GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יורי שטרן: כעת – לא.
יורי שטרן: לכן, אם אנחנו רוצים לשמור גם על הרצף בחקיקת החוק הזה באותן הפשרות שהושגו קודם, הסיוע האמיתי שאתה כיושב-ראש הקואליציה יכול להושיט לנו הוא בתחום של העברת ההחלטה במוסדות, שתסוכם פה אתנו, על מה הם ספציפית יחליטו.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שהלכנו בכיוון נכון ואנחנו מנסים להגיע לאיזו שהיא הסכמה.
נעמי בלומנטל: יש לי מעט התנגדות לדבר הזה, כי אני אומרת לעצמי שבין המנטרלים יש אדם במצב כזה ואחר במצב כזה, והמדינה לא תוכל עכשיו, לגבי כל עשרה או עשרים לתת דרגה אחרת.
נעמי בלומנטל: למה לנו לשים אותם בסד הזה?
נעמי בלומנטל: אני חושבת שאנחנו עושים להם עוול.
סופה לנדבר: את לא עקבת אחרי המחשבה של חבר-הכנסת שטרן.
סופה לנדבר: בואו נגיע להסכם ואנחנו נחליט.
סופה לנדבר: אם ההסכם הזה מתאים, אנחנו נצביע בעדו.
סופה לנדבר: אם אופי יכול ללכת - - -
אופיר פינס-פז: לא רק אני.
אופיר פינס-פז: אני לא יודע מי הם נציגי הממשלה המוסמכים לברר את הדבר הזה.
אופיר פינס-פז: נעשה ישיבה אחת בהשתתפות יושבת-ראש הוועדה, בהשתתפותי, בהשתתפות מציעי החוק שהם חברי-הכנסת סופה לנדבר, יורי שטרן, יוסי כץ ומיכאל נודלמן, וננסה לראות אם אנחנו מצליחים להגיע לתוצאה.
יורי שטרן: אנחנו צריכים את ישראל שוורץ ואת חביב קצב כדי שזה יהיה צמוד באמת לאיזו שהיא מערכת קיימת.
אופיר פינס-פז: נקיים התייעצות בינינו.
נעמי בלומנטל: אנחנו נקיים התייעצות בינינו, עם היועצת המשפטית של הוועדה, עם המשרדים הרלבנטיים, לא כישיבת ועדה, ונגיע להסכמה בענין הזה.
נעמי בלומנטל: אני פותחת את ישיבת ועדת העליה, הקליטה והתפוצות.
נעמי בלומנטל: אני רוצה בראש ובראשונה לברך את תושבי ירוחם, את ראש המועצה מוטי אביצרור, ונמצאים איתנו חברי הכנסת – חבר הכנסת אלכס צינקר מהסיעה הדמוקרטית, חבר הכנסת יצחק גאגולה מסיעת ש"ס, חבר הכנסת מיכאל נודלמן מישראל ביתנו-האיחוד הלאומי, וחבר הכנסת ויקטור בריילובסקי.
נעמי בלומנטל: אני רוצה להודות לכם חברי הכנסת שבאתם לכאן.
נעמי בלומנטל: נמצאת איתנו מנהלת הוועדה, הגב' וילמה מאור, ויש עוד מהצוות.
נעמי בלומנטל: אנחנו שמחים להיות כאן, שמחים שאתם מארחים אותנו.
נעמי בלומנטל: הפתעתם אותנו עם שולחן ססגוני בצורה בלתי רגילה.
נעמי בלומנטל: אנחנו היינו רוצים להגיע למצב שבו עולה שמגיע לשדה התעופה בן-גוריון או לנמל חיפה, יאמר: אני רוצה לבוא לירוחם.
נעמי בלומנטל: הגענו לכאן היום במטרה לראות, יחד עם הרשות המקומית, עם משרדי הממשלה השונים שכולם מיוצגים כאן, איך אנחנו הופכים את ירוחם למקום הכי אטרקטיבי לעולים החדשים.
נעמי בלומנטל: זה המדד שלנו.
נעמי בלומנטל: לפיכך, קראנו קצת את חומר הרקע, ונשמח לשמוע מכם מה הבעיות העיקריות, ובוודאי נשמע גם על ההצלחות שיש בקליטת העליה.
נעמי בלומנטל: נתייחס במיוחד לבעיות, כדי לראות איך אנחנו יכולים, כוועדת כנסת, לסייע לכם.
נעמי בלומנטל: כאמור, אנחנו מגיעים לכאן במסגרת ישיבת ועדת העליה הקליטה והתפוצות.
נעמי בלומנטל: אני מקווה שכתוצאה מן הישיבה הזאת, לפחות לחלק מהמצוקות נביא מענה, ונשמע גם את התשובות של משרדי הממשלה.
נעמי בלומנטל: אני שוב רוצה להודות לכם על קבלת הפנים היפה כל כך, ולאחל לכם הרבה הצלחה.
נעמי בלומנטל: מר אביצרור, נשמע ממך במה אנחנו יכולים לסייע בביקור שלנו כאן, ובכלל.
מוטי אביצרור: ברוכים הבאים לירוחם.
מוטי אביצרור: ראשית, אני רוצה לברך את יושב ראש הכנסת על ההחלטה לקיים את ועדות הכנסת בנגב, ואני שמח שחה"כ בלומנטל בחרה לבוא לירוחם, יחד עם ועדת הקליטה.
מוטי אביצרור: אני חושב שאחד הנושאים החשובים ביותר, המרכזיים ביותר, אם אנחנו מסתכלים כשפנינו אל העתיד, הוא איך אנחנו קולטים עליה.
מוטי אביצרור: אחרי 52 שנה אנחנו עדיין בתהליך התהוות, בתהליך של קליטה, אם כי עדיין לא למדנו לקלוט עליה.
מוטי אביצרור: אני מברך את כל חברי הכנסת שהגיעו, ואני חושב שעשיתם מעשה נכון כשהגעתם לכאן, כי עצם הגעתכם לירוחם מוכיחה את כוונתכם הרצינית, ואני מקווה שמהדיון הזה נצא לפחות עם השאלות.
מוטי אביצרור: אני חושב שאנחנו עוד רחוקים מלהגיע לתשובות, אבל לפחות נדע לשאול את השאלות.
מוטי אביצרור: אם נדע לשאול את השאלות, ודאי שכל אחד מאתנו יחפש את הדרך לתת תשובות.
מוטי אביצרור: אני אישית רוצה להודות לכל השותפים שהגיעו.
מוטי אביצרור: הגיעו לכאן מנהלי מחוזות, ואני חושב שזה בהחלט כבוד גדול לנו.
מוטי אביצרור: אני רוצה להודות לכל אחד ואחד שבאו לכאן ומכבדים את המעמד.
מוטי אביצרור: אני חושב שללא כל ספק, העולים בירוחם יודעים להעריך וידעו להעריך את הגעתם של כל השותפים לנו.
מוטי אביצרור: אנחנו הכנו חוברת עבור כל מי שבא לכאן, והשתדלנו לתמצת את הנתונים של העולים ביחס לאוכלוסיה במקום.
מוטי אביצרור: נזהרנו מלכוון את הדיון, ואנחנו נזהרים מלנסות להעלות את הנקודות, כי היינו רוצים שזה יקרה ביחד איתנו כאן.
מוטי אביצרור: רקע קצר על ירוחם – ירוחם היא עיירת הפיתוח הראשונה שהוקמה בחבל ארץ זה בדרום.
מוטי אביצרור: היא הוקמה ב-1951.
מוטי אביצרור: מי שעקב אחרי ירוחם, רואה שבמהלך כל שנות קיומה, היא נאבקה על קיום.
מוטי אביצרור: היא לא נאבקה על איכות חיים, היא נאבקה בכלל על העניין של איך ממשיכים לקיים את היישוב הזה.
מוטי אביצרור: באיזשהו שלב, התחילה התרעומת, התחילו ההפגנות והתחיל הייאוש.
מוטי אביצרור: הייאוש הזה הוביל את התושבים לצאת נגד השלטון המרכזי, ולאחר מכן, במהלך השנים בנינו תרבות של תלות.
מוטי אביצרור: התלות הזו, כאן בירוחם, וגם בכל היישובים האחרים, היא השורש להיעדר המוטיבציה להאמין ביכולת שלנו, שאנחנו בכלל מסוגלים לעשות משהו.
מוטי אביצרור: בשנים האחרונות, בעצם כל מה שאנחנו מנסים לעשות, זה לקחת על עצמנו את האחריות, ולנסות לחולל שינויים.
מוטי אביצרור: אני חושב שירוחם הצליחה לחולל הרבה מאוד שינויים, אבל אני טוען שהשינויים שירוחם חוללה עד היום, בסך הכל מצביעים על זה שיש בעיה.
מוטי אביצרור: המהפכה, כמו שחה"כ בלומנטל אמרה, היא שכשעולה חדש יורד בנמל, ושואלים אותו לאן הוא רוצה, הוא יהיה מסוגל לבחור.
מוטי אביצרור: כאן בירוחם זה עוד לא קורה, כי בכלל לא מאפשרים לעולה לבחור.
מוטי אביצרור: גם אם הוא רוצה לבוא לירוחם, יש לו בעיה, כי אין בתים, ואף אחד לא בונה בירוחם – אין אף סיעה שמנהלת משא ומתן להסכם קואליציוני לבנות בתים בירוחם.
מוטי אביצרור: הדבר השני הוא שהדירות שהן הפוטנציאל לקליטת אוכלוסיה, הן דירות ברמה כל כך ירודה, שהסיכוי הוא שהאוכלוסיה שתגיע לפה, היא רק אוכלוסיה חלשה, ומדיניות המשרד היא להכוונה של אוכלוסיה חלשה לאזורים האלה.
מוטי אביצרור: עם כל הניסיון שלנו, לרצות להביא לכאן אוכלוסיה חזקה, אין לנו את הסיכוי הזה.
מוטי אביצרור: בצינורות המקובלים, האוכלוסיה שמוכוונת לאזור שלנו, היא אוכלוסיה חלשה.
מוטי אביצרור: אם נפתח ונראה את הנתונים בחוברת, יש לנו איזשהו פרדוקס כאן.
מוטי אביצרור: במקום שבו אנחנו נלחמנו שהדירות יהיו דירות במכירה חופשית, בחרו כאן עולים לקבוע את עתידם וגורלם, והאוכלוסיה נקלטה יפה, אוכלוסיה חזקה ואיכותית, משתלבת בתוך היישוב, לוקחת על עצמה את האחריות, ושותפה לתהליכים, בניגוד למצב שבו האוכלוסיה הגיעה לכאן תחת מדיניות הממשלה והמשרדים, ששלחו לכאן אוכלוסיה חלשה.
מוטי אביצרור: אם נעשה השוואה בתוך הנתונים, נגלה דבר מעניין.
מוטי אביצרור: יש לנו כ-9,587 תושבים, מתוכם 2,171 עולים.
מוטי אביצרור: בגילאים הקטנים, אחוז הילדים מגיל 0-13, זה 33% מקרב האוכלוסיה הוותיקה, לעומת 14% מקרב העולים.
מוטי אביצרור: אז אפשר לומר שקיבלנו אוכלוסיה שממוצע הילדים למשפחה הוא קטן, כי זוהי הנורמה, אבל בואו ננסה לראות מה קורה הלאה.
מוטי אביצרור: בגיל 46-60, אם יש לנו 10% מקרב האוכלוסיה הוותיקה, זה כבר 17% מקרב העולים.
מוטי אביצרור: אם אנחנו עולים לגיל 61 ומעלה, שימו לב מה קורה – 7% מקרב האוכלוסיה הוותיקה, אבל 19% מקרב העולים.
מיכאל נודלמן: למה אתה לא מתייחס לגילאי הביניים של 22-45 שבה זה דומה?
מוטי אביצרור: הלכתי על הקצוות.
מוטי אביצרור: מה בעצם קורה לנו כאן?
מוטי אביצרור: אנחנו קלטנו אוכלוסיה קשישה ואוכלוסיה מבוגרת, ונאלצנו להתמודד עם המצב.
מוטי אביצרור: אנחנו אוהבים את האוכלוסיה הקשישה, תומכים בה, וזוהי חובתנו המוסרית לשרת אותה, אבל לא קיבלנו אמצעים לכך.
מוטי אביצרור: זאת אומרת, זה מתוך האמצעים השוטפים של הרשות המקומית.
מוטי אביצרור: אם תשאלו את העולה הוותיק, הוא מאוד אוהב את ירוחם, כי אנחנו אומרים להם שאנחנו משפחה אחת, וזו בעצם המדיניות שבה אנחנו צועדים.
מוטי אביצרור: אם אנחנו הולכים לגילאי 46-60, זה לא פשוט.
מוטי אביצרור: לא פשוט לקלוט פה עולה חדש, ואם הוא מהנדס זה עוד יותר גרוע, כי הוא מתוסכל, והוא צריך לעבור הכשרה, וההכשרות הן לא אקדמיות, אלא הן ספציפיות.
מוטי אביצרור: הדברים לא פשוטים, הם מורכבים.
מוטי אביצרור: כשנכנס לתוך מערכת החינוך, נגלה בדלנות שהיא לא פשוטה בהתמודדות היומיומית שלנו.
מוטי אביצרור: אנחנו מאוד מאמינים בכל ילד, ורוצים שכל ילד יצליח, אבל קשה לנו להוביל כל אחד ואחד, ברמת המימון שיש לנו.
מוטי אביצרור: הייתי מאוד רוצה שהדיון שהוא דיון פתוח, יהיה כזה שניקח בו דוגמאות מרמת השטח.
מוטי אביצרור: יש לנו פה עולים חדשים שכבר הפכו להיות חלק מן המובילים בירוחם, והם נושאים על גבם את האחריות.
מוטי אביצרור: יושבת איתנו רכזת הקליטה, שארגנה פה את כל היום הזה, ואנחנו צריכים להודות לה על כך.
מוטי אביצרור: אני חושב שהיא עושה פה עבודת קודש.
מוטי אביצרור: מי שיחולל את השינוי הם התושבים, והם מחוללים את השינוי.
מוטי אביצרור: צריך להבין שמה שרואים משם זה לא מה שקורה כאן, ומה שרואים מכאן, זה לא בדיוק מה שקורה שם.
מוטי אביצרור: יש פערים גדולים מאוד בתהליכי חשיבה, בתהליכי חיפוש הפתרונות והצעת הפתרונות, והגיע הזמן להתחבר לרמת השטח, ולראות האם ההחלטות שמתקבלות בכנסת, מובילות את השינוי שכולנו מייחלים לו.
מוטי אביצרור: הדוגמא הטובה ביותר שאני רוצה להביא לצורך העניין, היא בנושא שבו אנחנו נמצאים במצב מאוד לא פשוט, במצב שבו יצרנו פריצת דרך מאוד משמעותית בחינוך, אבל אנחנו נמצאים בדילמה קשה ובעייתית, שבה אנחנו צריכים לעבור לשלב הבא, ליצור אינטגרציה בין האוכלוסיה העולה לוותיקה.
מוטי אביצרור: לאוכלוסיה העולה יש דרישות מיוחדות, שאני שמח שהן קיימות, הן ישדרגו את כל היישוב, אבל אין לנו את היכולת לתת את המענה, ואנחנו מצויים במצב שבו אנחנו מחפשים את הפתרונות והדרכים להביא את המשאבים.
מוטי אביצרור: אני חושב שגם הוכחנו הלכה למעשה את היכולת שלנו לעשות.
מוטי אביצרור: היישוב הזה כולו מוכן לחולל את השינוי.
מוטי אביצרור: אני חושב שלא היינו צריכים דו"ח מבקר המדינה, כדי שהתהליך הזה יתחיל.
מוטי אביצרור: אני חושב שכל ממשלות ישראל פשעו בעניין הזה.
מוטי אביצרור: הן הזניחו את חבל הארץ הזה שיש עליו קונצנזוס רחב מאוד, וכשכולם מסכימים, אז על הסכמות לא מתווכחים, ושמים אותנו בצד.
מוטי אביצרור: אני חושב שהגיע הזמן שנרים את הדגל הזה, לא רק ברמת הדיון פה.
מוטי אביצרור: הייתי רוצה לדעת לקראת מה אנחנו הולכים, ולאילו מפגשים נוספים אנחנו רוצים ללכת, מי יעקוב אחרי ההצעות וההחלטות שיהיו, באיזו צורה נעשה את זה, אילו כלי מדידה אנחנו בונים לעצמנו, כדי שבאמת נוכיח שאנחנו הולכים לחולל שינוי, תחת המשימות שהוצגו.
מוטי אביצרור: אני חושב שבסופו של דבר, התהליך צריך להיות דרך התושב, דרך הילד, דרך המשפחה , דרך ראשי המשפחה, דרך אותו קשיש, ודרך אותם תושבים שהם המנהלים שלנו כנבחרים.
מוטי אביצרור: אנחנו צריכים לשרת אותם, והם צריכים לתת לנו את הציון.
מוטי אביצרור: הגיע הזמן שנשנה את השינוי הזה ברמה הפנימית שלנו, ונציב את אותן מטרות.
מוטי אביצרור: הייתי מאוד רוצה לדעת עם איזו בשורה אנחנו יוצאים, כי כגודל הציפיות, גודל האכזבות, לאורך כל ההסטוריה.
מוטי אביצרור: הגיע הזמן שכשחבר כנסת יצהיר פה הצהרה, אני אהיה מחובר אליו בכנסת, ולוודא שהוא מלווה אותי באותם תהליכים שבהם אנחנו מקדמים יחד את העניינים.
מוטי אביצרור: אחרת, אנחנו נמצא במצב של אפתיה, של אדישות מוחלטת.
נעמי בלומנטל: תודה רבה, מר אביצרור, על התמונה היפה שציירת.
נעמי בלומנטל: אני זוכרת שהיינו לא מזמן כאן בדרום, ומישהו אמר:
נעמי בלומנטל: נמאס לנו להיות תמיד אלה מעיירות הפיתוח שמבקשים ומבקשים.
נעמי בלומנטל: ובאמת, המשימה המשותפת לכולנו, היא שנפעל יחד לשם כך שירוחם תהיה עיר מצויינת, ואני רוצה לומר, כדי שלא תהיה אכזבה גדולה יותר מדיי, אני מקווה שלא תהיה, והמגמה שלנו היא להעלות את הדברים כאן על סדר היום, להציב לפנינו מטרות, ואנחנו, יחד עם חברי הוועדה, נהיה אלה שנעקוב אחר יישום ההחלטות האלה.
נעמי בלומנטל: יכול להיות שנגיע למצב שנקבל החלטות, ויכול להיות שנגיע למצב שנצטרך עוד ישיבה, כדי לברר מה הבעיות.
נעמי בלומנטל: בהחלט הצגת יפה מאוד את התמונה שהייתם רוצים שתהיה מצד אחד אינטרגרציה, ומצד שני לאפשר לכולם ביחד את ההתקדמות המקסימלית.
נעמי בלומנטל: נשמע את חברי הכנסת, ואחר כך את נציגי העולים והמשרדים הממשלתיים.
ויקטור בריילובסקי: השאלה שלי היא מה הבסיס הכלכלי של ירוחם, איזה סוג של מקומות עבודה יש פה.
מוטי אביצרור: השאלה היא נכונה.
מוטי אביצרור: הגיע הזמן לעשות הפרדה מוחלטת בין רצון של תושב לגור ביישוב שנותן שירותים מוניציפליים, לבין התעסוקה.
מוטי אביצרור: הבעיה של ירוחם איננה תעסוקה.
מוטי אביצרור: ירוחם יושבת בלב ליבו של אזור התעשיה הכי גדול בנגב.
מוטי אביצרור: דרומה מאיתנו ישנו קמ"ג, פארק תמד, חפר כימיקלים, ים המלח, צפונה מאיתנו, עשר דקות מכאן, ישנה רמת חובב, ובתוך היישוב ישנו מפעל אגיס לקוסמטיקה ותרופות, שמעסיק 300 עובדים כאן, ובקונצרן כולו כ-1,800 עובדים.
מוטי אביצרור: ברמת חובב יש לו את כימאגיס.
מוטי אביצרור: יש לנו את נגב קרמיקה, שמעסיק 110 עובדים, ברנד שמעסיק 140 עובדים, שזה מפעל המתכת הכי גדול בארץ, פניציה ירוחם עם 230 עובדים, ואקרשטיין, שמעסיק 140 עובדים.
מוטי אביצרור: אני טוען שהבעיה איננה תעסוקה.
מוטי אביצרור: הבעיה היא שההסטוריה של ירוחם היתה שרמת ההון האנושי היתה כל כך נמוכה, שלא לקחו מירוחם עובדים לקמ"ג ולכל האזור, והיום, כדי לשנות את זה, יש חסמים שצריך לשחרר אותם, ונדון בהם אחר כך.
מיכאל נודלמן: בניירות האלה כתוב שיש 11% מובטלים, ומתוכם 25% הם עולים, כלומר, יותר מהממוצע בארץ.
מוטי אביצרור: אמת.
מיכאל נודלמן: ואתה אומר שהכל בסדר.
מוטי אביצרור: לא אמרתי שהכל בסדר.
מוטי אביצרור: אני אחדד את הנקודה.
מוטי אביצרור: אני טוען שבעקבות התהליך ההסטורי, למשל כשקמ"ג קמה, רצו שדימונה תהיה העיר של אותם עובדים, ומירוחם לקחו שני אוטובוסים, וכל השאר מבאר-שבע.
מוטי אביצרור: אם עובד רוצה להתקבל לקמ"ג, יש לו בעיה של הסעה לקמ"ג.
מוטי אביצרור: אם עובד רוצה להתקבל לרמת חובב, שזה עשר דקות מכאן, אין לי הסעות, כי באותה תקופה שהקימו את האזורים האלה, לא היו אנשים מתאימים לאותו מקום.
מוטי אביצרור: היום, כשיש אנשים מתאימים, המדינה צריכה לתת הזדמנות שווה לעובד בשלב ראשון.
מוטי אביצרור: אחר כך הכדאיות הכלכלית כבר תתפתח.
מוטי אביצרור: היום מדינת ישראל מסבסדת את אגד, והיא מסבסדת את הקונצרן ולא את העובד, ועל ידי זה שאין הסעה לרמת חובב, אז אין לי עובדים ברמת חובב.
מוטי אביצרור: יכולים להיות לי מהנדסי כימיה מצויינים שהגיעו מרוסיה, אבל אין להם הסעה, אז הם לא יתקבלו לעבוד שם.
מוטי אביצרור: כך שיש חסם גדול מאוד לאזורי התעשייה האזוריים, שאין להם את גורם ההסעה.
מוטי אביצרור: דבר שני הוא התאמת העובד למקום העבודה.
מוטי אביצרור: כל נושא ההכשרות הוא בעייתי מאוד, ואיננו תואם את המדיניות של לאן רוצים להוביל, ולאילו מטרות, ואיך אני לוקח עובד ממצב א' ומביא אותו למצב ב', כדי שהוא יתקבל לעבודה.
מוטי אביצרור: יש שם גם בעיה.
מיכאל נודלמן: אני מסכים איתך שבגיל 61 יש גידול משמעותי, ואני מכיר את השיטה של משרד הרווחה, שלא נותנים תוספת.
מיכאל נודלמן: איך אפשר להשוות כמה אתם קיבלתם וכמה חסר?
מוטי אביצרור: יושבת פה מנהלת המחוז של משרד הקליטה, הגב' בת-שבע ראובני, ובהחלט היא יכולה לתת לך תשובה.
מוטי אביצרור: אני לא רוצה להגיד לך למשל איזה הערות אנחנו מקבלים משיקום שכונות, שבו אני מקצה כסף לאוכלוסיה קשישה, כי אין לי ברירה.
מוטי אביצרור: אני חייב לתת להם מענה, והם כותבים לי שהכסף מיועד לאוכלוסיות אחרות, והגיע הזמן שתשנו את זה, אבל הם רק לא הבינו שהמצב הולך ומחריף, כי אני מקבל לירוחם אוכלוסיה יותר מבוגרת, ויש עליי מעמסה גדולה יותר, ואני צריך לטפל בהם.
מוטי אביצרור: יש דבר אחד שאנחנו כן עושים, ואני שמח שמשרד המסחר והתעשיה הלך אתנו בעניין זה.
מוטי אביצרור: אני רוצה להאריך את תוחלת החיים לאוכלוסיה הזאת.
מוטי אביצרור: הארכת תוחלת החיים, זה גם לאפשר להם להיות יצרנים גם בגיל כזה.
מוטי אביצרור: הפכנו מועדון למרכז תעסוקה עבור אותה אוכלוסיה, כדי לתת להם תעסוקה, ולאפשר להם הכנסה נוספת.
מוטי אביצרור: זו אחת הפעולות שעשינו, אבל חסרים לנו תקציבים.
יצחק גאגולה: אדוני ראש העיר, לא התייחסת לנושא של מטופלים בשירותי הרווחה, ואני רואה פה מספר מאוד מאוד גבוה, יחסית למה שקורה בארץ בערים אחרות.
יצחק גאגולה: הייתי רוצה לדעת כיצד אתם מתמודדים עם זה, מה המצב בכלל, והאם תוכל לתת סקירה בנושא הזה.
מוטי אביצרור: ממשרד העבודה וגם הנציגים שלי יתנו לך תשובה, אבל אני רוצה להגיד לך שהמצב הוא כל כך קשה, שאני יכול לומר שהנתונים לפחות לאתמול, הם שפקידת הסעד שלנו עסוקה רק עם האוכלוסיה העולה כרגע.
מוטי אביצרור: יש פה איזשהו פרדוקס, כי אוכלוסיה עולה שמקבלת טיפול, היא גם רוצה להגיע לאותו מקום.
מוטי אביצרור: מאוד רוצים להגיע לכאן, אבל אלה אוכלוסיות שמחוברות למשפחות אחרות שמקבלות טיפול, ואלה אוכלוסיות חלשות.
מוטי אביצרור: אנחנו לא יכולים שלא לתת להם את הטיפול המגיע להם, וזה עולה הרבה מאוד לרשות המקומית, ואנחנו לא יכולים שלא לממן את זה מתוך הרשות, ואנחנו יודעים שזאת אחת הבעיות שיש בתוכנו.
נעמי בלומנטל: אגב, גם לנו, לחברי הכנסת, ישנה אותה בעיה, כי דווקא אלה שנענים לפניות ציבור, מתחילים לקבל יותר ויותר פניות.
נעמי בלומנטל: חה"כ צינקר, בבקשה.
אלכסנדר צינקר: עם כל הכבוד לירוחם, אני חושב שבעיית קליטת העליה היא בעיה של רוב הערים בנגב.
אלכסנדר צינקר: טוב שיש פה נציגים ממחוז הנגב.
אלכסנדר צינקר: רציתי לשמוע איזה בעיות יש ממש בנגב, ואיזה בעיות ספציפיות לירוחם.
נעמי בלומנטל: נשמע עכשיו את העולים.
נעמי בלומנטל: הגב' אנה לשיביצקי, בבקשה.
אנה לשיביצקי: אני ראש מדור עולים באגף הרווחה.
אנה לשיביצקי: ברוכים הבאים לירוחם.
אנה לשיביצקי: ברגע שאתם פה, זה סימן שעירנו חשובה לכם, ובאתם להכיר אותנו ולעזור לנו לפתור את הבעיות שאנחנו נתקלים בהן.
אנה לשיביצקי: מי שהיה פה לפני כמה שנים, יכול לראות את השינויים, את ההתפתחות של עירנו, אפילו בכניסה לירוחם, ברחוב הראשי, בשכונות החדשות שנבנו.
אנה לשיביצקי: אני עליתי בשנת 1991, ובדרך משדה התעופה לירוחם, ראיתי רק מדבר וגמלים, וכשהגעתי לפה, החלטתי שאעזוב את המקום, שאני לא מסוגלת להיות בו.
אנה לשיביצקי: אבל עכשיו אני מאוד מרוצה ששיניתי את החלטתי, ופגשתי פה אנשים מאוד נחמדים, חמים וחכמים, שבמשך ארבעים שנה ברוסיה, לא פגשתי כמותם.
אנה לשיביצקי: אני רוצה לספר לכם קצת על המשפחה שלי, שאולי זו לא דוגמא, אבל אולי זו כן דוגמא.
אנה לשיביצקי: בני סיים פה את המכללה הטכנולוגית בהצטיינות, ועבד עם פרופסור מארצות הברית באוניברסיטה, וקיבל המלצה לעבודה במפעל כימי בכל הארץ, איפה שהוא רוצה.
אנה לשיביצקי: והוא דווקא החליט על ירוחם, וקנה פה בית.
אנה לשיביצקי: הוא עובד עכשיו באגיס, במעבדה, ולפני שבועיים הוא קיבל אפילו תפקיד חדש, ראש צוות במעבדה.
אנה לשיביצקי: זה סימן שיש התפתחות בעירנו, אבל צריך אולי קצת לעזור לנו בתקציבים.
אנה לשיביצקי: הגיעה גם אוכלוסיה חזקה שגרה בשכונות החדשות, שבהן היא קנתה את הדירות, לפי הבחירה שלה.
אנה לשיביצקי: הגיעו גם פרופסורים שאחד מהם יושב פה, מהנדסים, מורים, בעלי עסקים.
אנה לשיביצקי: בשנה האחרונה פנו ליחידה הכלכלית 37 יזמים עולים שרוצים לפתוח עסקים.
אנה לשיביצקי: תשעה מהם קיבלו הלוואה מקרן מעסיק, וחמישה מתוכם כבר הקימו את העסקים באזור.
אנה לשיביצקי: אבל יש לנו אוכלוסיה מאוד חלשה, שהגיעו בגלל שהיו פה דירות פנויות, והגיעו הרבה קשישים ומשפחות חד-הוריות שחייבים לקבל טיפול מיוחד.
אנה לשיביצקי: התקציבים לא תמיד מאפשרים לנו לעשות את הטיפולים.
נעמי בלומנטל: הייתי אומרת שנחלק את הישיבה לשלוש אוכלוסיות של עולים.
נעמי בלומנטל: אוכלוסיה אחת היא של הקשים יותר, ביניהם הקשישים, מבחינת דיור ותעסוקה וגם מועדונים לקשישים, כלומר, איך אפשר לסייע לאוכלוסיה שקשה לה יותר.
נעמי בלומנטל: חלק אחר בישיבה הייתי מקדישה לנושא החינוך, ואני רואה שהגיעה הגב' שיפר, שהיא אחראית על כל הנושא של החינוך וקליטת עליה.
נעמי בלומנטל: אני מודה לך שהגעת לכאן, ומכל משרדי הממשלה אתם הבאתם לכאן את הצוות הבכיר ביותר.
נעמי בלומנטל: הייתי רוצה לראות מה ניתן לעשות מבחינת החינוך, מבחינת השילוב ומתן האפשרות של הילדים לרוץ קדימה.
נעמי בלומנטל: אני זוכרת שבאחת הוועדות, אחד מחברי הכנסת אמר שבנו אמר לו: אני דווקא לא רע במתימטיקה, אני שני אחרי ולדימיר.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת, זה ברור שולדימיר הוא הכי טוב במתימטיקה, אבל אני הגעתי למצב שאני שני אחריו.
נעמי בלומנטל: יש לי רושם שגם כאן העולים החדשים יכולים לרוץ קדימה.
נעמי בלומנטל: הצד הפחות נוח בחינוך הוא בעיית הנשירה, בעיות הסמים, ונבחן מה ניתן לעשות בנושא הזה.
נעמי בלומנטל: הנושא השלישי הוא מה שעלה זה עתה, נושא תעסוקה וקידום.
נעמי בלומנטל: בתעסוקה נבדוק איך אפשר להעסיק את אלה שלא מועסקים, וזה מתקשר למה שהעלית בנושא בעיות ההסעות, וכו'.
נעמי בלומנטל: בנושא התעסוקה נדון גם באוכלוסיה החזקה יותר.
נעמי בלומנטל: רציתי לשאול לעניין הזה, איך אפשר היה לעשות שילוב עם מדרשת שדה בוקר שנמצאת לידכם, הן מבחינת הפרופסורים, והם מבחינת התלמידים.
נעמי בלומנטל: ייתכן שאפשר ליזום משהו שיהיה בשיתוף עם המקומיים ועם אנשי מדרשת שדה בוקר, ואולי גם אנחנו נוכל לסייע בעניין.
נעמי בלומנטל: הרבה שנים הייתי בקשר עם ראש מדרשת שדה בוקר, ובמה שתמצאו לנכון, אנחנו כאן כדי לסייע לכם כפי שתכוונו אותנו.
נעמי בלומנטל: פרופ' יורי רוזנפלד, בבקשה.
יורי רוזנפלד: הגעתי לכאן באופן אקראי.
יורי רוזנפלד: עליתי והגעתי לחיפה, ואחר כך קיבלתי עבודה כחוקר באוניברסיטת בן-גוריון, ואחר כך עם חבר שלי שהוא פרופ' למתימטיקה באוניברסיטת בן-גוריון, בנינו בית בשכונה חדשה.
יורי רוזנפלד: הוא נשאר באוניברסיטה, ואני עכשיו איש עסקים.
יורי רוזנפלד: יש לי חברת היי-טק, ואני עומד להעביר אותה לירוחם.
יורי רוזנפלד: למר אביצרור היו ספקות האם יכולה להתקיים כאן חברת היי-טק, אבל הסברתי שיש היי-טק שלא דורש דברים כבדים, וכיזמים של החברה, עברנו דרך החממה הטכנולוגית, כאן על יד הקמ"ג.
יורי רוזנפלד: יש לי קשר לכל שלושת הנושאים שציינת.
יורי רוזנפלד: אני חבר ועדת ההיגוי לחינוך, גם כי כל חיי הייתי מרצה, והתחום הזה מעניין אותי.
יורי רוזנפלד: אני יכול להגיד שעשו המון דברים.
יורי רוזנפלד: לצערי, לא יכולתי כל כך להשתתף.
יורי רוזנפלד: בחברה שאני עומד להעביר לכאן, יש לפחות חמישה דוקטורים ופרופסורים בתחומים שונים, אחד מהם פרופסור ישראלי.
יורי רוזנפלד: שאלו אותי האם אפשר להזמין למשל מבית הספר תלמידים שייראו משהו.
יורי רוזנפלד: אמרתי שבהתחלה זה קשה, אבל אפשר להזמין פרופסורים מאתנו לעשות הרצאות בבית הספר, לספר עד כמה זה מעניין, ומה הדרך, ברמה די גבוהה.
יורי רוזנפלד: בתי סיימה כאן את בית הספר, והיא עכשיו מסיימת תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת בן גוריון, וקיבלה פרס רקטור.
יורי רוזנפלד: היא היתה מרוצה מבית הספר הזה כאן.
יורי רוזנפלד: היינו גם בבית הספר מעיין בבאר-שבע, והיא היתה הרבה יותר מרוצה מהמורים בבית הספר בירוחם.
יורי רוזנפלד: השאלה הראשונה של העולים כשהם באים היא מה עם בית הספר, מה רמת החינוך כאן, מה יקבלו הילדים.
יורי רוזנפלד: השאלה השניה קשורה למקום התעסוקה, איפה לעבוד.
יורי רוזנפלד: כולם מבינים שאלה שאלות הרבה יותר קשות, וזמנים הרבה יותר רציניים, ותוכניות רציניות.
יורי רוזנפלד: גם כאן אפשר לעשות משהו.
יורי רוזנפלד: אפילו אם יוצאים מכאן ילדים עם השכלה התחלתית טובה, זה טוב לכל המדינה, והם ירצו לחזור ברגע שהם יקבלו כאן עבודה מעניינת ברמה שלהם.
יורי רוזנפלד: אפשר לעשות, יש דברים יותר כבדים, ויש דברים שכבר עשו.
יורי רוזנפלד: עם עזרת
יורי רוזנפלד: כם אנחנו נעשה את זה.
נעמי בלומנטל: הגב' שיפר, אני רוצה לשמוע האם יש כאן תוכניות בעניין החינוך, כדי להציג תמונה טובה בפני העולה שמגיע, וגם מה לגבי נשירה מבית הספר, בעיות של סמים, וכו'.
רחל שיפר: אני חושבת שחשוב מאוד לפתוח דווקא בציון המודעות הגבוהה של אנשי היישוב לחשיבותו של החינוך ומקומו.
רחל שיפר: בעקבות המודעות הזו, נכנסנו בתוכניות התערבות שונות בבתי הספר, באמצעות מגשרים, וגם המורות החיילות, והתוכניות האלה הביאו, על פי הדיווחים האחרונים מהיועצת החינוכית בבית הספר ספיר, לשיפור משמעותי מאוד באקלים הבית-ספרי, ולטשטוש הבדלנות, כפי שראש העיר ציין.
רחל שיפר: הדברים האלה לא נעלמים ביום אחד, אבל בהחלט ראוי לציין שיש שיפור ניכר.
רחל שיפר: סך הכל, בשלושת בתי הספר בעיר, המקיף, שאני כוללת בו גם את חטיבת הביניים, הממלכתי והממלכתי-דתי, יש 193 תלמידים עולים מהעשור האחרון.
רחל שיפר: אני מודעת לזה שרק 18% מהם זכאים לשעות עזר, כלומר, פחות מ-10%.
רחל שיפר: אני מבטיחה שלקראת שנה הבאה נעשה שיפור בהקצאה מיוחדת שניתן, כדי לעזור לילדים שלא הדביקו את הפער ברכישת השפה העברית בטווח של השנתיים שהם היו זכאים לעזרה.
רחל שיפר: 91% לא זכאים, וחלקם עלולים ליפול בין הכסאות, ולהגדיל את הפערים שנבעו מכך שהם לא קלטו את השפה ברמה של כמעט שפת אם.
רחל שיפר: זה בתחום הלימודי.
רחל שיפר: הבנתי שרכזת הקליטה ביקשה תקן למורה לעברית, ואני מיד מתייחסת באופן אופרטיבי שבתוספת השעות, נוכל לשפר את המצב ביסודי ובחטיבת הביניים.
רחל שיפר: זה בהקשר הלימודי.
רחל שיפר: בנושא הכואב יותר, של הנשירה, על כל ילד שעוזב את בית הספר לפני שהוא מסיים את חוק לימודיו, זה כואב.
רחל שיפר: על פי הדיווחים שלנו, כלומר, המיכון במערכת החינוך בירושלים, מתוך 15 תלמידים שנשרו, שבעה הם עולים, כלומר, כמחצית.
רחל שיפר: שלושה מתוך השבעה הם ילידי 1982, כלומר הם בני 18 והיו אמורים ללמוד עכשיו בשמינית.
רחל שיפר: אנחנו לא יודעים למעשה מה הם עושים.
רחל שיפר: אני לא רוצה להטביע סטיגמה או חותמת, אבל הפרק של שתיית אלכוהול ושימוש בסמים, עלה באופן מאוד בולט בדפי הרקע שקיבלנו, וזה פרק של אגף מיוחד במשרד, שפ"י – השירות הפסיכולוגי ייעוצי, שעושה בנושא הזה פעולות.
רחל שיפר: הייתי רוצה, אם אפשר, לשמוע מכם על מקרים, על היקף התופעה כאן, ולא רק להגיד שזו תופעה, משום שבעניין של הנשירה, צריך לעשות משהו שלא יהיו גם שבעה ילדים נושרים, אבל המצב של הרוב הגדול של הילדים, כלומר, למעלה מ-90% הוא טוב, אם לא יותר מזה, גם מן הבחינה הלימודית.
מוטי אביצרור: אני רוצה להתייחס פה למשהו בנושא החינוך.
מוטי אביצרור: אמרתי גם לשר שאולי המהפכה שמופיעה הרבה לאחרונה בסיקור עיתונאי שעשינו בירוחם, זאת איננה מהפכה, אלא שהצבענו על הבעיה.
מוטי אביצרור: ישנה בעיה במערכת החינוך במדינת ישראל, והצגתי בפניו תוכנית שבעצם אושרה על ידיו כמודל לאומי, להביא כל ילד להצלחה.
מוטי אביצרור: כרגע אנחנו בתהליכים איך לבצע אותה.
מוטי אביצרור: הבעיה היא שבתהליך צמצום הפערים, זה לא רק איפה מוסיפים, זה גם איך מאזנים.
מוטי אביצרור: לא יעלה על הדעת שמשרד שמוביל לצמצום פערים, מנציח את הבדלנות.
מוטי אביצרור: יכול להיות שמערכות חינוך נפרדות שנותנות תגבורים, או מדעים לילדי עולים, זה יפה אזורית, אבל לא יכול להיות שמשרד חינוך נותן אישור להקמה של בית ספר כזה ביישוב קטן.
מוטי אביצרור: לא יכול להיות שאני כראש רשות מעלה את זה, ומשרד החינוך מאשר את זה.
מוטי אביצרור: יש פה בעיה שאנחנו צריכים להתמודד איתה ביחד, כי אם לא, מחר בבוקר יקום בית ספר למרוקאים, ולהודים, וכו'.
נעמי בלומנטל: לא כל כך ברור למה הכוונה.
מוטי אביצרור: אם בונים תוכנית של פנימיות יום למצויינות, כמו שיש פנימיות יום לילדים חלשים, לצמצום פערים, אין לי בעיה עם זה, ואז על ידי זה אנחנו יוצרים ראש חץ למובילים, ועל ידי זה אני נותן מענה בבית ספר גם לחזקים וגם לחלשים.
נעמי בלומנטל: אתה בעד שתהיה כיתת מצויינות?
מוטי אביצרור: אני מדבר כרגע על פתיחת בתי ספר נפרדים, שהם תחת כותרת עולים.
מוטי אביצרור: יושב לידי ממלא מקומי, ודעתו שונה משלי.
מוטי אביצרור: אני מאמין באמונה שלמה בדרך של ייצוג כל ילד ביכולתו, וגם אם מחר בבוקר זה יגרום לי ללכת הביתה, אני אלך הביתה, אבל אני חייב לייצג כל ילד וילד.
מוטי אביצרור: אני לא יכול לפתח תרבות של בדלנות.
מוטי אביצרור: אני שואל איפה פה משרד החינוך.