GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב ביילסקי: אני מעריך שהרבה מהידיעות שאנחנו קוראים באינטרנט מגיעות אליו אולי 20 שניות לפני כן, אולי דקה לפני כן, ומיד אחר כך זה מתפרסם, כך שאין צורך לבוא ולספר את דבר מדינת ישראל.
זאב ביילסקי: מה שכן, צריך לתת אינפורמציה מיידית ומדויקת.
זאב ביילסקי: אם סטודנט רוצה ללמוד בארץ, אנחנו חייבים לאפשר לו את כל האינפורמציה כדי שיקבל החלטה מהר, אם לבוא או לא לבוא.
זאב ביילסקי: נושא שני זה החינוך והזהות היהודית.
זאב ביילסקי: אני רוצה להגיד לכם שאני באופן אישי, נולדתי בירושלים, פחות או יותר יחד עם מדינת ישראל.
זאב ביילסקי: כל חיי עסקתי בנושא של זהות יהודית, של עלייה, של קליטה.
זאב ביילסקי: אשתי עולה חדשה וחלק גדול מהמשפחה שלה הגיעו לארץ כעולים חדשים.
זאב ביילסקי: הנושא הוא מאוד מאוד קרוב אליי.
זאב ביילסקי: לא האמנתי ש-60 שנה לאחר מכן, לאחר השואה שקרתה לנו, יהיה מצב שלפי הסטטיסטיקות בין 60% ל-70% מיהדות ארצות הברית לא היתה ולא תהיה פעם אחת בחיים שלהם במדינת ישראל.
זאב ביילסקי: הבוקר, אני בא עכשיו ממלון 'ענבל', ישבתי שם עם קבוצה שהגיעה מאינדיאנפוליס, חצי מהם פעם ראשונה, חצי מהם כבר היו לפני כן, ודיברתי איתם.
זאב ביילסקי: אני אומר להם, 'תגידו לי, איך זה יכול להיות ש-60%, 70% לא מעוניינים לבוא לפה'.
זאב ביילסקי: אני כבר לא מדבר על עלייה, לבקר, לראות, לגעת בכותל, לראות איך הפלא שקרה פה.
זאב ביילסקי: הלוא זה פלא.
זאב ביילסקי: תראו את העם היהודי מאיפה יצא, מה קרה לנו, מאיפה יצאנו ומה אנחנו היום.
זאב ביילסקי: מי חלם על זה?
זאב ביילסקי: מי חלם?
זאב ביילסקי: אותם מסכנים שהובלו ברכבות, אותם השורדים המועטים שיצאו משם.
זאב ביילסקי: אם היית אומר להם אז, באותו יום ששחררו אותם, היו אומרים להם 'תראו, עוד כמה עשרות שנים תהיה מדינה של העם היהודי, שתגן על עצמה, שתשמור על עצמה,שתוכל להביא עולים, תהיה פה כנסת ישראל ריבונית שתשב ותנהל פה את המדינה'.
זאב ביילסקי: זה פלא, זה נס שקרה לנו.
זאב ביילסקי: אנחנו אולי, שחיים פה וציניים ומלקים את עצמנו כל הזמן, מה יהיה?
זאב ביילסקי: מה יהיה?
זאב ביילסקי: יום שישי, מה יהיה?
זאב ביילסקי: תראה, פותחים את העיתונים, הכול רע.
זאב ביילסקי: תראו מה עשינו.
זאב ביילסקי: תראו לי מדינה אחרת בעולם שעשתה מה שאנחנו עשינו.
זאב ביילסקי: אחת.
זאב ביילסקי: אחת, תראו לי שעשתה מה שאנחנו עשינו, עם כל האיומים, עם כל המלחמות, עם כל מה שעברנו, תראו מה ייצרנו פה, איזה גאווה.
זאב ביילסקי: דבר אדיר.
זאב ביילסקי: לא שסיימנו את המלאה, לא שאין מה לעשות.
זאב ביילסקי: ברוך ה', הבית הזה דואג כל הזמן שמי שלא יעשה, יעשה יותר.
זאב ביילסקי: זה תפקידו, וזה טוב שזה כך.
זאב ביילסקי: אבל סך הכול, צריך גם להתגאות.
זאב ביילסקי: איך יכול להיות שמיליונים מאחינו ואחיותינו בארצות הברית לא מוכנים לבוא לפה, כדי לראות את הדבר הזה שהוא קשור גם להם?
זאב ביילסקי: זאת מדינתו של כל העם היהודי, זאת המדינה היחידה בעולם שיש בה חוק שבות.
זאב ביילסקי: מדינה יחידה.
זאב ביילסקי: תראו לי עוד מדינה.
זאב ביילסקי: אני הייתי שליח עלייה בדרום אפריקה, ראיתי את היהודים מדרום אפריקה שרוצים ללכת לאוסטרליה.
זאב ביילסקי: אז היו שניים.
זאב ביילסקי: אחד בא לשגריר אוסטרליה, לדבר איתו, ואחד בא אליי, לדבר על ישראל.
זאב ביילסקי: זה שבא אליי אומר 'כן, מר ביילסקי, איפה התיקים?
זאב ביילסקי: איפה זה?
זאב ביילסקי: למה לא זה?' זה שבא לשגריר האוסטרלי, אומר 'מיסטר אמבסדור.
זאב ביילסקי: Yes, I would like to take your time for a minute , כן, יש לי כסף, כן, יש לי...' רק תיקח אותי, תיתן לי אשרה זמנית.
זאב ביילסקי: גרין קארד, חלום של אנשים.
זאב ביילסקי: חלק מקבלים, חלק לא מקבלים.
זאב ביילסקי: אצלנו זה המקום היחידי שכל יהודי, בערוב ימיו, חולה, חולה סרטן, יורד מהמטוס, הולך לתל השומר לטיפולים ואנחנו מקבלים אותו עם כל הזכויות, כעולה חדש.
זאב ביילסקי: איפה יש דבר כזה?
זאב ביילסקי: אז רק לראות את זה כיהודי ולא לבוא לפה?
זאב ביילסקי: לכן הסוכנות היהודית מכוונת היום את מרבית הפעולות שלה, בנושא חינוך, לקשר עם העם היהודי.
זאב ביילסקי: לשכנע את הדור הצעיר לבוא וללמוד פה.
זאב ביילסקי: אנחנו מצאנו שבארצות הברית כל שנה 20,000 צעירים יהודיים יוצאים מארצות הברית ללמוד באוניברסיטאות בכל העולם.
זאב ביילסקי: אלה שאוהבים גלישת גלים, נוסעים לאוסטרליה.
זאב ביילסקי: אלה שאוהבים אמנות, נוסעים לברצלונה.
זאב ביילסקי: אלה שאוהבים היסטוריה, הולכים לאיטליה.
זאב ביילסקי: כל העולם.
זאב ביילסקי: 20,000 צעירים יהודיים, סטודנטים, עוזבים את ארצות הברית ונוסעים.
זאב ביילסקי: אתם יודעים כמה מתוכם מגיעים לישראל?
זאב ביילסקי: אני אגיד לכם.
זאב ביילסקי: 700.
צבי הנדל: מי שאוהב קסאמים, לאן הוא יכול לנסוע?
זאב ביילסקי: 700 צעירים, מתוך 20,000, מגיעים לישראל.
זאב ביילסקי: זה מביא אותנו למסקנה---
צבי הנדל: כמה לישיבות ההסדר?
זאב ביילסקי: לא יודע.
זאב ביילסקי: מתוך 700 אני כבר לא סופר כמה מגיעים.
זאב ביילסקי: אתה יודע, שיבואו.
זאב ביילסקי: אצלנו, אנחנו מקבלים בברכה מי שבא לישיבה, מי שבא לאוניברסיטה, כל מקום שיבוא, רק בוא נאמר, קודם כל תבוא, אחר כך נתחיל להתווכח לאן שיבוא.
זאב ביילסקי: אבל קודם כל שיבוא.
זאב ביילסקי: 700 מתוך 20,000.
זאב ביילסקי: זה אומר שיש לי פוטנציאל, רק בצפון אמריקה, של למעלה מ-19,000 סטודנטים לשכנע אותם.
זאב ביילסקי: הם כבר החליטו לצאת.
זאב ביילסקי: עד שאמריקאי מחליט לצאת, לוקח זמן.
זאב ביילסקי: הוא כבר החליט לצאת.
זאב ביילסקי: הוא לבד, הוא לא עם משפחה, הוא לא צריך לדאוג לפרנסה, הוא יוצא לשנה.
זאב ביילסקי: אנחנו צריכים ליצור פה תנאים ואנחנו עושים את זה דרך פרויקט 'מסע', פרויקט שמשותף לממשלת ישראל ולסוכנות היהודית שהוא יבוא לפה למדינת ישראל.
זאב ביילסקי: זאת עבודה חשובה מאוד.
זאב ביילסקי: אני רוצה להגיד לכם, שונה אדם שהגיע לפה לשנה, מאדם שבא לבקר.
זאב ביילסקי: אני אומר רק שיבואו.
זאב ביילסקי: יבואו לשבוע, לעשרה ימים, ברוך ה', שיבואו.
זאב ביילסקי: ישנו פרויקט יוצא מן הכלל שיסדו אותו מספר פילנטרופים אמריקאים, בשם 'תגלית', שמביא כ-30,000 עד 35,000 אלף לשנה ולקראת שנת ה-60 יביאו עוד הרבה יותר.
זאב ביילסקי: פרויקט אדיר.
זאב ביילסקי: אבל להביא אנשים לשנה, אתה שולח אותו חזרה אחד משלנו.
זאב ביילסקי: הוא מדבר עברית.
זאב ביילסקי: כשהוא יהיה מנהיג בקהילה שלו ותהיה שאלה האם את הכסף להשקיע בקהילה המקומית, או לשלוח אותו לטובת מדינת ישראל, הוא יקום ויגיד 'חבר'ה, אני הייתי בשדרות, אני ראיתי מה שקורה שם, אם אנחנו יכולים עוד קצת להתאמץ פה ולשלוח כסף למדינת ישראל, עשינו דבר גדול'.
זאב ביילסקי: העלייה, הזהות, הקשר, אין תחליף לדבר הזה, ולכן יפה עשתה ממשלת ישראל וזאת החלטה די משמעותית מבחינת ממשלת ישראל, כי אני אגיד לכם תיכף מה אני חושב שהממשלה צריכה לעשות עוד, זה להיכנס לנושא הזה, בשותפות 50% עם הסוכנות היהודית, פרויקט יקר מאוד, כי סך הכול להביא אדם לשנה לארץ זה עסק מאוד יקר, ולהביא אותם לפה למדינת ישראל, לשנה.
זאב ביילסקי: ואני אומר לכם, כל מקום שהוא רוצה לבוא, זה טוב בשבילנו.
זאב ביילסקי: יש לנו למעלה מ-100 תוכניות שתפורות לכל אחד שרוצה להגיע.
זאב ביילסקי: אין שום תוכנית שאדם רוצה להגיע והוא לא יכול.
זאב ביילסקי: מה שאנחנו צריכים לעשות זה עוד להשתפר עם האוניברסיטאות, לתת יותר קורסים באנגלית, לתת יותר אפשרויות של קרדיט, של ניקוד, בכל אופן הוא בחור צעיר, הוא רוצה שמה שהוא עשה פה ייזקף לו גם כשהוא חוזר לארצות הברית, להמשיך ולעשות את זה.
זאב ביילסקי: נושא נוסף זה בתי ספר יהודיים.
זאב ביילסקי: יש למשל שני בתי ספר יהודיים בבלגיה.
זאב ביילסקי: לא יודע, מכל העולם למה בלגיה.
זאב ביילסקי: אחד שמו תחכמוני ושני שמו מיימוני.
זאב ביילסקי: שני בתי ספר יהודיים.
זאב ביילסקי: כל בוגרי בתי הספר האלה מדברים עברית.
זאב ביילסקי: איך אני יודע?
זאב ביילסקי: כשהייתי ראש עיריית רעננה, יום אחד אמרו לי שרוצים לשכור את האולם, צריכים אולם של 1,000 איש, כדי שיבואו כל העולים שעלו מבלגיה.
זאב ביילסקי: ומבקשים שתבוא לברך.
זאב ביילסקי: אמרתי 'בסדר'.
זאב ביילסקי: באתי לברך וכמו ראש עיר עסוק, הוא בא, יש לו פתק, אומר זה, שואל את ההוא 'נו, מה עכשיו?' , אומרים 'עכשיו הבלגים'.
זאב ביילסקי: טוב, מה אני אגיד לבלגים?
זאב ביילסקי: 'טוב, עלו לישראל', תעלו לישראל, אני יודע, לא צריך להתכונן יותר מדי, אני יודע מה להגיד לאנשים.
זאב ביילסקי: אני מגיע לשם, אני שואל את המארגן, אני אומר לו 'תגיד לי, אם אני אדבר אנגלית, זה בסדר?
זאב ביילסקי: ' כי אני יודע שבבלגיה מדברים צרפתית, אז לא תמיד זה, לפעמים.
זאב ביילסקי: בצרפת אני יודע שאסור לדבר אנגלית, עדיף לדבר עברית, שיתרגמו, לא כל כך אוהבים.
זאב ביילסקי: אז שאלתי אותו, הוא אומר לי, 'מה זאת אומרת איזה שפה?
זאב ביילסקי: תדבר בעברית'.
זאב ביילסקי: אמרתי לו 'אבל זה עולים חדשים', הוא אומר לי 'מה אתה מדבר?
זאב ביילסקי: אלה עולים חדשים שבאים ומדברים עברית'.
זאב ביילסקי: ואז התחלתי להתעניין, למה במיימוני ובתחכמוני בבלגיה מדברים עברית.
זאב ביילסקי: אתם יודעים למה?
זאב ביילסקי: כי פשוט יש שם הנהגה מקומית שאכפת לה, ואז במקום עוד כמה שעות לדברים אחרים, נותנים את זה בעברית, ומביאים מורים מהארץ ובודקים שכל תלמיד מדבר עברית.
זאב ביילסקי: דרום אמריקה – היו מספר בתי ספר שאנשים דיברו עברית.
זאב ביילסקי: היום זה מתחיל לרדת, למה?
זאב ביילסקי: כי באים ההורים ואומרים למנהל 'תשמע, עזוב, מה, תוסיף קצת מתמטיקה, תוסיף קצת פיזיקה', כי הראש שלו אומר, 'תראה, זה בחיים לא יגיע לישראל, אז בשביל מה לו עברית?
זאב ביילסקי: בוא נחזק אותו בפיזיקה, כדי שהקולג', האוניברסיטה שהוא יתקבל, תהיה טובה יותר'.
זאב ביילסקי: פה אנחנו נכנסים לתמונה.
זאב ביילסקי: לנו יש עניין רב מאוד כדי שהדור הבא של יהודים ברחבי העולם יהיה דור שיודע בדיוק מה זה להיות יהודי בעולם הזה.
זאב ביילסקי: קצת הזיכרון מטשטש, קצת השנים משכיחות, אנחנו פה כדי להזכיר לכולם שאנחנו עם שההיסטוריה לימדה אותנו לקח, שאנחנו חייבים להיות ביחד.
זאב ביילסקי: חייבים לשמור על זיקה יהודית.
זאב ביילסקי: רק ההבדל הענק בין מה שהיה פעם לבין היום זה שהיום מרכזו של העם היהודי זה פה בציון.
זאב ביילסקי: התגשם לנו החלום, הגענו לפה והיום המרכז היהודי הגדול ביותר, למרות שהיה כבר ויכוח כמה שנים, פעם אמרו ניו יורק, פעם אמרו זה, הוויכוח הוכרע מזמן – פה, במדינת ישראל.
זאב ביילסקי: וכדי להיות מקושר למדינת ישראל, אתה חייב להיות אחד שהיה, שקצת מדבר את השפה, שקצת מבין מה שקורה פה, שמחובר.
זאב ביילסקי: והחיבור הזה הוא מטרה עליונה אצלנו.
זאב ביילסקי: אנחנו נכנסים לעשרות בתי ספר בברית המועצות לשעבר ונלחמים על כל ילד, עוד פעם, יחד עם ממשלת ישראל.
זאב ביילסקי: פרויקטים של חי"ל, של חפציבה, שממשלת ישראל הכירה בכך, ואנחנו נכנסים היום, מצילים ילדים.
זאב ביילסקי: אני הייתי בבית ספר שם, שאומר לי המנהל 'אם היה לו בשביל משפחה X עוד 400 דולר לשנה, הילד היה בא לפה'.
זאב ביילסקי: אמרתי לו 'מה קשור 400 דולר לזה?' הוא אומר 'פשוט מאוד, התחבורה'.
זאב ביילסקי: בית הספר הרגיל הוא ליד הבית שלהם, בחינם, הוא לא צריך לנסוע.
זאב ביילסקי: בית הספר היהודי, יש לו סובסידיה, אבל תחבורה, הוא לא יכול לשלם את ה-400 דולר, ולכן אני ישבתי ואמרתי 'זאביק, תגיד לי, כמה שווה יהודי?
זאב ביילסקי: ' הלוא אני יודע שאם מצאנו את ה-400 דולר, יכול להיות שהצלנו עוד אחד.
זאב ביילסקי: לא את חייו, שיחיה, שיהיה בריא כל חייו, אבל כיהודי, ה-400 דולר האלה שינו את המסלול בשבילו.
זאב ביילסקי: או בית ספר יהודי, או בחוץ.
זאב ביילסקי: וזה דבר שאני לא יכול לישון בלילה כשאני חושב כמה שווה לקנות אדם שנכנס למסלול של העם היהודי – 400 דולר.
זאב ביילסקי: אז האם אני לא יכול להביא את ה-400 דולר?
זאב ביילסקי: אז אני צריך לעבוד עוד קצת ולהתאמץ עוד קצת ולנסוע בעולם ולדבר עם אנשים, ולשכנע אותם שמעשה היהדות של מדינת ישראל טרם הסתיים.
זאב ביילסקי: ואנחנו צריכים למצוא בשביל כל אחד את האפשרות ללמוד בבתי ספר יהודיים.
זאב ביילסקי: לבוא לקהילה, לבוא לבית כנסת.
זאב ביילסקי: תבוא פעם בשנה, תבוא פעמיים בשנה.
זאב ביילסקי: אני כבר למדתי גם שבאים עם האוטו ביום כיפור.
זאב ביילסקי: אחרי שככה התלבטתי ביני, אני ילד ירושלמי, ביום כיפור גם ציפור אתה שומע כשהיא מצייצת, ראיתי, אמרתי, 'אתה יודע מה?
זאב ביילסקי: אם זה טוב, הוא יחליט למעלה מה הוא מקבל, מה הוא לא, גם כן טוב'.
זאב ביילסקי: רק לקשר, שיבואו, שיהיו חלק מאיתנו.
זאב ביילסקי: אי אפשר שנאבד מיליונים מבני העם שלנו, שכל חייהם חיו בלי שהיו פעם אחת במדינת ישראל, בלי שיתעניינו מה שקורה לנו.
זאב ביילסקי: הנושא השלישי ובזה אני אסיים, אדוני היושב ראש, זה הנושא של סגירת פערים בחברה הישראלית.
זאב ביילסקי: קרה לנו משהו, ברובו טוב.
זאב ביילסקי: מדינת ישראל בשנים האחרונות התקדמה בצורה בלתי רגילה.
זאב ביילסקי: מי היה מאמין שאחרי מלחמה אנחנו נצמח כלכלית.
זאב ביילסקי: השנה עוד פעם צומחים כלכלית.
זאב ביילסקי: היצוא שלנו ענק, אנחנו פשוט מהווים מקור של גאווה.
זאב ביילסקי: כל פעם כשאני נוסע ומספר לאנשים על נאסד"ק, על הבורסה בניו יורק, מספר להם שאחרי ארצות הברית, המדינה השנייה בגודלה זה אנחנו.
זאב ביילסקי: מי היה מאמין?
זאב ביילסקי: כשחבר'ה צעירים נכנסים למרתף, מתחילים לעבוד, ואחרי 7-8 שנים הם נמצאים שמה, במרום הפסגה הכלכלית של העולם.
זאב ביילסקי: מי היה מאמין שחברות ישראליות היום ייקחו 20%, 25% מהנתח העולמי בטלקומוניקציה, בסלולרי, מי היה מאמין שזה קורה?
זאב ביילסקי: וזה חבר'ה צעירים ישראלים עשו את זה.
זאב ביילסקי: אבל יחד עם הפריחה הזאת, נשאר לנו למטה אלה שלא הצליחו.
זאב ביילסקי: אלה שלהורים שלהם לא היתה הזדמנות לתת לילדים שלהם את המינימום כדי שיגיעו לאותם מקומות כדי שיוכלו אחר כך להיות רשומים בנאסד"ק או לעשות איזה שהוא exit, יציאה בעברית, של החברה שלהם, שהקימו בעשר אצבעות.
זאב ביילסקי: וזאת חובתנו.
זאב ביילסקי: לכן אנחנו נכנסנו לפריפריה והמלחמה שינתה אצלנו את הכול.
זאב ביילסקי: אני אומר לכם, העולם היהודי התעורר ביולי שנה שעברה, ביום חמישי, עם הקטיושות הראשונות, עם טלפונים שהתחילו ממני שתי דקות אחרי נפילת הקטיושות הראשונות.
זאב ביילסקי: לא היה מנהיג יהודי, לא היה ארגון יהודי שלא קיבל ממני טלפון והתחיל להזרים כספים לפה.
זאב ביילסקי: כתוצאה מכך הצלחנו להביא 40,000 ילדים, להוריד אותם למטה, לשפר מקלטים, לעשות הרבה מאוד דברים.
זאב ביילסקי: המכונה התחילה לנוע וגיוס הכספים התחיל.
זאב ביילסקי: אני לא האמנתי שהעם היהודי יגייס 360 מיליון דולר רק בתקופת המלחמה.
זאב ביילסקי: עכשיו תבינו איך הכסף הזה מגויס.
זאב ביילסקי: זה אותם אנשים שנותנים כל שנה לזה ונותנים גם לזה ונותנים גם להוא, ופתאום באים אליהם עוד פעם ואומרים לו 'תשמע, התחילה מלחמה, צריך לעזור'.
זאב ביילסקי: 'אוקיי', אז הוא עוזר.
זאב ביילסקי: 360 מיליון שמתוכם כבר למעלה מ-200 הגיעו למדינת ישראל.
זאב ביילסקי: כל הכסף הזה, זה תרומות שמגיעות מחוץ למדינה, וכולן נכנסות לפה והיום נכנסות למערכת החינוך.
זאב ביילסקי: אנחנו נמצאים בקשר כמעט יום יומי עם שרת החינוך, עם שר האוצר, עם ראש הממשלה, כדי לכוון את הפעולות שלנו הכי נכון שאפשר.
זאב ביילסקי: אז לדוגמה לקחנו את כל החינוך המשלים בצפון.
זאב ביילסקי: היום ישנם עשרות אלפי ילדים בצפון שמקבלים מאיתנו חינוך משלים באותה רמה שיש ילדים ברעננה, בכפר סבא, בהרצליה ובתל אביב.
זאב ביילסקי: ההבדל הוא שפה ההורים משלמים ושם העם היהודי משלם בשביל זה.
זאב ביילסקי: שנתיים תוכנית של חינוך משלים, שעשרות אלפי ילדים נהנים ממנה.
זאב ביילסקי: מלגות – אנחנו תפסנו שפה הבסיס של החינוך היסודי והתיכוני וכולי... התיכוני אין בעיה, עכשיו במילא כולם בים, אז לא צריך כל כך להתרכז על העניין הזה, אבל הסטודנטים של האוניברסיטה, אלה האזרחים של מחר, אלה המוכשרים שיצמיחו את המדינה, צריך לעזור להם.
זאב ביילסקי: אז קודם כל, מיד לאחר המלחמה, אנחנו נתנו מלגות לכל סטודנט שקיבל צו 8.
זאב ביילסקי: אני זוכר את עצמי מסביר בטלפון למנהיגי העולם מה זה צו 8.
זאב ביילסקי: אז אני מנסה לתרגם, אני אומר לו 'number eight', אז עכשיו הוא לא מבין מה אני מסביר.
זאב ביילסקי: כן, אז אני אומר לו number eight is emergency, when you see it in yom shishi, אתה אוכל, עושה קבלת שבת, פתאום אומרים לך 'In two hours you have to go', אז הוא אומר אז למה number eight''?
זאב ביילסקי: אתה מבין?
זאב ביילסקי: אז אני אומר לו 'טוב, בוא נתחיל מהתחלה'.
זאב ביילסקי: אבל הצלחנו להשיג מספיק כסף, כדי שכל סטודנט שנקרא בצו 8, יקבל את המלגה.
זאב ביילסקי: החשיבות היתה שהצלחנו להסביר לעולם היהודי מה זה צו 8.
זאב ביילסקי: כל סטודנט במדינה, לא כל סטודנט עולה חדש.
זאב ביילסקי: כל סטודנט במדינה, לא משנה איפה הוא נולד,שקיבל צו 8, קיבל מאיתנו מלגה, למעלה מ-14,000 סטודנטים.
זאב ביילסקי: מה החשיבות של הדבר?
זאב ביילסקי: שאנשים מתחילים להבין מה זה לחיות במדינת ישראל.
זאב ביילסקי: אתה תחיה כל חייך בארצות הברית, סבא שלך, אבא שלך, אתה וילדיך, אף פעם לא יקראו לך בצו 8.
זאב ביילסקי: פה, אנחנו יודעים מה זה צו 8.
זאב ביילסקי: לחיילים שלנו, וזה חשוב שהם יבינו את זה, התרמיל מוכן.
זאב ביילסקי: ולכן אנחנו נכנסים היום חזק מאוד לנושא החינוך, לנושא צמצום הפערים.
זאב ביילסקי: אנחנו מאמינים שזאת חובתנו, אנחנו מאמינים שהעם היהודי יתגייס לכך ואני באמת מקווה שגם אחרי השנתיים האלה, כשהכסף הזה יספיק לנו כדי לעשות את כל הפעולות האלה, נצליח לגייס את העם היהודי למרות שלא תהיה מלחמה, ואני מקווה שלא תהיה מלחמה, כדי להמשיך את הפעולות האלה.
זאב ביילסקי: אלה הפעולות של הסוכנות היהודית היום.
זאב ביילסקי: אנחנו עובדים עם שותפויות, אנחנו לא עובדים לבד.
זאב ביילסקי: כל אדם שמוכן לעזור, אם זה קליטת עלייה, ישנם ארגונים פרטיים, כמו נפש בנפש, כמו עמ"י, אנחנו מושיטים יד, רוצים לעבוד יחד.
זאב ביילסקי: האגו של אף אחד לא צריך להיות גבוה מנושא העלייה והקליטה.
זאב ביילסקי: זה הנושא הכי גבוה, אחר כך בא כל השאר ולכן אנחנו מושיטים יד להרבה מאוד ארגונים, עובדים איתם ביחד, כדי לנסות ולהביא את מדינת ישראל טובה יותר ואיכותית יותר, שתהווה משיכה לכל יהדות התפוצות להגיע לפה.
מיכאל נודלמן: אני גאה שאני בישראל.
צבי הנדל: אדוני היושב בראש, אדוני יושב ראש הסוכנות, תודה על הדברים.
צבי הנדל: אני רוצה להדגיש נקודה אחת, בתוך העשייה המבורכת שלכם, ואני ודאי לא מאלה שחושב שפסה הציונות.
צבי הנדל: תראה, אחת לשנה, בדרך כלל לקראת סוף דצמבר, העיתונים עורכים סקרים.
צבי הנדל: סקר מצב רוח לאומי, פחות או יותר, ושמתי לב פעם לפני כמה שנים, ומאז אני עוקב ובכל שנה זה חוזר על עצמו, כששואלים את הנשאלים איך אתה מרגיש, או איך אתה מגדיר את מצבך האישי?
צבי הנדל: יוצא ש-90%, 92% שאומרים ש'מצבי טוב'.
צבי הנדל: לעומת זאת יש שאלה 'מה דעתך, מה המצב הכללי בישראל של תושבי ישראל?
צבי הנדל: ' כמעט 90% חושבים 'על הפנים'.
צבי הנדל: מה הפער?
צבי הנדל: איך זה נובע?
צבי הנדל: הרי בן אדם שמדבר על עצמו אומר את האמת, והרוב אומרים שזה טוב.
צבי הנדל: אז למה אתה חושב שזה רע?
צבי הנדל: כי הוא יודע על כל השאר דרך כל כלי התקשורת והדיבורים וכולי וכולי.
צבי הנדל: למה אני אומר את זה?
צבי הנדל: הפער בין מה שאנחנו יודעים על ישראל ועל הדברים היפים שאתה מדבר לבין השידור שמקבל יהודי שמתעניין בישראל (מי שלא מתעניין, לא מתעניין), השידור שמגיע ליהודי שמתעניין בישראל, שבישראל זה הדבר הכי גרוע.
צבי הנדל: אפילו צבי הנדל שרצה לספר בדיחה, אז הוא שאל, 'לאן הם הולכים כשהם רוצים קסאמים'?
צבי הנדל: לא שאלתי 'לאן הם הולכים כשהם רוצים מדינה הכי טובה בעולם?
צבי הנדל: ' גם אני חוטא בזה.
צבי הנדל: אני את כל זה אומר מסיבה אחת – מערכת ההסברה, על הפנים היפות של ישראל, לוקה בחסר.
צבי הנדל: אין לי טענות לאף אחד.
צבי הנדל: מאחר ויש לנו מה לשווק, בענק, גם בראייה ההיסטורית של מה היו אומרים אבותינו אם היינו יכולים להקים אותם, לפני מאה שנה, נגיד להם 'בעוד מאה שנה תהיה לנו מדינה ותהיה לה כנסת ויהיה לה צבא ותהיה לה טכנולוגיה והיא תוביל בהיי-טק ויהיו אוניברסיטאות ובתי חולים וכולי, אבל ראש הממשלה, יש נגדו תיק חקירה על בית בכרמיה'.
צבי הנדל: הוא היה אומר 'וואלה, הלוואי ואני אזכה לזה שיחקרו אותו על אלף כרמיה'.
צבי הנדל: אבל אנחנו, בתוך שמתבוססים במדמנה שלנו, לפעמים לא מצליחים להתרומם ולראות את כל זה.
צבי הנדל: בקשתי, מעבר לכל שאר הבקשות, בסיבוב הזה, שהסוכנות היהודית, על זרועותיה, בנוסף למה שצריך לעשות, אבל למשרד החוץ יש עוד משימות, לא רק להראות את הפנים היפות, הוא גם צריך להסביר למה צבא ההגנה לישראל התנהג פה כך ושם אחרת.
צבי הנדל: אתה נקי מהתחום הזה.
צבי הנדל: עוד גוף שמסוגל, שצריך ושגם יכול להרים את הכפפה הזאת, בצורה הכי חזקה.
צבי הנדל: זה יביא יותר עולים מכל דבר אחר, כי אותו תלמיד שרוצה ללמוד בחוץ, ובצדק דיברת על זה, במרחב השיקולים, אם הוא, יהיה לו את הפנים היפות של ישראל, יהיה לך הרבה יותר קל להביא אותו ובנוסף לזה, וזה כבר אמרת, שיש לנו כך וכך תוכניות לקלוט אותם.
צבי הנדל: לכן, הסברה, הסברה, הסברה של דברים אמיתיים שיש לנו, טובים, יועילו לנו בצורה מדהימה גם בקליטת עלייה וגם לנוער, להביא אותו לסיורים כאלה או אחרים.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש.
אברהם מיכאלי: אני מודה לך, אדוני יושב ראש הסוכנות, על הסקירה שנתת לנו ובאמת הסקירה הזאת מחזקת אותנו במאמצים שאנחנו משקיעים פה, גם בוועדה הזאת וגם במקומות אחרים שבכנסת, כולנו כל הזמן שואפים איך לקלוט את העולים גם כשהם מגיעים לארץ ואנחנו אמרנו את זה כמה פעמים, לא מספיק להעלות את העולים, צריך לקלוט אותם טוב, כי אחרת לפעמים הפסדנו בשכרנו, בזה שאותם עולים, מסיבות כאלה או אחרות, חלק חוזרים חזרה למדינות שהם באו משם וחלק נשארים פה, ממורמרים ואני לא רוצה כרגע להרחיב יותר מדי על הנושא של הקליטה, כי באמת זה לא מטרת הדיון.
אברהם מיכאלי: אני חושב שהסוכנות היהודית עדיין יכולה להתגאות באמת בסקירה שנתת, בתפקיד שלה כ"משרד החוץ" של מדינת ישראל בקרב היהודים בעולם.
אברהם מיכאלי: בכל הכבוד לכל הנציגים של המדינה שמשרתים בשירות החוץ, הם לא תמיד בקשר יומיומי עם היהודים, הם לא בקשר יומיומי עם הבעיות שיש ליהודים בכל מיני מדינות ופה אני רוצה דווקא להתייחס לנושא אחד שהזכרת פה, הנושא של זהות יהודית בקרב יהודים בחוץ לארץ, כי הפחד שלנו היום, בעקבות הגלובליזציה של העולם ומכיוון שהיום אתה לא צריך להסביר לצעיר מה טוב או לא, או באיזה מדינה עדיף לו ללכת, אם אין לו את האידישקייט, אם אין לו את הקשר היהודי החם הזה למדינת ישראל, כי באמת למה מדינת ישראל מושכת אותו, את אותו צעיר בארצות הברית, או אפילו היום בברית המועצות לשעבר?
אברהם מיכאלי: הרי אתה יודע שברית המועצות לשעבר שהיו תקופות קשות, שבאו משם חלק מסיבות כלכליות והיום המצב שם השתפר בצורה כזאת שהרבה מאוד מעדיפים לחיות שם.
אברהם מיכאלי: אם אין לו את המשיכה הזאת, כיהודי, להגיע למדינת ישראל ולחיות פה, עם הטוב ועם הרע.
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת הנדל צודק, אנחנו לא כל כך רעים, יש לנו הרבה דברים טובים פה, אבל מה, באמת התקשורת והדברים הכלליים שמתפרסמים עלינו, אנחנו לא בדיוק in היום למשיכה.
אברהם מיכאלי: אם אין לו את הזהות היהודית ואין לו את ההבנה היהודית, את מי יש להעלות אחר כך?
אברהם מיכאלי: אם יהודי מתבולל, אחר כך אתה מחפש אותו בקרב גויים.
אברהם מיכאלי: אם הוא כבר מקים משפחה מעורבת והילדים שלו מתחנכים לא בצורה...
אברהם מיכאלי: לכן לדעתי הסוכנות עושה פה מעשה גדול, כשהיא נכנסה לתחום הזה והיום אני חושב שזאת הבעיה העיקרית שיש ליהודים בכל העולם במיוחד בברית המועצות לשעבר.
אברהם מיכאלי: אתה יודע כמה פעילות נעשית היום שם, בעזרתכם ובעזרת כל מיני גופים אחרים שעושים שם, כי זאת באמת ההצלה של אותם יהודים שכבר נפרדו כבר מהזהות היהודית והם חוזרים לזה לאט לאט.
אברהם מיכאלי: ואני מאמין שגם במדינות יותר מפותחות.
אברהם מיכאלי: העלייה מארצות הברית היום, ואנחנו רואים את העולים שבאים לאחרונה, אלה יהודים שבאמת מאמינים בעלייה הזאת כמטרה יהודית לעלות, לא לבוא הנה כי החיים שלהם פה יהיו יותר טובים מאשר בארצות הברית.
אברהם מיכאלי: לכן אני חושב שצריך לחזק אתכם בפעילות שלכם בקטע הזה, כי אותם ילדים שפגשתם בבלגיה, אני חושב באמת, בדקת בטח גם מי ההורים שלהם, למה הם יודעים עברית.
אברהם מיכאלי: כי הם מאמינים שזאת הדרך הנכונה להחזיק היום ילד בחוץ לארץ ולשמור את הקשר עם היהדות ומדינת ישראל.
אברהם מיכאלי: ואתם בוודאי אחר כך יהיה לכם קל יותר, אם באמצעות השליחים, ובלי השליחים גם, לתקשר עם אותם אנשים שיעלו לארץ ישראל.
יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.
יולי יואל אדלשטיין: זאב, תודה רבה על סקירתך.
יולי יואל אדלשטיין: שלוש שאלות ברשותך, שתיים יותר כלליות ואחת ספציפית, ולגבי השלישית אני גם אבין אם אין תשובה מיידית, אבל אם תוכל להורות לאנשים על בדיקת העניין, אני אשמח.
יולי יואל אדלשטיין: השתיים הכלליות: אחת זה כל הנושא של אנטישמיות שבוועדה הזאת לא מעט עסקנו בזה ואני יודע שהסוכנות היהודית בצירוף, או בשיתוף פעולה עם גופים אחרים, עסקה בזה לא מעט.
יולי יואל אדלשטיין: מה שמדאיג מאוד שלא רק במדינות שעליהן "התרגלנו" לשמוע, אלא גם במדינות אחרות, העניין הזה תופס תאוצה ולאו דווקא ולא תמיד בצורה של תקריות אלימות שמדווחות בעיתונים, אבל באווירה בקמפוסים, בכל מיני דברים שבוודאי משפיעים ישירות על הדברים שהתייחסת לסקירה הזאת.
יולי יואל אדלשטיין: השאלה הראשונה, מה אתה יכול לספר לנו, לחדש לנו, בתחום הזה.
יולי יואל אדלשטיין: דבר שני, הנושא של קליטת העלייה ואני שומע על פעולות שאתם עושים.
יולי יואל אדלשטיין: מניסיוני, ידעתי תקופות שונות בנושא של שיתוף פעולה בין המדינה, במקרה זה יותר בין המשרד לקליטת עלייה לבין הסוכנות היהודית.
יולי יואל אדלשטיין: עליות וירידות.
יולי יואל אדלשטיין: איך אתה, מזווית ראייתך, כרגע רואה את המצב, על מה מבוסס שיתוף הפעולה, מה הנחות היסוד לשיתוף הפעולה הזה?
יולי יואל אדלשטיין: הנקודה השלישית, אני, בעוונותיי, עוסק לא מעט בנושא של גיור כאן, כולל השדולה והכול, אז מטבע הדברים הגיעו אליי עכשיו אנשים שלומדים באולפנים דווקא של המכון המשותף, דיווחו על סיטואציה מוזרה שכביכול הם נאלצים להפסיק את הפעילות של שבתות מאורגנות, כי מישהו הודיע שם למדריכים, למורים, שאין ביטוח לשבתות ולכן הם לא יכולים לעשות את הפעילויות האלה.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא לוקח 100% את האחריות, כי הדברים לא נאמרו מאנשים שהם בתוך המערכת ומבינים את כל רזי העניין, אלא על ידי התלמידים עצמם.
יולי יואל אדלשטיין: כך הם הבינו את המצב.
יולי יואל אדלשטיין: אז אם המידע לא נכון, אני מאוד אשמח.
יולי יואל אדלשטיין: אם המידע נכון, אז תבדוק בבקשה, אם יש משהו שמקל, כי לכאורה זה קצת מוזר.
יולי יואל אדלשטיין: הרי מדובר במורים ומדריכים שהם אנשים דתיים שמטבע הדברים, אם הם עושים משהו בשבת, אז זה לצורך העניין ולצורך העבודה הזו.
יולי יואל אדלשטיין: ותודה עוד פעם על סקירתך.
מיכאל נודלמן: אני רוצה כמה דברים להגיד, כי הזמן אצלנו קצר.
מיכאל נודלמן: בלי ספק שאיך קולטים פה עולים, זה משפיע על העבודה שלכם גם ויש בעיה גדולה אצלנו.
מיכאל נודלמן: דיברנו 4 פעמים בשנה זו, דיברנו על המצב שהוא גרוע מאוד.
מיכאל נודלמן: כל משפחה שבאה לפה, הם מקווים ואומרים שהם באים לפה, לא רק כדי לחיות בישראל, הם רוצים גורל יותר טוב לילדים שלהם, ואיזה גורל יותר טוב?
מיכאל נודלמן: 200,000 תיקים.
מיכאל נודלמן: אתמול היה מספר 80%, זה לא מספר מדויק.
מיכאל נודלמן: 88% מנוער העולים משתמשים באלכוהול.
מיכאל נודלמן: בוודאי שומעים את זה בחוץ לארץ, מה קרה פה?
מיכאל נודלמן: אתם לא יכולים לשכנע אנשים, יהודים, ממדינות ברית המועצות להגיע לפה.
מיכאל נודלמן: גם היום שמעתי על חינוך, היום שמעתי באיזה תחרות, מקום חמישי, במתמטיקה, באיזה מדינה.
מיכאל נודלמן: ליהודים מברית המועצות, זה חשוב איזה חינוך, איזה השכלה מקבלים הילדים שלהם.
מיכאל נודלמן: אני חושב שהסוכנות צריכה לתאם עם הממשלה שזה דבר שמשפיע על העלייה מרוב המדינות ואתם הבאתם ילדים, יש גם אחריות עליך.
מיכאל נודלמן: מה שקרה עם הילדים האלה, זה קטסטרופה, ואני מבקש שתהיה איזה תוכנית, איזה רעיון, איך לצאת מהבעיה הזאת.
זאב ביילסקי: קודם כל, חבר הכנסת הנדל איננו, אבל אני רוצה להגיד משהו בנושא הזה.
זאב ביילסקי: תראו, אני באמת מאמין שהעם היהודי צריך באיזה שהוא מקום ללכת ולהרים את הנושא של ההסברה, כמו שקמה תחנה חדשה שנקראת 'אל ג'זירה'.