GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמואל הלפרט: בסוגייה הזו.
נעמי בלומנטל: החדשים, כי בכל זאת, היינו יכולים ליצור חקיקה שמתייחסת, כמו שאנחנו מתייחסים לסל קליטה ולחקיקה אחרת שנעשית כאן, במיוחד לעולים חדשים.
יוחנן שטסמן: אם יהיו מקרים יוצאי דופן, ואני אגיד איפה - או לפני 96, יש לי פה מספר שמות אפילו, שאינם נכללים בהסדר הזה, ושאין ניתן לפתור את בעיותיהם, או יהיו מקרים שאינם במסגרת החינוך החקלאי, מה שהוזכר קודם, ושלא באחריותם - אנחנו נצטרך למצוא את הדרכים, לפנות באופן חד פעמי - כדי לפתור את הבעיה הזאת - גם כן לאוצר, כדי שיאפשר לנו לכסות את זה.
יוחנן שטסמן: אנחנו קיימנו דיון במינהלת הביטוח הלאומי, בסוגייה הזאת - וכאן אני מגיע לצד שנשמע אולי פחות טוב, אבל אם אני אתן לו הסבר והארה, אולי כל הנוכחים פה יבינו את השיקולים של המוסד לביטוח לאומי, כי המוסד לביטוח לאומי הוא לא האח הגדול הרע, שמחפש איך לגבות כסף על חשבון אלה שקשה להם - וזה אולי אפילו מתקשר עם מילה אחת שאמרו גברת נעמי בלומנטל ומר שמואל הלפרט - אנחנו ניצבים מול כל המגזרים בחברה הישראלית.
יוחנן שטסמן: בוודאי שהעולים זה מגזר מאין כמוהו.
יוחנן שטסמן: מדינת ישראל - וזה לא תפקידי להגיד - מעוניינת בעליה ועושה הכל למענם.
יוחנן שטסמן: מאידך גיסא, יש לנו שכבות מצוקה רחבות, ואני שומע עליהן יום יום, וכולנו שומעים עליהן יום יום.
יוחנן שטסמן: מדובר בנשים חד הוריות, מדובר בעוני - ברגע זה מתקיים בוועדה אחרת, שאני מוזמן גם לשם, דיון על ילדים עניים בירושלים, בחברה הערבית.
יוחנן שטסמן: יש המון שכבות שבהם יש בעיה שקשה להם לשלם.
יוחנן שטסמן: כבר הורחבה המסגרת - מגיל 18, מי שיש לו תאריך גיוס לגיל 20, יש לו עוד שנה פטור, כפי שהזכרת.
יוחנן שטסמן: הדבר הזה, בהחלט צריך לקחת אותו בחשבון.
יוחנן שטסמן: אנחנו במינהלה החלטנו אולי להציע עד גיל 19 בכלל, אבל אם נפטור הלאה, אנחנו יוצרים בעיה לכל התפיסה ולכל מערך הגבייה.
יוחנן שטסמן: רבותיי, המוצרים שאנחנו מספקים, אם מותר לי להשתמש בסגנון כזה, המוצרים שאנחנו מספקים, זה ביטוח סוציאלי למי שמגיע וביטוח בריאות.
יוחנן שטסמן: צריכים להסתכל על זה גם בהשקפה כלכלית מסוימת.
יוחנן שטסמן: זה מוצר שמשלמים בעבורו, כמו שמשלמים בעבור לחם ובעבור כל מוצר אחר.
יוחנן שטסמן: אזיי נותנים אותו מראש לתלמידים ומראש לשכבות מצוקה, במחיר מסובסד מאד.
יוחנן שטסמן: התלמידים משלמים 77 שקלים, כולל ביטוח בריאות.
יוחנן שטסמן: המינימליסטים, כפי שאנחנו קוראים לזה, משלמים 120 שקלים, שמתוכם דמי ביטוח לאומי 43 שקלים.
יוחנן שטסמן: זה מה שקובע חוק המינימום.
יוחנן שטסמן: זה מבוסס על איזה אחוז מהשכר הממוצע - 5%.
יוחנן שטסמן: זה המינימום.
יוחנן שטסמן: אפשר כמובן להקטין עוד את הדבר הזה, אבל העיקרון - ואני מדגיש את הדבר הזה - העיקרון שבעבור המוצרים שהמוסד לביטוח לאומי מספק לכל תושבי המדינה ואזרחיה, מתחייבת איזו שהיא הכנסה, ולכן אנחנו איננו רשאים לבטל את זה.
יוחנן שטסמן: עם זאת, אין אנו יכולים להתעלם מסוגיות כאלה, ולכן אנחנו חייבים ליצור פתרונות - לא שאנחנו לא נקבל את הכסף שמדינת ישראל תובעת מאיתנו לגבות, אלא שיהיה מישהו שיעזור לשלם את זה.
יוחנן שטסמן: זאת הדילמה, מכיוון שאם אנחנו נתחיל לוותר למגזר זה או למגזר אחר, מה, אנחנו לא רוצים להיות טובים ולוותר לכל מי שהוא במצוקה?
יוחנן שטסמן: בוודאי שכן.
יוחנן שטסמן: זה גם מה שאמרתי לשרת הקליטה כשישבנו יחד.
יוחנן שטסמן: בדיוק אותו הגיון.
יוחנן שטסמן: אז עדיף לנו שמינהל החינוך החקלאי ועליית הנוער יעשו את המאמץ לגייס את הדבר הזה, כי הרי הוא משלם בעבורם ממילא, אתה משלם בעבורם את הדיור, ואתה משלם בעבורם את הלחם ואת הלימודים.
יוחנן שטסמן: אז חלק מסל השירותים, זה גם ביטוח לאומי.
יוחנן שטסמן: מי שמשלם את הכל, ישלם גם את זה.
יוחנן שטסמן: לפי דעתי, זאת השקפה נכונה, בראייה ממלכתית.
יוחנן שטסמן: אם יש לכם קשיים מסוימים, הרי אתם ממומנים על ידי מישהו.
יוחנן שטסמן: צריך להגיד, כפי שאנחנו משלמים את הכל, נשלם גם את זה; וזה נכון לגבי כלל המגזרים.
יוחנן שטסמן: אם רוצים לעשות איזה שינוי בחוקים או בתקנות, אי אפשר אלא לעשות את זה באופן אוניברסלי, כי אחרת, מערכת הביטוח הלאומי איננה יכולה להתקיים, בהגדרה.
יוחנן שטסמן: אני אומר, זה החלק הפחות נעים לי להגיד אותו, כשהוא חלק פורמלי, ובכל מקרה - המגרש נמצא בידי הכנסת.
יוחנן שטסמן: הכנסת יכולה להחליט לשנות.
יוחנן שטסמן: אינני בטוח שאני הייתי מייעץ להם לעשות את זה, כי אני חושב שדמי ביטוח לאומי ודמי בריאות שניתנים בארץ הם מן המתקדמים והטובים בעולם.
יוחנן שטסמן: אנחנו רוצים שהדברים ימשיכו להיות כך.
יוחנן שטסמן: אם יש מגזרים חלשים - עולים, שיבורכו ויבואו עוד, או מגזרים אחרים, צריך למצוא באמצעות כלים אחרים, כדי להביא את הגבייה אלינו.
יוחנן שטסמן: זה מה שאני יכול להגיד.
יוחנן שטסמן: זאת היא עמדת המוסד לביטוח לאומי.
נעמי בלומנטל: בכלל, גלובלית, רק מגיל 20?
נעמי בלומנטל: אני תכף אתייחס גם לחקיקה מיוחדת לעולים חדשים.
יוחנן שטסמן: נכונה לא רק לגבי אזרחים, גם לגבי צה"ל הדבר הוא אותו דבר.
יוחנן שטסמן: אזיי בריאות הם נותנים בעצמם, אבל דמי ביטוח לאומי, אפילו זה משולם באופן סמלי.
יוחנן שטסמן: אני אומר, אני לא הייתי מציע לעשות את השינויים האלה, ולא המקום כעת להיכנס לזה, אבל הדבר הזה יפתח פתחים נרחבים לעקמימות באוניברסליות של חוקי הביטוח הלאומי.
יוחנן שטסמן: רבותיי, כולנו נהנים מזה, הן בבריאות והן בביטוח לאומי.
יוחנן שטסמן: לכן עדיף למצוא פתרונות, כפי שאתם רואים שהם כבר כמעט נסגרים בתחום הזה.
יוחנן שטסמן: ייתכן בהחלט שאפשר להכות קצת על חטא ולהגיד שיכולנו לעשות את זה קודם - יכול להיות, אבל עכשיו אנחנו פותרים את הבעיה; הבעיה כמעט פתורה, ואם יש עוד מגזרים כאלה - בבקשה.
יוחנן שטסמן: אם יש דוגמאות ספציפיות, של ילדים אלה ואחרים, צריך למצוא פתרונות יצירתיים, או פתרונות במסגרת החוק לגביהם, אבל לא לעשות שינוי כללי בתפיסת העולם של הגבייה.
שמואל הלפרט: ללמוד.
שמואל הלפרט: אמנם התשלום הוא סמלי, אבל מניין הוא ייקח את ה77- שקל האלה?
שמואל הלפרט: אף אם הוא מתחיל לעבוד, אזיי אוטומטית מנכים לו כבר את הביטוח לאומי.
שמואל הלפרט: מדובר באנשים שאינם עובדים.
יוחנן שטסמן: בצורה מאד פשוטה, אם תרשו לי.
שרה כהן: מדברים על מי שנמצא בבית ספר תיכון.
שרה כהן: אין לו מקורות הכנסה.
שרה כהן: הוא לא סטודנט - הוא תלמיד תיכון.
יוחנן שטסמן: הם מעטים, ואני חושב שמה שאמרתי, שלא כדאי לפרוץ תקנות, מכיוון שזה יביא מיד למגזרים אחרים, זה דבר שכדאי לחשוב עליו.
יוחנן שטסמן: בקשר לשאלתו של מר שמואל הלפרט, אני חושב שהשאלה מי ישלם בעבור מי שלא מרוויח - ומי משלם את מזונו?
יוחנן שטסמן: ומי משלם את ביגודו?
יוחנן שטסמן: ומי משלם את מגוריו?
יוחנן שטסמן: צריכים להסתכל על הדבר הזה בראייה כללית, ואי אפשר להגיד: היות שאין לו זה.
יוחנן שטסמן: אם הוא לומד באוניברסיטה, מישהו משלם בעבורו את שכר הלימוד, מישהו משלם בעבורו את המעונות, אותו זה שמסבסד אותו, שם זה החלק הגדול, יסבסד אותו גם בחלק הקטן מאד, של 77 שקלים של הביטוח הלאומי.
יוחנן שטסמן: אין טעם לפרוץ את החוקים.
יוחנן שטסמן: זה יתחיל בדברים קטנים, בדוגמאות קטנות, וזה ייגמר במבוכה גדולה ובאי סדר גדול.
9315: להציע באמת אולי הצעה לנושא הזה.
9315: א.
9315: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שהגיעה לארץ לקליטה כתלמידים בבתי הספר, תלמידים מן המניין.
9315: אנחנו איננו מדברים על סטודנטים.
9315: אם עולה הגיע כשהוא היה תלמיד, צבר את החובות שלו, כמו למשל אם אמבת - דוגמה קלאסית, צברה את החובות שלה, הגיעה לאוניברסיטה, ותפסו אותה כשהיא לומדת באוניברסיטה - הפתרון שאתם מציעים אותו זה הפתרון משנת 96, אבל הילדה הזאת הגיעה בשנת 91.
9315: יש לנו אוכלוסיות כאלה לפני כן, יש לנו אוכלוסייה שלא נמצאת במסגרות של עליית הנוער, יש אוכלוסיות שהן מזוהות בשנה הראשונה, ומשרד הקליטה נותן להם מענה במסגרות של הכשרה מקצועית כאלה ואחרות, ועדיין הבעיה שלהם זה הגיל.
9315: זה לא תלמיד ישיבות, זה לא סטודנטים.
9315: כל מי שלומד באוניברסיטה גם מקבל איזה שהוא מענה דרך האוניברסיטה.
9315: אני לא נדרשתי לשלם כשהייתי סטודנט באוניברסיטה.
9315: מאבדים את הכיוון.
9315: שהגיעה בגיל מסויים ונדרשו להיות בתוך מסגרות הלימוד התיכוניות - נניח, מי שהגיע בגיל 16, שמו אותו בכתה י', כי יש לו עוד שנתיים.
9315: זה דבר אחד.
9315: ההצעה השניה שלי שאני מציע, מאחר שאני איני רואה את הפתרון לחלוטין, למרות שיש ניצוצות של הצעות של פתרונות חלקיים, אני מציע להקפיא לשנה את ההוצאה לפועל, את עיקולי חשבונות הבנק של האנשים האלה ולמצוא פתרון לשנה הזאת.
9315: אני מציע להקפיא לשנה, באמצעות המוסד לביטוח לאומי, או באמצעות חקיקה בכנסת - או שהם מוחקים את החובות, או שעליית הנוער מוצאת פתרון, או שהסוכנות נדרשת לשלם את חובותיהם משנים קודמות.
9315: למצוא פתרון.
9315: אינני רואה למה לעקל לילדה הזאת את חשבון הבנק שלה.
יוחנן שטסמן: ואני יודע על מעל 2,500 תלמידים שנמצאים בדיון בינינו לבין מינהל החינוך, ואני מעריך ששם זה ייפתר.
יוחנן שטסמן: אם יש - ומדובר במספר קטן מעבר לזה - שאנחנו נרכז יחד את השמות שלהם, ונפנה לאוצר בבקשה חד פעמית לסגור את הקרן של אותם אנשים.
יוחנן שטסמן: אני מוכן לקבל על עצמי את הפניה הזאת, כשנקבל את השמות, לאוצר, לגבי הקרן - והמוסד לביטוח לאומי ימחל על ההצמדה והריבית, אבל זה יהיה בהחלט מותנה בהסכמת האוצר לראות בזה כיסוי חד פעמי של הוצאות הביטוח הלאומי לעולים שאינם נכללים במסגרת החינוך ההתיישבותי.
נעמי בלומנטל: הרי מגיעים כל הזמן - מה יקרה לגביהם?
נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים על לסגור איזה שהוא חוב מהעבר.
נעמי בלומנטל: מה יקרה לגביהם?
יוחנן שטסמן: יש כיסוי שוטף, אני מבין, בהסכם - ובעיקר מדובר על חובות העבר.
יוחנן שטסמן: בשוטף אין לנו כעת בעיה.
שרה כהן: בקהילה ולא במסגרת פנימייתית, והמערכות כולן מעודדות את זה.
שרה כהן: המשמעות היא שבאופן השוטף ההורים יצטרכו לשלם בעבור ילדים בני 19-20, שנמצאים בכתב י"א או י"ב בקהילה.
שרה כהן: צריך לפתור את זה באופן שוטף - לא רק חובות העבר.
מנחם סנבטו: ובא ללמוד כסטודנט, באמת שיעבוד וכוליה.
מנחם סנבטו: אבל פה מה שמדובר, יש סטודנטים שהם אקדמאים.
מנחם סנבטו: החובות מביטוח לאומי בא עוד מהתיכון, והם באים איתם לאוניברסיטה.
מנחם סנבטו: שיש פה הפרויקט הזה שנקרא כן לאפשר לעולים ללכת ללמוד באוניברסיטאות ולא לאפשר להיות אקדמאים ושילמדו אחרי הלימודים, כי מה זה שווה, האדם בא ללמוד כאקדמאי, ואחרי שנה שלישית קם ועוזב את הלימודים והולך ואינו מרוויח, לא את הלימודים ו-
נעמי בלומנטל: מדברים על הבעיות שהועלו.
נעמי בלומנטל: אני רוצה להתמקד במה שאנחנו הבאנו לשולחן היום.
נעמי בלומנטל: אם אתה רוצה, לגבי סטודנטים תפנה אלינו, ונדבר על זה בהזדמנות אחרת.
יוחנן שטסמן: כדי לתת יותר ביסוס - שהזכירה לי כעת היועצת המשפטית שלנו.
יוחנן שטסמן: גם אלה שמקבלים אבטחת הכנסה, והם בלי ספק במצב קשה - גם הם משלמים דמי ביטוח בריאות.
יוחנן שטסמן: רבותיי, צריכים לחשוב.
יצחק קדמן: פי כל מה שנאמר פה, אני מוכרח לומר לכם שההתרשמות שלי שהבעיה לא נפתרה.
יצחק קדמן: אני כל הזמן זורק את ההערה ואני איני מקבל - גם ממנכ"ל הביטוח הלאומי - תשובה לעניין הזה.
יצחק קדמן: לא כל התלמידים האתיופיים נמצאים במוסדות של עליית הנוער - ההפך הוא הנכון.
יצחק קדמן: היום רוב המשפחות רוצות שהילד ילמד בתיכון בקהילה ולא ילך לפנימיה.
יצחק קדמן: כי אז אי אפשר כל הזמן לתת את התשובה למה קרה עם ההסדר על תלמידים של עליית הנוער.
יצחק קדמן: יש תלמידים שלומדים בבית ספר תיכון רגיל, ואני מבקש לדעת מה יהיה הפתרון לגבי האוכלוסייה הזאת.
יצחק קדמן: זו הערה אחת.
נעמי בלומנטל: מתמקדים.
יצחק קדמן: מאתיופיה היא ייחודית, ואני מדגיש, -תלמידים עולים מאתיופיה.
יצחק קדמן: אנחנו מטפלים גם בתלמידים עולים מברית המועצות לשעבר - הבעיה שם כמעט אינה קיימת, מפני שהם באים הנה כבר עם השכלה, והבעיה היא בעיקר עם יוצאי אתיופיה.
יצחק קדמן: אזיי אני מציע שנמקד עם העניין.
הערה: התייחס לתלמידים שלא רק בעליית הנוער.
הערה: הפנייה לאוצר היא לגבי אלה שלא בעליית הנוער.
יצחק קדמן: האוצר.
יצחק קדמן: אני רוצה לשמוע הסכמה של האוצר לממן את זה.
יצחק קדמן: הרי אנחנו נחזור בעוד שבוע ונשמע את הסיפור: פנינו לאוצר, והאוצר אמר שאין תקציב לעניין הזה.
יצחק קדמן: בקשה אחרונה שאני מאד מחזק את הדברים של מר שלמה מולה, צריך למצוא פתרון כולל לעניין, שלא שמעתי עליו היום.
יצחק קדמן: אני מבקש בינתיים לפחות התחייבות אחת, שאני חושב שמר יוחנן שטסמן יכול להתחייב, כי היא אינה משנה שום סטטוס.
יצחק קדמן: עד לנסיון לפתור את העניין - לא לעקל ולא להקפיא חשבונות בנקים של חייבים מבני העדה האתיופית, מפני שהמצב הזה - לא אמבת ולא אחרים אינם יכולים לעמוד בו - אזיי לפחות תסירו את העיקולים למען השם, עד שיימצא פתרון.
רחל חייק: קדמן, להכניס גם את בוגרי עליית הנוער מלפני 96 לאותה בקשה.
נעמי בלומנטל: יהיה משהו חסר - אנא הוסיפו, בסדר?
נעמי בלומנטל: הבה נתחיל לסכם.
יוחנן שטסמן: בעצם הייתה כוונתי, כשאני אמרתי שאנחנו נצטרך למצוא איזה מקור מימון; ואני מבין שהאוצר מוכן לבדוק את הדבר הזה בתוך חודש ימים, אם ניתן למצוא מקור מימון, כדי לכסות את הקרן של תלמידים מיוחדים שמעל גיל 18, שהוזכרו פה, כולל אלה שבקהילה.
יוחנן שטסמן: אני מקווה שזה יהיה פתרון אד-הוק לאותה אוכלוסייה, כי בכל זאת לא מדובר במספרים גדולים וזה, פחות או יותר, מה שאנחנו מציעים.
נעמי בלומנטל: יכולים לעשות ולמה אנחנו חותרים.
נעמי בלומנטל: ראו, נחלק רגע - ישנם אותם חניכים, או תלמידים של החינוך ההתיישבותי ועליית הנוער, שאני מבינה שלגביהם יש הסכם.
נעמי בלומנטל: זה אלה מ96- עד היום, שמסתמן שההסכם - אני מקווה - מתבצע.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת, שהם יהיו בלי חובות, ולא יצטרכו לשלם את דמי הביטוח הלאומי - המוסד ישלם, או אתם מול המוסד; הביטוח הלאומי יישב מול האגף לחינוך התיישבותי, והדבר ייפתר.
נעמי בלומנטל: כך אני מבינה.
נעמי בלומנטל: יש כאן גם פרוטוקולים של ישיבה, והדבר עומד להיפתר.
נעמי בלומנטל: בתנאי שיש לכם כסף - העניין אמור להיפתר.
נעמי בלומנטל: יש לנו עוד בעיה, לגבי החובות מלפני 96.
נעמי בלומנטל: האם יש לכם רישום?
נעמי בלומנטל: האם אפשר לפתור את זה?
נעמי בלומנטל: האם אתם תטפלו בזה?
נעמי בלומנטל: יש לכם.
נעמי בלומנטל: לגבי אלה מלפני 96.
נעמי בלומנטל: הפתרון הוא שבעצם מפסיקים את כל ההליכים, ומישהו משלם בשבילם.
נעמי בלומנטל: האוצר - יש איזו שהיא קרן.
נעמי בלומנטל: שהכספים יעברו דרך החינוך ההתיישבותי, ובזה ייגמרו החובות שלהם - נכון?
נעמי בלומנטל: הבנתי נכון?
יוחנן שטסמן: במסגרת מינהל החינוך, שתהיה איזה שהיא קרן, או דרך אחרת, כדי לכסות את הקרן של החובות של אותם אנשים.
נעמי בלומנטל: שלפני 96 וגם לגבי החובות עכשיו, אותם אלה שבמסגרת החינוך ההתיישבותי ועליית הנוער - אני מבינה שלגביהם העניינים עכשיו - הם לא יהיו יותר בעלי חוב שלכם.
יוחנן שטסמן: החינוך, אנחנו נמחל את הריבית וההצמדה, ואז הם אינם בעלי חוב עוד.
רם לוי: בלבול ואי בהירות בגלל שאתם קוראים לזה עליית הנוער.
רם לוי: היה גוף בסוכנות שהוא מחלקה של עליית הנוער, שבהסכם בין המדינה לסוכנות, מספטמבר 96 הוא עובר למחלקה במסגרת המינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער - אבל אלו אותם אנשים, כי אז יש פה קצת בלבול.
רם לוי: מספטמבר 96 עד היום, אנחנו מטפלים מול הביטוח לאומי, נתנו לו קבצים - אנחנו רוצים לעשות מיפוי ולדעת מה היקף החובות.
רם לוי: על הטיפול הזה אנחנו מדברים, שאנחנו - זה לא הסכם, זה סיכום פרוטוקול.
רם לוי: לא הייתה חתימת הסכם - סיכום פרוטוקול שאנחנו נשתדל לעמוד בו, שהוא מותנה בתקציב רלוונטי שיהיה לנו, כאשר חלק איכשהו גייסנו לצורך אותו עניין, וביטלנו פעילויות אחרות.
רם לוי: לפני ספטמבר 96, מבחינה חוקית ומשפטית, מי שאחראי זאת הסוכנות היהודית.
רם לוי: אנחנו, גם אמרתי, נתנו פתרון מקומי.
רם לוי: עובדה - יש עוד משרדים שלא.
רם לוי: .
רם לוי: אנחנו לא יכולים לתת פתרון-
נעמי בלומנטל: מלפני 96?
נעמי בלומנטל: יש לכם לחלק פתרון, כאשר-
9315: לי-
נעמי בלומנטל: הוא אומר שהם ביטלו חלק מהפעילויות שלהם, ובלבד כדי לנסות לפתור את הבעיה, והם יראו כמה עוד חסר להם כדי לקבל מהאוצר.
נעמי בלומנטל: מה לגבי לפני 96?
נעמי בלומנטל: מה ההצעות שלכם?
נעמי בלומנטל: האם לכם יש הצעות?
נעמי בלומנטל: האם לביטוח הלאומי יש?
קריאה: להקים קרן שתשלם את הקרן של אותם חשבונות.
הערה: עליית הנוער.
נעמי בלומנטל: שלא יהיה מנוס..
נעמי בלומנטל: זה לגבי מה שהיה כבר, וביחד עם זה אנחנו רוצים לדבר לגבי כל החייבים האלה, להקפיא לפחות לשנה, עד שייפתרו כל הבעיות האלה, להקפיא את ההוצאה לפועל לגביהם.
רותי הורן: רגיעה שאפשר לא לבצע-
נעמי בלומנטל: הצליחו כבר.
רותי הורן: שמקבלים את הכסף, אפשר לומר שאת יכולה לעצור, כי את יודעת במי מדובר.
רותי הורן: אבל כשמדובר ביתרה שמפוזרת, שנאמר כאן, בבתי ספר בקהילה - כאן צריך לחשוב איך מאתרים את האוכלוסייה.
רותי הורן: כאן צריך עזרה, אני חושבת, דווקא של הארגונים, מפני שאם באמת ייעשה הסדר שאפשר יהיה לקבל מימון, שהארגונים יעזרו לנו להביא את זה לידיעת הפרטים, כי כאן אנחנו נעמוד מול פרטים.
נעמי בלומנטל: אוכלוסייה.
נעמי בלומנטל: דיברנו מול המינהל, שיש לכם רוב המידע, אני מבינה - הבה נגיד 99%, יש לכם המידע.
נעמי בלומנטל: עכשיו אנחנו מדברים על עוד אוכלוסייה שלא הייתה במסגרת המינהל, ואינכם יודעים איך לאתר אותם.
נעמי בלומנטל: האם אין אפשרות, שרואים נגיד שנת עלייה, ארץ עלייה - המחשב אינו מוציא לכם את זה?
9315: מציע גם בעניין הזה, כדי לדעת מי צבר חובות עד שנת 96, עם הגדרות מי שהיה בבית ספר או במסגרות עליית הנוער, אינני חושב שאנחנו צריכים לחפות על מי שלא שילם את החוב.
9315: אני מציע שבאמת אולי יהיה צוות של משרד הקליטה והביטוח לאומי והקבוצה.
9315: נפרסם מודעה ביחד עם הארגונים של עולי אתיופיה, נרכז רשימה, אני לא מעריך שהיא גדולה מדי, לפי דעתי.
9315: זאת אומרת, מי ששילם כבר - שילם.
9315: אין מה לעשות.
9315: אבל אם יש כאלה, כמו למשל אמבט, סטודנטית, או אחרים שלומדים, או חיילים, אני חושב שאפשר לרכז את המידע הזה תוך חודשיים, ובינתיים-
הערה: הקליטה.
הערה: רק שמה שקרה, זה שאנחנו ממתינים-
9315: אומרים לו, שמע, אנחנו אוהבים אותך, מאד מעריכים אותך, טוב מאד שאתה נתת לנו את המידע, אבל אתה תשלם עוד פעם.
9315: אי אפשר לסגת.
9315: אני מציע שבאמת תהיה מודעה, נפרסם אותה בקהילה, גם בתוך התקשורת, באמצעי התקשורת של יוצאי אתיופיה-
9315: משרד הקליטה, או הארגונים ו/או ביטוח לאומי, ואז כשנדע את התופעה, נדע מה העלויות.
יואב הס: שיש במינהל האוכלוסין.
יואב הס: במשרד הפנים.
יואב הס: .
יואב הס: ויש נתונים במשרד הקליטה.
יואב הס: יש גם הנתונים בביטוח לאומי.
יואב הס: כל הנתונים האלה נמצאים, ואפשר להצליב אותם.
יואב הס: אפשר לחשוב שאנחנו נמצאים באיזו ארץ שאין בה-
נעמי בלומנטל: יהיה אפשרי-
יצחק קדמן: נוכל להפיץ את המידע למי שפונה אלינו - האם זה מוסכם על הביטוח הלאומי, שלגבי כל אלה שהיו תלמידים ועברו את גיל 18 וצברו חובות, שלתקופה של שנה, או לתקופה אחרת, עד שהעניין ייפתר, לא יעוקלו חשבונות הבנקים ודברים אחרים של החייבים?
יצחק קדמן: אם התשובה של הביטוח הלאומי בעניין הזה חיובית, אז אני חושב שבמקום "לקטר", אזיי כל מי שיושב פה צריך לעשות את המאמץ להעביר את המידע הזה הלאה, ואנחנו נתחייב לעשות את זה.
יצחק קדמן: אני רק איני רוצה לפרסם דבר כזה אם לא שמעתי אותו טוב.
נעמי בלומנטל: להתחייב לפחות אלה שיש לגביהם מידע שהיו קשורים, או עדיין קשורים למינהל החינוך ההתיישבותי ועליית הנוער, כי לגביהם יש לו מידע מבוסס.
נעמי בלומנטל: חסר לו המידע לגבי אלה שלא היו באותן מסגרות.
נעמי בלומנטל: זה דבר אחד.
נעמי בלומנטל: והדבר השני, נשמע תכף את האוצר, מה הוא תורם לעניין זה.
נעמי בלומנטל: גברת נטאשה מיכאלוב, בבקשה.
נטאשה מיכאלוב: הלאומי.
נטאשה מיכאלוב: נקבל את הפנייה הזאת, ונלמד את הנושא, כי הנושא הוא סבוך.
נטאשה מיכאלוב: יש כמה מרכיבים, יש המלאי הקיים, יש הפתרון של הבעיה השוטפת, ישנם אלה שהיו בפנימיות, יש אלה שלא היו בפנימיות, יש כאלה שיש להם מקורות מימון ממשרדים או גופים שונים, יש כאלה שאין להם מקורות מימון.
נטאשה מיכאלוב: צריכים לראות את ההיקפים.
נטאשה מיכאלוב: הפנייה עדיין לא הגיעה אלינו.
נטאשה מיכאלוב: אנחנו צריכים ללמוד על ההיקפים של העניין, על מקורות המימון של העניין, איך פותרים את הבעיה, לא רק אחורה, אלא גם קדימה.
נטאשה מיכאלוב: נשקול את הדברים האלה.
נטאשה מיכאלוב: אני כרגע אינני יכולה לתת התחייבות שאנחנו נכסה אילו שהם חובות של מישהו.
נעמי בלומנטל: לכאן לא מעט, לוועדה, ואנחנו יודעים בדרך כלל את תשובות האוצר; וההתייחסות שלנו, כוועדה, היא כזו או אחרת, אנחנו עברנו חקיקות משותפות וכוליה.
נעמי בלומנטל: בעניין הזה, אני חושבת, מכיוון שאת רואה שרוב הגופים - ואנחנו מדברים כאן גם על משרדי ממשלה - אתם אינכם בנים חורגים למשרדי הממשלה האחרים - שיש באמת נכונות, כי מדברים על בעיה אמיתית, שכולנו ערים לה.
נעמי בלומנטל: זאת אינה איזו קבוצה מסוימת, שרוצה לרכב על גב המדינה הזאת.
נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים על אנשים שבסך הכל רוצים להיות אזרחים טובים.
נעמי בלומנטל: תארי לעצמך שהבת שלך, נעמי, תשב בכתה יחד עם ילד שהגיע מאתיופיה, והוא - מרגע שמלאו לו 18, בחגיגת יום ההולדת, הוא מתחיל לקבל עיקולים מהביטוח לאומי, בעוד הבת שלך נהנית מהחיים.
נעמי בלומנטל: עלייה, אנחנו פשוט איננו יכולים להסכים לדבר כזה; ולכן, אם אנחנו רואים את הנכונות מצד כל הגופים, ואין מדובר בסכומים גבוהים, ומינהל החינוך ההתיישבותי כבר עשה צעדים בכיוון של לנסות לפתור.
נעמי בלומנטל: הבה נגיד שמה שהם צריכים לשלם, נגיד המינהל מוכן לתת מצידו, לגבי התלמידים שלו, נגיד ששני מיליון שקלים, ואתם צריכים להוסיף עוד מיליון כדי להשלים את החובות.
נעמי בלומנטל: אני חושבת באמת, אני מצפה ממך, אני אומרת לך, בקטע הזה - בדרך כלל אני אומרת לך, אנחנו נעשה מה שאנחנו עושים, ואתם תעשו מה שאתם תעשו, יש לנו חברי כנסת.
נעמי בלומנטל: בעניין הזה אני באמת מצפה ממך להתייחסות מאד חיובית, שאנחנו נוכל לקבל תשובה בעקבות הפנייה של הביטוח הלאומי, בתוך הייתי אומרת, שבועיים "גג".
נעמי בלומנטל: בסדר?
הערה: לאוצר לקבל תקציבים.
נטאשה מיכאלוב: גורמים-
נטאשה מיכאלוב: גופים שמעורבים בזה.
נטאשה מיכאלוב: אנחנו גם כן התחלנו את תקופת התקציב עכשיו.
נטאשה מיכאלוב: יש משרד החינוך שמעורב, הסוכנות שמעורבת, משרד הקליטה - אנחנו רוצים שיהיה מעורב.
נעמי בלומנטל: מיכאלוב, באמת, אני מבקשת ממך מאמץ מיוחד.
נעמי בלומנטל: לא להתחיל להתעכב שנה עם משרד החינוך ושנה עם משרד הקליטה.
נעמי בלומנטל: יש כאן אוכלוסייה, כרגע מוגדרת.
נעמי בלומנטל: אני לא מדברת כרגע על העתיד, אני לא אומר שאין לזה השלכות על העתיד, לגבי העתיד - אני אומרת לכם, אנחנו ניזום, במסגרת הוועדה נפנה לחברי חברי הכנסת בעניין הזה - חקיקה בעניין הזה, כי לא ייתכן מצב כזה.
נעמי בלומנטל: החקיקה הזו תעלה על שולחן הכנסת, ולפי דעתי תהיה לה תמיכה, שתלמידים שהם עולים חדשים - כמו שיש לנו עוד חקיקה שמתייחסת לעולים חדשים, אין מנוס.
נעמי בלומנטל: אין מנוס.
נעמי בלומנטל: כמו שאנחנו דיברנו ומנסים לקדם משהו עם משפחות חד הוריות, אותו דבר אני אנסה לקדם חקיקה, יחד עם הוועדה, לגבי עולים.
נעמי בלומנטל: זה יהיה במסגרת.
נעמי בלומנטל: נגיד, תוך פרק זמן מזמן עלייתם, כאלה שלומדים במסגרות חינוך ועדיין לא התגייסו, עד גיל 20, או משהו כזה, נגביל את זה גם לגיל כלפי מעלה, לא עד גיל 30, שזה יהיה עד גיל 20, או עד גיל 21.
נעמי בלומנטל: זה לגבי העתיד - ואנחנו כבר נגיש בקרוב הצעת חוק בעניין הזה.
נעמי בלומנטל: לגבי העבר, מה שנשאר לנו פתוח, זה אותם תלמידים - גם תשובת האוצר וגם אותם תלמידים שלא היו במסגרת של החינוך ההתיישבותי, ואתם תשבו יחד עם נציגי ארגוני העולים - מר שלמה מולה, אתה תעזור להם גם כן.
שרה כהן: הנוסח המוסכם לאיזה אוכלוסייה.
שרה כהן: אם אנחנו היינו מפרסמים את זה לבד, זה יכול היה להיות איזו שהיא הצפה של אוכלוסיות-
נטאשה מיכאלוב: הזה, אזיי אנחנו פשוט הולכים, כמו שאת אומרת, כל אחד עושה את העבודה שלו; ואנחנו - יש לנו בנושא הזה של החקיקה, אנחנו בדיוק באותה עמדה עם המוסד לביטוח לאומי.
נעמי בלומנטל: תהליך חקיקה הוא תהליך ארוך.
נטאשה מיכאלוב: בנושא הזה; ואם תהיה חקיקה בנושא הזה, אזיי אנחנו, כל אחד יהיה בעמדה שלו.
נעמי בלומנטל: מדברת כרגע על הפתרון לגבי אותם אלה שיושבים וסוחבים חובות-
נטאשה מיכאלוב: יכול לקחת יותר זמן, אבל אנחנו רוצים בהחלט להגיע לאיזה שהוא סיכום שמקובל על כולם, שיכלול גם את העבר וגם את העתיד.
נטאשה מיכאלוב: אי אפשר שהאוצר ירשום שיק לגבי העבר, ולגבי העתיד פתרון לא יהיה, ואנחנו נהיה חשופים לחקיקה.
נטאשה מיכאלוב: משותף.
נעמי בלומנטל: העתיד, כי בכל זאת יש כרגע אנשים חיים, שסוחבים חוב, שמעקלים להם חשבון, שרעבים ללחם - צריך לפתור את הבעיה שלהם, עם כל הכבוד.
נעמי בלומנטל: לגבי העתיד, אנחנו נראה - אם אתם, כאוצר, תעדיפו יחד עם הביטוח הלאומי, עם משרד הקליטה, כמובן, מצב שבו כל פעם תהיה איזה שהיא קרן, ובלבד שלא לפרוץ את החוק - אנחנו נקבל את זה.
נעמי בלומנטל: לא שזה אידיאלי, אבל נקבל את זה.
נעמי בלומנטל: כרגע זה פתרון זמני בשלב הזה.
נעמי בלומנטל: אזיי אנחנו נקבע עוד ישיבה - אנחנו נרצה את התשובה שלכם בתוך חודש ימים - אני מאד מבקשת ממך, גברת נטאשה מיכאלוב, לבוא לקראתנו בעניין הזה.
נעמי בלומנטל: את תהיי מליץ היושר שלנו ב"קטע" הזה במשרד האוצר.
נטאשה מיכאלוב: הנתונים ובשיתוף פעולה מכל הגורמים שמעורבים בזה, כולל משרד הקליטה, משרד החינוך וכוליה.
נעמי בלומנטל: מבקשת, לפחות לגבי אלה שאתם יודעים ואלה שיהיה לכם מידע מוסמך לגביהם, להקפיא את ההליכים לשנה, עד שיימצא פתרון.
נעמי בלומנטל: אפשר גם לחצי שנה.
נעמי בלומנטל: אני מקווה שתוך חצי שנה-
נעמי בלומנטל: לזה.
הערה: לדעת.
נעמי בלומנטל: ואנחנו נשב על זה עוד פעם, עם האוצר, נקיים עוד דיון בעוד כחמישה-ששה שבועות, ואני מקווה שאז הכל ייפתר.
נעמי בלומנטל: לגבי העבר, אני אומרת.
נעמי בלומנטל: אם יש לכם גם פתרונות יצירתיים, אם אתם כבר יושבים, לגבי העתיד, הרי יש שתי אפשרויות לגבי העתיד - אפשרות אחת זה להמשיך באותה צורה לטפל בזה, מעין פרטני ואפשרות אחרות, זה לבוא בגורף, להגיד שעולים חדשים שמגיעים וממשיכים ללמוד..
נעמי בלומנטל: תחליטו אתם מה שאתם רוצים.
נטאשה מיכאלוב: כבר אומרת לך.
נטאשה מיכאלוב: אם האוצר נותן לזה מימון, זה יהיה מותנה בזה שיש סיכום בין כל הגורמים לגבי איך פותרים את העתיד גם כן.
נטאשה מיכאלוב: אי אפשר לפתור רק לגבי העבר ולהישאר חשופים לגבי העתיד.
נעמי בלומנטל: יותר נוח.
נטאשה מיכאלוב: כולם יצטרכו לתת יד לזה ולהגיע לסיכום משותף לגבי איך פותרים את הבעיה הזאת; ולא - איננו יכולים כאן לסייע, כי אנחנו נשארים חשופים בפני הבעיה, ואז העמדה שלנו תהיה ברורה.
9315: ההצעה הזאת של ההקפאה לחצי שנה, אני מציע שתהיה הסכמה של כל הבית הזה, לצאת בפרסום מוסכם כדי לרכז את אלה, כדי שלא נופתע.
9315: נראה את הממדים, לפחות כאלה שלפני 96.
9315: גם אחרי 96 - כאלה שאינם נמצאים במסגרת עליית הנוער, כדי שהמנכ"ל יוכל לבוא ולהגיד: אלה הנתונים שיש לי.
9315: אני רוצה קרן.
9315: אני מציע שאנחנו נצא בהסכמה עם משרד הקליטה, האוצר, הביטוח הלאומי, הוועדה ואנחנו ארגוני העולים - נצא באיזה שהוא נוסח.
נעמי בלומנטל: הקליטה יוביל את זה.
נעמי בלומנטל: מה שחסר לנו כרגע, זה המידע.
נעמי בלומנטל: כמובן התשובה של האוצר, שזה קרדינלי, אבל לפחות, כמו שגם אמר מר שלמה מולה וגם את אמרת, גברת שרה כהן - משרד הקליטה יראה באילו סכומים מדובר עד היום.
שרה כהן: שאנחנו מדברים כבר מספר שנים, שיוחלט על גורם - מי הגורם בביטוח הלאומי שאליו מתנקזות הפניות.
שרה כהן: אנחנו חייבים גורם אחד מרכזי, שאנחנו נגיע איתו להסכמה.
יגאל ברזני: שאתם תקבלו ממנו העתק, כמו שסיכמנו פה, לכל הסניפים, וכולם ילכו עם הסיכום הזה לכל עובדי הגביה של הביטוח הלאומי.
שרה כהן: החובות?
שרה כהן: האם אתם מפיצים חוזר בתוך המערכת שלכם?
נעמי בלומנטל: בסופו של דבר.
משה עמית: ולהגיד שאנחנו כרגע מעכבים פעולות אכיפה לתקופה של עד חצי שנה.
משה עמית: אתה יכול ככה, באופן אינטואיטיבי, לבוא ולהגיד לי, לאיזו אוכלוסיית גג אנחנו מדברים?
משה עמית: איך אני אגדיר את זה לסניפים שלי?
נעמי בלומנטל: רוצה להודות לכם.
נעמי בלומנטל: שבו עוד מספר דקות ביניכם ותסכמו.
נעמי בלומנטל: פשוט משהו עולה בוועדת הכנסת, שקשור לוועדה שלנו - אני חייבת להיות שם.
נעמי בלומנטל: אזיי אני רוצה להודות לכם, ורק תחליטו איזה גוף מרכז את המידע הזה.
נעמי בלומנטל: שבו עוד כמה דקות ביניכם.