GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
9315: עכשיו, רבותיי, מה שקורה כאן, זה לא רק תקופה של משנת 91 וכן הלאה.
9315: גם לא ביקשתי שיורידו לי את הריבית וכן הלאה.
9315: שילמתי את זה ב93-.
9315: עכשיו תראו, בואו ניקח את המכתב של בחור שכתב לעליית הנוער ב20.4.2000-, בחור שהתגייס.
9315: הוא כותב כאן: אני הגעתי ב91-.
9315: כמובן, צריך לזכור, למה בכל זאת התפר הזה של גיל 17-18, למה הוא משמעותי בכלל?
9315: מי שרואה את זה ברמה יותר רחבה, אם עושים הנחות בגיל הזה, מביאים אותם למסגרות חינוך כלשהן, ואם הם אינם יוצאים עם מקצוע, או עם השכלה כלשהי, המדינה אינה צריכה לשלם על זה אחר כך.
9315: אם לא - הבחור הזה שהגיע בגיל 17, לצערנו הרב, אולי חלק לא ידעו קרוא וכתוב בארץ מוצאם, ובא לפה והשתקע כאן והוא לומד מוסר עבודה, חינוך וכן הלאה.
9315: אחר כך הוא איננו צריך את דמי האבטלה וכן הלאה, הוא בעצמו יסתדר.
9315: הבחור הזה, שהוא הגיע ב91-, עד שהוא התגייס אף אחד לא אמר לו שיש לו חוב.
9315: עכשיו הוא בצבא, הוא צריך לשלם 6,000 שקל - מאיפה ימצא?
9315: אני זוכר, התהליך הזה התחיל לא רק בחמש השנים האחרונות.
9315: אני מוכרח להגיד שאני זוכר בזמנו, החברים ממשרד הקליטה יעידו, מר צבן לקח את הנושא הזה, כשהוא היה שר הקליטה, והוא אמר: חבר'ה, צריך למצוא לזה פתרון.
9315: והתחילו לדבר על זה.
9315: גלגלו עוד פעם את הכדור וכן הלאה.
9315: אני באמת חושב - תראו, אני לא יודע להגיד אם זה רק לעולי אתיופיה או לא לעולי אתיופיה.
9315: אנחנו יודעים בדיוק מה שקורה לעולי אתיופיה, בגלל הגיל, גיל התפר שהם מגיעים אליו, הבעיה הזו נוצרה.
9315: היו כאלה שאמרו כן, צריך חקיקה, לא חקיקה.
9315: רבותיי, אני אומר לכם, החייל הזה - עם איז תחושה הוא יילך?
9315: הוא מקבל 300 שקל משכורת צבאית.
9315: עד שהוא יסיים את הצבא הוא לא יוכל לשלם את כל התשלומים שלו.
9315: לכן, אני חושב באמת שצריך לפתוח את הלבבות, למצוא פתרון.
9315: אני חושב שגם במידה מסוימת, אי אפשר שהבחור שהיה בן 18, נמצא במסגרות שלכם, אין זה יכול להיות שאין לזה הסדרים כלשהם.
9315: כלומר, ידעתם שכל צעיר שהוא בן 18 צריך לשלם.
9315: יש פה גם בעיה יותר חריפה, של עולי אתיופיה - אולי עכשיו היא מצאה את פתרונה - אין כתוב בתעודת הזהות התאריך, הגיל המדוייק, מתי הוא הגיע לגיל 18 - גם זו בעיה.
9315: היום יש הסדר.
9315: יש גם גיל שכותבים אחד בינואר.
9315: כולם נולדו באחד בינואר.
9315: הבעיה היא גם כאלה שמשנים את הגיל שלהם.
9315: גם עליית הנוער עזרה להם לשנות את הגיל, ביוזמתה.
9315: הממסד עזר לשנות להם את הגיל שלהם ביוזמתם, כשבמקום 19 הם עשו אותם 20, במקום 17 הם עשו 18 - דילגו להם על שנה.
9315: מקבל עיקולים.
נעמי בלומנטל: אני אתן עוד לגברת נגה אמבת לדבר.
אמבת נגה: במרכז קליטה מבשרת ציון, ומאז שעליתי לארץ אני גרה לבד.
אמבת נגה: מאז שעליתי לארץ התחלתי ללמוד בפנימייה, באולפנת מירון, בצפון.
אמבת נגה: כשעליתי עשו אותי יותר גדולה מאחותי הגדולה.
אמבת נגה: כאילו, לא שאלו אותי.
אמבת נגה: שלוש שנים הפרש - היא גדולה ממני בשלוש שנים, עכשיו אני גדולה ממנה בשלוש שנים.
אמבת נגה: אזיי התחלתי ללמוד, חמש שנים למדתי שם, ואחרי שסיימתי ללמוד שם התחלתי ללמוד במכללה; ובדיוק בשנה שעברה, שלחו לי חוב של 6,000 שקל, שאני צריכה לשלם על השנים שלמדתי בפנימייה.
אמבת נגה: כל זמן שהייתי סטודנטית, עבדתי, לא היה לי חוב, ואמרתי, איך הגיע לי חוב, שאני לא יודעת - כל פעם מנכים לי מהעבודה, ועכשיו מגיע אליי חוב?
אמבת נגה: אזיי התחלתי לשאול אותם, ופתאום עיקלו לי את חשבון הבנק.
אמבת נגה: לא יכולתי לזוז, ואז פניתי לכל מיני ארגונים שעזרו לי, בגלל שבאמת היו לי הרבה בעיות, וכל פעם שהייתי פונה, היו מורידים לי את העיקול לחודש חודשיים.
אמבת נגה: כל פעם אני כאילו מסתדרת, וכל פעם אינני מכניסה את המשכורת לבנק, כי חוסמים לי את חשבון הבנק.
אמבת נגה: גם עכשיו, בפסח, בדיוק בפסח עיקלו לי את חשבון הבנק ולא יכולתי.
אמבת נגה: הלכתי, בכיתי בביטוח לאומי, פה במשרד הראשי, בכיתי שישחררו לי רק לשבוע-שבועיים כי איני יכולה להסתדר, ומהעבודה נתנו לי קצת כסף, שאני אסתדר, כי אין לי גם למי לפנות ולבקש כסף.
אמבת נגה: עד עכשיו הבנק שלי - החשבון מעוקל.
מנחם סנבטו: שלי - אני משמש כיושב ראש איגוד הסטודנטים של יוצאי אתיופיה בישראל.
מנחם סנבטו: הקמנו איגוד כזה בגלל הבעיות הרבות.
מנחם סנבטו: גם אני התחנכתי בעליית הנוער, למדתי בישיבה, וסיימתי בישיבה-
מנחם סנבטו: מסיים תואר שני בתכנית שנקראת "מינהל ציבורי למנהלים בכירים".
מנחם סנבטו: הבעיה הזו היא בעיה שגם נוגעת למשפחות צעירות וגם לסטודנטים.
מנחם סנבטו: המערכת מצד אחד מנסה לעזור, אבל מצד שני אנשים נמצאים בבעיה, והם אינם יודעים מה לעשות; והסטודנטים היום, שלומדים באוניברסיטאות, יש להם חובות של 7,000-8,000 שקלים.
מנחם סנבטו: אנחנו באיגוד, אנחנו מקבלים מהם גם את שוברי התשלומים וכוליה וכוליה, כמה הם צריכים לשלם - ורובם עתודאים, שזו בעיה בשבילם גם למצוא עבודה; וזה לא סוד שלנו קשה מאד למצוא עבודה, בגלל הסיבות שאני חושב שאתם יודעים למה קשה למצוא עבודות.
מנחם סנבטו: החבר'ה האלה פשוט מאד - יש כאלה שמפסיקים את הלימודים שלהם בגלל הבעיה הזאת.
מנחם סנבטו: הם לומדים שנה-שנתיים.
מנחם סנבטו: בשנה שלישית, שנה רביעית, פשוט קמים והולכים.
מנחם סנבטו: למה?
מנחם סנבטו: כי לא רק שמעקלים את חשבון הבנק שלהם, אלא הולכים גם לבית של ההורים ומעקלים את החפצים של ההורים.
מנחם סנבטו: אזיי נכון שזה חוק שצריך לשלם ביטוח לאומי, אבל אני חושב שאתם יודעים מה הרקע שלנו, מאיפה אנחנו באנו, מה המשפחה יכולה לתת, ומה אנחנו, כצעירים, מה אנחנו מסוגלים לעשות או מה אנחנו איננו מסוגלים לעשות.
מנחם סנבטו: אני חושב שבמקרה הזה, כמו למשל בנושא של הלימודים באוניברסיטאות, שנותנים ללמוד חינם, לפחות בתואר ראשון, אני חושב שגם כאן יש מקום להתחשב בדברים האלה, כי אחרת אנחנו גם לא נרוויח את הסטודנטים - הם לומדים שלוש שנים, ולאחר מכן הם יוצאים משם, וזה חבל.
מנחם סנבטו: יש פה נציגים - לא די, אבל בסדר, של בני הקהילה.
מנחם סנבטו: אנחנו באים וזועקים שצריך לתת יד בנושא הזה.
יואב הס: במישור האישי, כי שמענו פה כמה סיפורים.
יואב הס: אני חושב שזה מאד חמור שמגיע מצב שנער, אחרי כל המאמצים שהוא עשה בתיכון, ואיכשהו גמר את המכינה והגיע לאוניברסיטה, צריך לעזוב את האוניברסיטה, בגלל חוב שמעיק עליו, או בגלל זה שהחשבון שלו חסום - וגם את 600 השקלים שהוא מקבל לחודש למחיה אין הוא יכול להוציא מהחשבון, ואין לו בעצם מה לאכול.
יואב הס: כי אז הוא נאלץ לעזוב את הלימודים, ומי שגורם לדבר הזה זה - במקרה הזה - הביטוח הלאומי.
יואב הס: אני רוצה לדבר על משהו, בהיקף היותר רחב.
יואב הס: המוסד לביטוח לאומי הוא אחד המוסדות הכי עשירים במדינת ישראל.
יואב הס: יש לו המון כסף - זו עובדה.
יואב הס: הקהילה של יוצאי אתיופיה במדינת ישראל, זו הקהילה, במגזר היהודי, הענייה ביותר.
יואב הס: עכשיו מה עושים?
יואב הס: עושים פה עוול על עוול על עוול.
יואב הס: קודם כל, האנשים אינם יודעים שהם צריכים לשלם, בתקופה שהם צריכים לשלם - אף אחד איננו מיידע אותם.
יואב הס: לא עליית הנוער, כשהם לומדים במוסדות עליית הנוער, לא המוסד לביטוח לאומי, שלא שולח להם את ההודעות בזמן, אלא הדברים נודעים להם לאחר שנים, כשהסכום כבר תופח ומגיע לאלפי שקלים, והם לא מסוגלים להתמודד איתו - ובסופו של דבר, מי שמקבל את העונש אלה ההורים, שהנערים האלה אינם מוכנים שההורים יקבלו את העונש, כי הולכים ומעקלים להם טלוויזיה ווידאו, שזה המכשיר היחידי שיש להם קצת לבידור בבית.
יואב הס: אזיי את הדברים האלה לוקחים מההורים, שזה, דרך אגב, לא חוקי לקחת מהורים דבר ששיך להורים, כשהחוב הוא של הילדים.
יואב הס: אבל את ההוצאה לפועל זה לא מעניין.
יואב הס: בא קבלן הוצאה לפועל, רואה את הווידאו והטלוויזיה - ולוקח.
יואב הס: אחר כך שילכו לדבר ולהתווכח.
יואב הס: גם אין להם האפשרות - וכל הגורמים יודעים את זה - שאין להם אפשרות לבוא ולשלם לעורך דין שיבוא ויעמוד מול כל הגורמים האלה.
נעמי בלומנטל: ננסה להתקדם.
יואב הס: היום, ואני יודע עליו, למרות שמר יחיאל שילה הכחיש את זה שיש הסכם.
יואב הס: יש הסכם בין הביטוח הלאומי לבין מה שהפך מעליית הנוער לשם אחר במשרד החינוך; והמחלקה הזו הגיעה להסכם עם הביטוח הלאומי בעניין הזה, שמי שאמור לשלם את הכסף, זאת המחלקה שמר יחיאל שילה ממונה עליה, או סגן ממונה עליה.
יואב הס: מר דודיק טוקר למעשה עומד בראש המחלקה, ומר יחיאל שילה עובד יחד איתו - ולמעשה הם אמורים לשלם את הכסף, החל מ96-.
יואב הס: קודם כל, נשאלת השאלה מה קורה עם הילדים שסיימו לימודים לפני 96?
יואב הס: מה עם הדם שלהם?
יואב הס: פחות אדום?
יואב הס: יותר אדום מאחרים?
יואב הס: למה קבעו בכלל את 96 כאיזה שהוא תאריך?
יואב הס: צריך לטפל בבעיה בכללה.
יואב הס: דבר שני, אותם נערים שסיימו ללמוד ב96-, קודם כל, אף אחד לא טורח ליידע אותם שיש איזה שהוא הסכם כזה, שיש מישהו שאמור לשלם את זה.
יואב הס: אין מודיעים להם.
יואב הס: כשאני מקבל כל מיני פניות, ואנשים שואלים אותי מה לעשות, כי אז אני אומר: יש לכם כתובת.
יואב הס: אז הם הולכים לכתובות, ובכל הכתובות אומרים להם לא.
יואב הס: בסופו של דבר, כשמישהו מוכן לנדנד עוד שוב ושוב ושוב, בסוף לפעמים משלמים בשבילו.
יואב הס: אבל מי שאינו יודע - וזה בקטע של מר יחיאל שילה - הוא נמצא פה, והוא יוכל לענות על זה.
יואב הס: בקטע של מר שטסמן, שאני שמח שהוא נמצא כאן, יש בעיה אחרת - אף אחד אינו מודיע לנערים האלה, כשהם באים לשלם, אומרים להם תשלמו, אבל לא מודיעים להם שלושה דברים: א.
יואב הס: שאפשר להוריד להם את הקנסות, ב.
יואב הס: אפשר להוריד להם את ההצמדות, ג.
יואב הס: אפשר לפרוס את החוב, עד 24 חודשים.
יואב הס: איך אני יודע את זה?
יואב הס: כי אני פניתי למר משה עמית, שמטפל בנושא הזה במחלקת הגבייה של הביטוח הלאומי.
יואב הס: אזיי לי הוא היה מוכן להגיד את זה.
יואב הס: אבל פקידים בביטוח הלאומי, כשבא בן אדם, אומרים לו: שלם.
יואב הס: כי אז, הנה, מר שלמה מולה הוא דוגמה, שהלך ושילם עם הקנסות, עם ההצמדות והקרן.
יואב הס: למה המוסד - אחד העשירים ביותר במדינת ישראל, גובה כסף מהמגזר הכי חלש באוכלוסייה היהודית, בצורה שהיא לדעתי פשוט מחפירה.
יואב הס: עוד מילה אחת.
יואב הס: בביטוח הלאומי יודעים את הבעיה הזו כבר שנים.
יואב הס: אני נמצא בקשר עם אנשי הביטוח הלאומי כבר הרבה הרבה זמן.
יואב הס: אזיי הודיעו לי לפני כמה שנים שיש ועדה שתטפל בנושא הזה.
יואב הס: הקימו ועדה מיוחדת, שבראשה עמד מר משה עמית, שהוא סמנכ"ל במחלקת הגביה.
יואב הס: אם שיניתי לו את התואר, אני מתנצל.
יואב הס: חיכינו המון זמן עד שהוועדה הזו תגמור את העבודה.
יואב הס: הוועדה סיימה את העבודה.
יואב הס: יש היום חוברת עם מסקנות מדוייקות, מה קרה במסגרת הזו של עבודת הוועדה.
יואב הס: ניגשתי למר משה עמית, ביקשתי לקבל את החוברת, לקרוא על מה מדובר, אז פתאום החוברת הזו נהייתה מידע פנימי, פתאום אי אפשר לדעת מה עשתה הוועדה; וההסכם הזה שיש בין הביטוח הלאומי לבין המסגרת שמר יחיאל שילה ממונה עליה, ההסכם הזה הוא הסכם סודי, אי אפשר לראות אותו.
יואב הס: מר יחיאל שילה אפילו מכחיש שהוא קיים.
יואב הס: שדיברתי איתך.
נעמי בלומנטל: אם אתה תראה שאין במה שאומרים לנו משום תשובה, תיתן את הצעתך.
יואב הס: זה שהאדונים המכובדים שיושבים פה, קודם כל, שימציאו את החוברת עם המסקנות לידיך, לא לידיי - ושיראו לך, לא לי, את ההסכם.
יחיאל שילה: קשה מאד.
יחיאל שילה: מר יצחק קדמן ומר אדיסו מסלה, כשהיה חבר כנסת, ניסינו לפתור את הבעיה במוסד לביטוח לאומי, והצענו לעשות איזה שהוא ביטול של תקנה של העניין הזה.
יחיאל שילה: לגבי הנושא של ביטוח לאומי – לצערנו זה לא הלך.
יחיאל שילה: נראה שהמוסד, יש לו חוקים נוקשים וכולי וכולי.
יחיאל שילה: באותה תקופה, עד 1996, אנחנו הבאנו לסוכנות היהודית את הבעיה, כי אין סעיף תקציבי לתשלום של ביטוח לאומי, למרות שזה כסף קטן, אבל זה אבסורד.
יחיאל שילה: שילמנו קרוב לשנתיים, לתלמידים בוגרים שהם היו בני 18.
יחיאל שילה: חברים, אני מתייחס רק לחניכי עליית הנוער שהיו בפנימיות.
יחיאל שילה: בעיות תקציביות בסוכנות היהודית, והפסיקו את העניין הזה; ואז התחלנו את הטיפול עם מר יצחק קדמן, והלכנו לביטוח לאומי וכוליה וכוליה.
יחיאל שילה: ב96- עליית הנוער הועברה לממשלת ישראל, למשרד החינוך, ואז קיימתי דיון בהנהלת המינהל, והעברנו החלטה שכל תלמיד יוצא אתיופיה, בגיל 18, שמחוייב בתשלום של המוסד לביטוח לאומי וביטוח בריאות, המוסד ישלם בעבורו את הכסף, ועליית הנוער תשלם בהחזר את הכסף.
יחיאל שילה: משנת 1996 - ואני אסביר אחר כך למה עד 96 ומ96-.
יחיאל שילה: חלק מהמוסדות שילם.
יחיאל שילה: חלק מהמוסדות לא שילם.
יחיאל שילה: תופעה נוספת היא שהילדים מקבלים את ההודעות הביתה.
יחיאל שילה: לא תמיד הילדים יידעו את מערכת החינוך, לכן הם לא ידעו.
יחיאל שילה: לא קיבלו, כן קיבלו-
הערה: לקרוא.
יחיאל שילה: שקיבלו את המידע הזה ולא שילמו - חששו שלא יקבלו בחזרה את הכסף וכוליה.
יחיאל שילה: במעבר הזה מ96- ועד עצם היום הזה, המינהל שילם למוסד לביטוח לאומי קרוב לחצי מיליון שקל בעבור ילדים שהתחנכו בפנימיות של עליית הנוער.
יחיאל שילה: מאחר שראינו שהתופעה עדיין ממשיכה להיות רצינית, כיוון שחלק מהילדים כבר התגייסו לצבא, הלכו לשרות לאומי, ילדו ילדים, עוקלו כספים וכוליה וכוליה, באנו בהסדר, בחודש ינואר, הגענו לפגישה אצל מר יגאל ברזני, סמנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, יחד עם כל הצוות שלו, עם הצוות שלנו, עם החשב שלנו - והגענו לאיזה שהוא סיכום, שאנחנו איננו רוצים יותר להעביר את הכסף באמצעות המוסד.
יחיאל שילה: אנחנו נשלם ישירות, אבל כמובן לנו יש בעיה תקציבית, למצוא תקנה תקציבית לעניין הזה, כי גם במינהל ההתיישבותי לא הייתה תקנה תקציבית לתשלום הביטוח הלאומי, אלא שילמנו מפה, ושילמנו משם, מכל מיני סעיפים.
יחיאל שילה: אתם צריכים רק לדעת, מדובר היום, בשנה הזו, בתש"ס - בקרוב ל600- תלמידים שחייבים בתשלום למוסד לביטוח לאומי.
יחיאל שילה: אלו תלמידי י"ב, י"ג, אלה שלומדים בכיתה י', י"א, בכיתה ז' ובכיתה ח'.
יחיאל שילה: ישנם ילדים בני 19 שלומדים בכיתה ח' ובכיתה ט', והם חייבים כבר בתשלום של המוסד לביטוח לאומי.
יחיאל שילה: אם אפשר היה בכלל לומר, רבותיי, לציבור הזה, לאוכלוסייה הזאת, אנחנו עושים תקנה מיוחדת, מביאים את זה לכנסת - מבטלים את הסיפור הזה.
יחיאל שילה: אני מבין שזה אי אפשר, אינני מבין למה אי אפשר, למרות שאמרו שרוצים להתחיל באיזה שהם הליכים תחיקתיים, אבל לא "הלך" בעניין הזה.
יחיאל שילה: בינתיים, מה שהמוסד לביטוח לאומי ביקש מאיתנו, להביא לו דיסקטים על שנתונים 96, 97, 98, כי אנחנו איננו יכולים לשלם רק בעבור שנה אחת, מאחר שלילד מצטבר גם חוב, אזיי אין מדובר - כמה התשלום, 118 שקל?
יחיאל שילה: - גם אלה שסחבו חובות של 96.
יחיאל שילה: המדינה באה ואומרת: מר יואב הס, אינני מחוייבת על חובות של הסוכנות היהודית.
יחיאל שילה: לכן אמרנו ככה: תלמיד שהתחיל ב96- והלאה - המדינה תהיה מחוייבת.
יחיאל שילה: היא צריכה למצוא תקציבים, צריכה לריב באוצר וכוליה.
יחיאל שילה: זו כבר בעיה שלנו.
יחיאל שילה: לכן אנחנו כרגע נמצאים בהליכים של הסדר מול המוסד לביטוח לאומי - אני ראיתי לפני כשבוע-שבועיים, המוסד לביטוח לאומי פיזר את הרשימות בין הסניפים.
יחיאל שילה: אנחנו מחכים כרגע לקבל מהם את חובות התלמיד של כל תלמיד ותלמיד, כל החובות שלו.
יחיאל שילה: אני מדבר אך ורק בעליית הנוער, ואך ורק בחינוך הפנימייתי.
יחיאל שילה: בוודאי זה אינו פותר את הבעיה של האחרים.
יחיאל שילה: אנחנו אמרנו למוסדות כרגע, מאחר שישנם ילדים שמסיימים, שימשיכו לשלם ואנחנו נחזיר.
יחיאל שילה: אני מודע שישנם מוסדות שאינם משלמים.
יחיאל שילה: הם חוששים שלא יקבלו את ההחזר, או שאינם מודעים לבעיה.
יחיאל שילה: אינני יודע מה הסיבות.
יחיאל שילה: לכן אנחנו באנו ואמרנו, אנחנו נעבוד משרד מול משרד.
יחיאל שילה: משרד החינוך, מול המוסד לביטוח לאומי.
יחיאל שילה: אם נגיע להסדר ויימצא תקציב - כלומר אנחנו צריכים לפנות בפנייה תקציבית.
יחיאל שילה: אנחנו עשינו חשבון רק של הילדים שלומדים השנה - בלי החובות שלהם, זה מתקרב למיליון שקלים וחצי.
יחיאל שילה: בלי החובות.
יחיאל שילה: מדובר כאן בסכום לא קטן, אבל לדעתי, סכום שאפשר לעמוד בו.
יחיאל שילה: אבל צריך לפנות בפנייה תקציבית לאוצר ולבקש תקציב בעבור העניין הזה.
יחיאל שילה: אנחנו מחכים כרגע לדוחות מהמוסד לביטוח לאומי כדי לדעת כמה חייב כל תלמיד, לא רק לשנה זו, אלא בכלל כמה הוא חייב, כולל בשנים שלפני 96.
יחיאל שילה: לפני כחצי שנה, הייתה לי שיחה עם היועצת המשפטית של הסוכנות היהודית בסוגייה הזו של לפני שנת 1996.
יחיאל שילה: הם מודעים - הסוכנות היהודית מודעת לזה שיש לה בעיה בעניין הזה.
יחיאל שילה: אבל לפני שאנחנו נתחיל כרגע לריב עם הסוכנות היהודית, קודם כל שנדע מהם החובות של התלמיד מאז שהוא התחיל ללמוד בפנימייה אצלנו ועד עצם היום הזה - לגבי כל התלמידים.
יחיאל שילה: אנחנו העברנו את כל הרשימות.
יחיאל שילה: שוב, אני מדבר רק על הפנימיות, ורק על אלה שנתמכים על ידי עליית הנוער.
יחיאל שילה: כשנקבל את החובות, חשב המינהל יעשה פנייה תקציבית לאוצר, ואני מקווה שאנחנו נמצא את הפתרון לגבי אותם תלמידים.
יחיאל שילה: אני מקווה שנתתי פה איזה שהוא מענה חלקי, לפחות לבעיה הגדולה הזו.
יחיאל שילה: מכאן והלאה, אנחנו נעבוד מול המוסד לביטוח לאומי.
רם לוי: יכול להיות פתרון, כי אם אנחנו יושבים - ואינני יודע אם יש נציג של אגף תקציבים באוצר, הוא מאד היה חשוב לישיבה פה.
רם לוי: בחקיקה, כי יכול להיות שיהיו חשופים פה גם לעניין שנותנים לאוכלוסייה אחת, ואין נותנים לאוכלוסייה אחרת, וצריך לקחת את זה בחשבון, כי לא יכולים להפלות בסופו של דבר; אבל האוכלוסייה הזאת היא האוכלוסייה העיקרית שיש לה מקרה כזה, כי אם תלמידים מתחילים לפעמים בגיל 19-20 בכיתה י' למשל, כי אז הם כבר יגיעו לזה.
רם לוי: לכן, אם הביטוח הלאומי היה נותן לזה פתרון, או מענה כללי, שזה בצורה של חקיקה, וזה ראיתי שבזמנו כן קיים בתכתובת של עליית הנוער - יש משהו שניסו לעשות, אבל אינני יודע למה זה כשל.
רם לוי: אנחנו עשינו פתרון מקומי.
רם לוי: עוד מעט אני ארד לרמה הזאת.
רם לוי: צריכות להיות תקנות תקציביות במשרדים הרלוונטיים שמתייחסים לאותם תלמידים, אם משרד הקליטה מטפל בסל קליטה, או משהו כזה, באתיופים, היה צריך להיות, אם רוצים לתגמל את הנושא הזה, או לתקצב את הנושא הזה, היה צריך להתייחס.
רם לוי: אותו דבר ברווחה ואותו דבר במשרד החינוך.
רם לוי: לכן אנחנו נתנו פתרון, שברור שהוא לא שלכם - אנחנו משרד ממשלתי, נתנו פתרון מקומי.
רם לוי: ההסכם שעליית הנוער עוברת למינהל לחינוך התיישבותי הוא מספטמבר 96.
רם לוי: לכן אנחנו איננו יכולים להתייחס לחובות שהיו בגין הסוכנות היהודית, או שתלמידים היו באותה מסגרת של עליית הנוער, אבל טופלו במסגרת הסוכנות היהודית.
רם לוי: אנחנו ניסינו לקדם את הנושא.
רם לוי: מר יחיאל שילה דחף את הנושא, וניסינו לקדמו עם המוסד לביטוח לאומי, כדי שלא תיווצר בירוקרטיה, שהתלמיד משלם ואחרי זה זה עובר, והוא איננו יודע, וכן יודע, וכן הגיע מכתב הביתה, ולא הגיע מכתב הביתה.
רם לוי: שיהיה מיפוי כללי של כל התלמידים שלומדים, כי להם יש תעודות זהות.
רם לוי: העברנו את זה בצורה מגנטית, כאשר אנחנו כרגע רוצים לראות את כל המיפוי.
רם לוי: כיום זה אינו נמצא בצורה של הסכם - יש איזה פרוטוקול בינינו לביטוח הלאומי, ולכן הוא אינו מופץ לכולם.
רם לוי: מר יואב הס, הוא פרוטוקול פנימי, שמדבר על זה שאנחנו, יש לנו נכונות לשלם, אבל עוד אין לנו מידע בדיוק מה הסכום, וזה מוגבל ומותנה בתקנה התקציבית שנהיה מתוקצבים.
רם לוי: אם יצא 5 מיליון שקלים, ויש לנו רק 500,000 –שקלים - איך נוכל לשלם את הכל?
רם לוי: אבל אנחנו מעונינים, רוצים לקדם את העניין, והתחלנו.
רם לוי: בינתיים שילמנו למרבית המוסדות, או כמעט לכל המוסדות שהגישו אלינו בשנים האחרונות; שילמנו סדר גודל של 550,000 שקלים.
רם לוי: כיום אנחנו ממפים, ונראה פחות או יותר מה הסכומים.
רם לוי: חלק איכשהו תקצבנו לעצמנו, אבל חלק - אנחנו צריכים להגדיל את התקנה.
רם לוי: זה פחות או יותר מה שקורה.
9315: שלנו משנת 1984-1996, אלה היו תלמידים לא במסגרת של עליית הנוער?
יחיאל שילה: שילמנו.
יחיאל שילה: אני רוצה שתבינו עוד דבר אחד, מבחינת חוקי הביטוח הלאומי, תלמיד, אפילו שהוא בן 19, הוא התגייס שנה לאחר לימודיו, אינו חייב בתשלומי הביטוח הלאומי.
יחיאל שילה: הוא אינו חייב.
יחיאל שילה: יואב הס, למרות העניין הזה, עליית הנוער והמינהל לחינוך התיישבותי שילמנו גם בעבור אוכלוסייה שכזו, שאנחנו בעצם לא היינו צריכים לשלם בעבורה, כי אנחנו איננו יודעים בדיוק את תאריך הגיוס.
יחיאל שילה: סייגים.
יחיאל שילה: כל ילד שהיה בי"ב בן 18, שילמנו בעבורו באופן אוטומטי.
יחיאל שילה: אמרנו למוסד לשלם בעבורו את הביטוח הלאומי.
יואב הס: ואומר דברים קצת אחרים.
נעמי בלומנטל: לנסות לפתור את כל הבעיה.
נעמי בלומנטל: חכה.
נעמי בלומנטל: אנחנו נתייחס לכל.
נעמי בלומנטל: אנחנו שומעים את הדברים, אנחנו מחכימים, ונראה איך אפשר לפתור את זה.
יונתן וודג'י: ומעלה הם משלמים.
יונתן וודג'י: אני כתבתי כמה פעמים ואני בין אלה שבין 94-98.
יונתן וודג'י: כתבתי מכתב גם למר יחיאל שילה, גם לגברת רחל חייק, שהיא אחראית שם - ולפחות שישלמו בינתיים את השנתיים בין 96-98; והם הפנו אותי למוסד שישלם -והמוסד אמר, קודם עליית הנוער תשלם.
יונתן וודג'י: בסוף עיקלו לה את החשבון, כי לא שילמו.
יונתן וודג'י: גם כשמבטיחים שכן ישלמו, ויש הסכם - אין מקיימים.
יונתן וודג'י: אזיי אני רוצה באמת היום שנצא מכאן עם החלטה ברורה.
יונתן וודג'י: לפחות מה שמדברים, שיקיימו הלכה למעשה.
נעמי בלומנטל: שרה כהן ממשרד הקליטה.
שרה כהן: בתהליך שהוא גם כבר קרוב ל4- שנים ברמה של מפגשים בין הנהלת המשרד שלנו ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי.
שרה כהן: מצויים גם אצלי פרוטוקולים, שכמעט בכל מפגש, כולל גם עם המנכ"ל הקודם - פרופסור תמיר - וגם עם פרופסור יוחנן שטסמן הנושא הועלה על ידינו, בהחלט גם מתוך התייחסות לא רק לצעירים שנמצאים במסגרות של עליית הנוער, אלא גם לגבי צעירים שנמצאים בבתי ספר בקהילה, שגילם 19 ומעלה.
שרה כהן: זאת אומרת, אנחנו היינו ערים לפרק הזמן 18-19 שגם לגבי ותיקים זה פרק זמן, שאם הם נמצאים בי"ב אין גובים מהם כסף, אבל מ19- ומעלה.
שרה כהן: אנחנו העלינו את זה כריטואל חוזר, והפנייה שלנו לביטוח הלאומי הייתה בכל פעם מחדש, זה כן למצוא איזה שהוא ערוץ ברמה של שינוי בתקנות אצלם.
שרה כהן: גם מכיוון שהאוכלוסייה יוצאת אתיופיה היא אוכלוסייה ייחודית, היא כמעט היחידה שמגיעה לתוך המערכת בגילים מאוחרים יותר.
שרה כהן: פנינו גם בזמנו למי שהיה יו"ר ועדת הכספים, שגם הוא פנה בזמנו למר יוסי תמיר וציין שמבחינתו מדובר בלקונה בחוק, שהוא חושב שיש צורך לשנות את התקנות.
שרה כהן: זה הלך הלוך-חזור, כשכל פעם המוסד לביטוח לאומי גם בא אלינו ואמר:
שרה כהן: אני רוצה לדעת את ההיקפים של אלה שנמצאים בקהילה.
שרה כהן: זאת אומרת, קל יותר לאמוד את המספרים של מי שנמצא באחריות של עליית הנוער, אבל בהחלט יש כאלה שנמצאים בקהילה, שנמצאים עם ההורים, ומגיל 19 נמצאים עדיין בכיתה י"א או י"ב.
שרה כהן: ניסינו לבחון את זה - הלכנו וניסינו "להרים את הכפפה".
שרה כהן: מר שלמה היה אז במשרד כממונה על הנושא של יוצאי אתיופיה, ויחד איתו ניסינו לבחון את זה, מול משרד החינוך.
שרה כהן: הוצאנו אצלנו כל מיני הפקות כאלה ואחרות.
שרה כהן: זה מידע שלא ניתן היה לקבל אותו בשום צורה.
שרה כהן: פנינו לביטוח הלאומי כמה פעמים, ואמרנו: בואו תנסו לאפיין מתוך המערכת שלכם את החובות של אלה שעדיין פתוחים אצלכם.
שרה כהן: המוסד לביטוח לאומי טען שהוא איננו יכול בשום צורה של עיבוד להגיע לאוכלוסייה הזו.
שרה כהן: זאת אומרת, מבחינתו זה נעלם אחד גדול.
שרה כהן: באחד מן השלבים, המוסד לביטוח לאומי אמר למנכ"לית הקודמת שלנו, גברת שלומית כנען:
שרה כהן: בואו תשיבו את זה חזרה, אחרי שהייתה הסכמה שהם יבחנו דרך לשינוי תקנות אצלם, בשנת 98, וזה לא התקדם.
שרה כהן: הם ניסו להחזיר את זה שוב למערכת שלנו ולהגיד: מיצאו איזה שהוא ערוץ תשלומים על בסיס פרטני.
שרה כהן: שוב ניסינו לבחון - לא פסלנו את זה על הסף - שוב ניסינו לבחון עם משרד החינוך, לראות את ההיקפים.
שרה כהן: צריך גם לקחת בחשבון שמשרד הקליטה כאן - הוא ציין כאן איזו שהיא תקנה תקציבית - תשלום לעולים ניתן במסגרת צה"ל, בשנה הראשונה לעלייה, כשבעצם בשנה הראשונה לעלייה כל העולים פטורים לחלוטין מתשלום של דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח רפואי, כך שזה ממילא מתייתר.
שרה כהן: אנחנו מדברים אחרי השנה הראשונה.
שרה כהן: כאן אנחנו מדברים על אוכלוסייה שחלקה אפילו 15-16 שנה בארץ, כאלה שהגיעו בגיל 3-4 ונמצאים במערכת החינוך.
שרה כהן: קשה לקרוא להם, עם כל הרצון של משרד הקליטה להיות "מטריה" יחסית רחבה, קשה לקרוא להם עדיין עולים.
שרה כהן: הנושא הועלה פעם נוספת, בישיבה שהייתה עם השרה גברת יולי תמיר ועם מנכ"ל הביטוח הלאומי, מר יוחנן שטסמן, בתחילת חודש אפריל, אצלנו במשרד.
שרה כהן: זה הועלה מבחינתנו כנושא ראשון בחשיבותו מבחינת העובדה שעדיין אין לו מענה.
שרה כהן: אנחנו ערים לכל זה.
שרה כהן: אצלנו גם מתנקזות הרבה מאד פניות.
שרה כהן: הכיוון האחרון שהסתמן - ושוב זה איזה שהוא ניסיון של הביטוח הלאומי שוב לפנות אלינו לאמוד את היקף האוכלוסייה.
שרה כהן: נתבקשנו לפרסם איזו שהיא מודעה בעיתון, אבל אנחנו עדיין ממתינים לפגישה עם מר יגאל ברזני, כדי שלא נפרסם סתם מודעה שתקרא לכל מי שיש לו חובות לפנות למוסד לביטוח לאומי.
שרה כהן: נראה לנו שזה יהיה קצת לא אחראי ושצריך למקד בדיוק את אותה אוכלוסייה, שכרגע רוצים לדעת את ההיקפים שלה, שהיא לא רק בתוך עליית הנוער, כדי לדעת באילו היקפים מדובר כאן.
שרה כהן: אני עדיין חושבת שראוי ונכון כאן כן ליצור איזה שהוא תהליך ברמה של שינוי בתקנות.
שרה כהן: זאת אומרת, אני חושבת שכל ההסתבכויות מסביב לזה יוצרות שוב כל מיני מנגנונים, שאין זה ברור לי עד עכשיו מאין הגיעו לכאלה חובות.
שרה כהן: אם מדובר, לדוגמה, רק בשנתיים שאדם נמצא למשל בכתה י"א וי"ב, בגיל 19 ו20-, כי אז - איך הוא הגיע לחוב של 5,000 או 6,000 שקלים?
שרה כהן: יכול להיות שצריך לקחת בחשבון כאן שהתערבבו כאן כמה דברים, שחלק מהחובות אולי נוצרו כשאדם כן היה צריך לשלם, אבל בגלל כל הבלבול, החובות תפחו והדברים אינם מסודרים.
שרה כהן: נראה לי שוב הכיוון של שינוי בתקנות.
שרה כהן: אני חושבת שראוי שהמוסד לביטוח לאומי יעשה את הניסיון כן למצוא את הדרך.
שרה כהן: אין מנוס אלא להעביר את הנושא לפתחכם.
שרה כהן: אני יודעת שיש לכם צוות מאד מיומן, הוא מגיע הרבה כאן לוועדת העליה והקליטה, ובאמת עושים עבודה מצוינת.
שרה כהן: אני בטוחה שתוכלו למצוא לזה פתרון, כי עם כל הכבוד, אם לא - אנחנו נעשה שינוי בחקיקה, ובינתיים - עד שיהיה השינוי, פשוט לא ייתכן המצב.
שרה כהן: הוא לא הגיוני, הוא מצב אבסורדי, שתלמיד שלומד עדיין בבית ספר בגיל 19 ו20-.
שרה כהן: גם אני גדלתי במושב, שאני זוכרת שהגיעו אז העולים משנות החמישים, ואני למדתי עם הרבה מאד מהם.
שרה כהן: אני הייתי בת 9, והן היו בנות 12.
שרה כהן: אז כל הזמן למדנו ולמדנו דברים חדשים, ובאמת הן הגיעו לגיל 18 הרבה קודם לפני שאני הגעתי לגיל 18.
שרה כהן: אני חושבת שאין מנוס מאשר מצב שבו אתם תתנו את הפתרון.
שרה כהן: אני יודעת, למשל, שיש איזו הצעת חוק - אינני יודעת איפה היא עומדת - למשל על קצבאות ילדים, שזה דבר דומה.
שרה כהן: במיוחד משפחות חד הוריות, שאם אותו הילד מגיע לגיל 18, והוא עדיין לומד בתיכון, ימשיכו לשלם עבורו קצבת ילדים, עד שהוא גומר את הלימודים.
שרה כהן: אני יודעת שיש קשיים עם זה, אבל אני באמת מצפה - וכפי שנאמר, אנחנו מצפים לזה עכשיו, לפתרון מכם, איך אפשר לפתור את הבעיה הזאת.
שמואל הלפרט: באופן כללי?
נעמי בלומנטל: שמואל הלפרט, אני רק רוצה לבוא ולומר, מסתבר שעיקר הבעיה מתנקזת אצל העולים מאתיופיה.
נעמי בלומנטל: אנחנו יודעים שהבעיה רחבה יותר.
נעמי בלומנטל: הנה, נתתי דוגמה, - משפחות שהילד עדיין בתיכון, והוא הגיע לגיל 18.
נעמי בלומנטל: אבל הבה ננסה להתמקד בשלב זה בעולי אתיופיה.
שמואל הלפרט: הלאומי, מר יוחנן שטסמן, לדבר בנושא הזה, אם הוא חושב שיש אפשרות לשנות את החוק לגבי אלה שמעל גיל 18 וממשיכים ללמוד ועדיין אינם מרוויחים כסף.
שמואל הלפרט: יש פה מן אבסורד.
שמואל הלפרט: ההורים צריכים לממן אותם, ודורשים מהם ביטוח לאומי.
שמואל הלפרט: ביטוח לאומי יש הגיון לדרוש מאדם שמרוויח, או שהגיע לפחות לגיל שבו סיים את הלימודים, ושהוא מסוגל לצאת לשוק העבודה, אבל לא תלמיד ולא סטודנט.
נעמי בלומנטל: אנחנו יכולים לבוא ולומר, יש לנו חוקים שמתייחסים לעולים חדשים, מכיוון שבכל זאת, אנחנו במסגרת ועדת עליה וקליטה-
נעמי בלומנטל: חקיקה.