משמעית להפריד בין דברים.
סופה לנדבר: שיריבו עד מחר או עד מחרתיים, או עד השנה הבאה.
סופה לנדבר: את הדבר הזה צריכים להפריד, ואנחנו צריכים לדרוש ביום ראשון לסיים אותו, ולחתום מסמכים.
סופה לנדבר: אני חושבת שיש פה דבר מאוד לא יפה.
סופה לנדבר: אינני רוצה להגיד דברים שאמרתי לפני כמה חודשים - ומה שנאמר פה בוועדה - אתם פשוט גונבים כסף של קשישים.
סופה לנדבר: זה כסף שנמצא באוצר.
סופה לנדבר: המדינה משתמשת בזה, וזאת טעות של בני האדם; וזה לא יכול להיות כך.
סופה לנדבר: אי אפשר "לעשות סלט אחד גדול".
סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו צריכים להצביע - והיום להעביר מכתב דרישה לשר האוצר, שאנחנו דורשים להפריד את הדברים.
סופה לנדבר: את יתר הדברים יפתרו בעצמם.
ישראל שוורץ: שפקידים גונבים כסף.
סופה לנדבר: מנצלת את הכספים, לאדם יש זכאות; ולו הוא היה נכנס לדירה שכורה בשוק הפרטי, האם גם כן הייתם מנהלים דבר כזה?
סופה לנדבר: אזי אני דורשת שאת הכסף שמגיע לאדם, להעביר אליו.
סופה לנדבר: אם מר ישראל שוורץ רוצה שנצביע, אנחנו נצביע עכשיו.
נעמי בלומנטל: לסיים את העניין.
נעמי בלומנטל: נראה לי שישנה נכונות מצד חברת "עמיגור" לבוא לאיזו שהיא פשרה בהקשר הזה, מצד אחד מתוך הראיה של טובתם של הקשישים, ומן הצד האחר הרצון גם לבוא לקשישים מכאן ולממשלה מכאן.
נעמי בלומנטל: נראה לי שיש פה איזו שהיא כוונה לרצון טוב.
נעמי בלומנטל: ההנחיה שלנו תהייה לסיים את העניין ביום ראשון חד וחלק.
נעמי בלומנטל: במידה שהדברים לא ייסגרו ביום ראשון, אנחנו נפנה לאוצר להעביר לאלתר את הכסף, ולא ניתן לזה יותר להימשך.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת - בלי שום התניות.
נעמי בלומנטל: הכסף יתחיל להיות מועבר כדי שמה1- ביולי - ואולי רטרואקטיבית במידה שאפשר - הקשישים יתחילו לשלם בדיוק את אותו שכר, וזה הובטח גם פה.
נעמי בלומנטל: אזי זאת תהייה ההחלטה שלנו.
נעמי בלומנטל: במידה שלא תגיעו להסכם ביום ראשון, אנחנו חד משמעית ננחה אתכם, ונפנה לכל הדרגים הנוגעים בדבר - כדי שיתחילו לשלם ל"עמיגור" את ההפרש, והקשישים ישלמו אותו שכר דירה כמו בכל מקום.
נעמי בלומנטל: אנחנו נשתמש בכל האמצעים שיש לנו כחברי כנסת כדי להעביר את זה.
חביב קצב: באותה פרופורציה.
חביב קצב: אנחנו ישבנו, ואנחנו מטפלים בזה שנתיים.
חביב קצב: הדרך שנפרצה, לדעתי, והגענו לסיכום הזה כשישבנו עם "עמיגור", ובו השתתפו גם מר אורי זניר וגם מר אריה אביר וגם כולנו - כל נציגי הממשלה; ישבנו ב8- במארס.
חביב קצב: כאשר ישבנו ב8- במארס - על השולחן היו שני דברים, שהיו אחד.
חביב קצב: אי אפשר להפריד ביניהם.
חביב קצב: האחד זה מתן מענה להפרש בין שכר הדירה של שמונה אחוזים לבין שכר הדירה המוגדל באותם בתי מגורים סוכנותיים שלא חל עליהם חוק הדיור המוגן.
חביב קצב: באנו ואמרנו: אנחנו רוצים יותר פתרונות.
חביב קצב: המקומות האלה מתפנים.
חביב קצב: יש מינימום פינוי טבעי, לצערי, בממוצע עשרה אחוזים לשנה.
חביב קצב: איננו רוצים לוותר על מאה – מאה ועשרים יחידות דיור לשנה.
חביב קצב: איך אנחנו פותרים את הבעיה?
חביב קצב: לאחר משא ומתן ארוך ומייגע, הגענו לעסקת חבילה שאומרת דבר מאוד פשוט.
חביב קצב: הממשלה תזרים את כל הכסף לשיפוץ, מותנה בדבר אחד, שחלק מהבניינים של אחד-עשר בתי מגורים סוכנותיים הופכים לתקן דיור מוגן.
חביב קצב: מה שחל על תקן דיור מוגן בכל הארץ, יחול עליהם; וכל דירה שתתפנה תינתן לעולה.
חביב קצב: הממשלה תזרים את תקציב השיפוץ.
חביב קצב: מעבר לאחוז מסויים של עולים שנמצאים במקום, יינתן תקציב שיפוץ ל"מעטפת", כדי לשפץ את כל המבנה, כי אלה בתים ישנים, ויש לתת להם מענה.
חביב קצב: זה היה בסיס התוכנית, וזה היה הבסיס של חבילה אחת.
חביב קצב: לקחת את המבנה לדוגמה במחנה דוד ולהפוך אותו כולו לדיור מוגן.
חביב קצב: אלה שנמצאים, לתת להם את ההפרשים, ואלה שיתפנו - וזה היה חלק אחד, ועל זה הממשלה הלכה לשים כסף-.
חביב קצב: יש חלק מהבניינים שהם לא ייכנסו - "עמיגור" אמרה: אינני רוצה, לא הרצליה ולא דרך השלום, שייכנסו בעניין הזה; כי היא השיגה תורמים ושיפצה מקום.
חביב קצב: אמרנו: בסדר, בהסכם - הרצליה ודרך השלום אינם כלולים ב"עסק" הזה.
חביב קצב: שאר המיתקנים נכנסו ב"עסק".
חביב קצב: נכנסו ב"עסק" – המשמעות היא שחל עליהם חוק הדיור המוגן מההתחלה ועד הסוף.
חביב קצב: יש מין חוזה.
חביב קצב: יש מסגרת.
חביב קצב: אנחנו ישבנו באותו יום ושתינו "לחיים"; אז נשארה בעיה אחת שהיה עליה חילוקי דעות.
חביב קצב: משרד השיכון בא ואומר: אני מעביר את הכסף תמורת זה שאני בודק חשבוניות.
חביב קצב: באה "עמיגור" ואומרת: אינני יכולה להעביר חשבוניות.
חביב קצב: יש לי בעיה עם קבלנים; יש לי בעיה עם מערכת חשבונית - כל מיני דברים כאלה.
חביב קצב: זה היה סלע המחלוקת היחידי.
חביב קצב: לא עלה על הדיון עניין עשר השנים, לא עלה לדיון העניין של חמש שנים, לא עלה לדיון עשר שנים ועוד חמש שנים - הכל היה מוסדר; יש הסכם מסודר: מה מזרימה הממשלה, מה ההתחייבות של ההסכם.
חביב קצב: אי אפשר לבוא היום ולהגיד שיש בעיה של עשר שנים, ויש בעיה של חמש שנים.
חביב קצב: אזי זאת בעיה הרבה יותר אקוטית.
חביב קצב: לדעתי אין הסכם.
נעמי בלומנטל: הסכימה לתנאים האלה?
אורי זניר: מדי פעם, והוא חושב שהוא כותב מכתב - וזה הסכם.
אורי זניר: אין הסכם.
אורי זניר: הסכם זה חתימה של שני צדדים.
אורי זניר: אין הסכם כזה נכון להיום.
אורי זניר: אני מקווה שהוא יהיה ביום ראשון.
נעמי בלומנטל: משרדית.
אורי זניר: צריכים להיכנס לדרישה חדשה.
אורי זניר: אנחנו צריכים להיכנס למשא ומתן.
אורי זניר: אני מסביר עוד פעם שזאת דרישה חדשה, כי לא השקעתם בשום דבר.
אורי זניר: אל תשקיעו, ואל תביאו את העולים.
חביב קצב: כל הפתרונות לעולים.
אורי זניר: לארבע-עשרה שנה.
אורי זניר: איכלסנו אלף ושלוש מאות אנשים על פי הפניות ללא שום התניה.
אורי זניר: זאת ועוד, שכר הדירה הקיים של מאתיים וארבעים שקל חתום על ידי נציגי הממשלה, האוצר, משרד השיכון, משרד הקליטה ועבדכם הנאמן.
אורי זניר: חתום.
אורי זניר: זאת איננה המצאה של "עמיגור".
אורי זניר: היום רוצים להוריד את שכר הדירה בשמונים שקל בממוצע, והאוצר מוכן לסבסד.
אורי זניר: הוא איננו עושה לנו שום טובה בזה.
אורי זניר: אותנו אין זה מעניין אם מאתיים וארבעים שקלים או מאה ושישים שקלים ועוד שמונים שקל.
אורי זניר: זה רק יותר מסוכן, כי הדייר משלם, והאוצר - אינני בטוח.
אורי זניר: אין בזה שום דבר.
אורי זניר: מזה - בשביל להקל על האנשים בשמונים שקל, דורשים מאיתנו סדרה של תנאים חדשים שלא היו ולא נבראו.
חביב קצב: המפתח.
סופה לנדבר: תפתרו את הבעיה – כי אתם "תפסתם טרמפ" על אנשים זקנים ומסכנים, ואתם רוצים לפתור זאת פה באמצעות חברי כנסת.
סופה לנדבר: זה לא יילך, מר חביב קצב, עם כל הכבוד.
אורי זניר: כמו שהיא מכירה בארבעת אלפים האחרים, לשלם בעבורם בסל השירותים - שהוא בקושי חמישים אחוז ממה שהם נותנים להם כשהם שוכרים בחוץ - הם גובים מהם בלי טובות ובלי הסדרים מסובכים מאוד; בלי מחשבים מורידים להם את שכר הדירה בשמונה אחוזים כמו לכל היתר.
אורי זניר: הממשלה רוצה לקבל מאיתנו את התנאים של היתר, מבלי לתת מצידה את מה שהיא נותנת ליתר.
אורי זניר: זה יסוד הבעיה.
נעמי בלומנטל: אנחנו יכולים להגיע לאיזה שהוא הסכם בכל זאת, כדי שהממשלה תרגיש שהיא מקבלת משהו מעבר לפער בשכר הדירה.
אורי זניר: שטרן, כי אז אתם לפחות יוצאים מזה שהעולים אינם משלמים יותר מאשר במקומות אחרים.