GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: הוא מגיע עם הילדה, ופה אני רוצה להעלות פרק ראשון, זה לא פעם ראשונה שאני מעלה את זה, וזה מכוון למשרד הפנים ולמשטרת הגבולות.
יצחק קדמן: יותר מידי בקלות ובלי שאלות נכנסים ילדים ארצה כשהם לא באים עם המשפחות שלהם.
יצחק קדמן: אני חזרתי עכשיו מארצות הברית, למרות שהיתה לי ויזה עשו לי תחקיר שלם בכניסה לארצות הברית.
יצחק קדמן: איפה אני אהיה, כמה כסף יש לי, ממה אני אתקיים.
יצחק קדמן: נכנסים לפה ילדים, בחלקם ילדים קטנים, בחלקם בני נוער, נכנסים לפה, ולא שואלים אותם שאלות.
יצחק קדמן: הם נכנסים, ואף אחד לא שואל רגע, ילד, של מי אתה, ואיפה אתה תהיה, ומי ידאג למחייתך, ואיפה הכרטיס שלך חזרה ומתי אתה חוזר.
יצחק קדמן: לא שואלים, והילדים נכנסים.
יצחק קדמן: אולי זה איזה מן גילוי של רצון טוב.
יצחק קדמן: אני מאוד חושש.
יצחק קדמן: אני חושב שמדינת ישראל צריכה לשאול אלף שאלות כשמגיע ילד לא עם ההורה שלו.
יצחק קדמן: ילד, של מי אתה, לאן אתה הולך, מי מבטיח להיות אחראי עליך פה.
יצחק קדמן: איזה ביטוח רפואי יהיה לך.
יצחק קדמן: חייבים לשאול, לא כדי להקשות אלא כדי להבטיח שהילד הזה לא ייבלע פה בחור שחור.
יצחק קדמן: אז לא שואלים מספיק, או מסתפקים בתשובות, אני לא יודע איזה.
יצחק קדמן: והילדה עם הרב נכנסת לישראל.
מיכאל נודלמן: אם שואלים, מה הילד יכול להגיד?
יצחק קדמן: הילד לא יכול להגיד, אבל הילד לא בא לבד.
יצחק קדמן: הוא בא עם מבוגר שמלווה אותו.
יצחק קדמן: נוכל אחר כך כמובן להתייחס, אני רק מתאר לכם את השרשרת, שזאת רק ההתחלה שלה.
יצחק קדמן: אחר כך הילד מגיע לפה.
יצחק קדמן: ואותו רב, ואני אומר שוב, בהנחה שכל המקרים, אני לא מניח את זה לתמיד, שכל המקרים הם רק מכוונות ורצון טוב.
יצחק קדמן: מגיע הרב, אומר אני צריך לחזור בעוד שבועיים לקזחסטן, אני באתי לביקור.
יצחק קדמן: עכשיו למי אני מוסר את הילדה.
יצחק קדמן: לאן הוא פונה.
יצחק קדמן: אז יש כאלה שיש להם קשרים משלהם.
יצחק קדמן: אז הוא אומר האח של הבן דוד שלי הוא רב בבני ברק.
יצחק קדמן: אז אני אפנה לשם אני אגיד לו תשמע, יהודי, תעשה מצווה, יש פה ילדה יהודיה קטנה, תדאג לה.
יצחק קדמן: יש מקרים שילדים כאלה ככה הגיעו לכל מיני ארגונים, ואני אומר שוב, בהנחה שכולם שוחרי טוב.
יצחק קדמן: והם אמרו אנחנו נדאג לה, אל תדאג, סע לשלום בחזרה לקזחסטן, אנחנו נדאג לה.
יצחק קדמן: אבל מה זה נדאג לה, אז הם מצאו איזו משפחה שאמרה או.
יצחק קדמן: קיי.
יצחק קדמן: , אנחנו נחזיק אותה.
יצחק קדמן: אבל אז כמו שאמרת כבוד היושב ראש מתחילות השאלות.
יצחק קדמן: והילדה חולה וצריך לקחת אותה לרופא, איפה הביטוח הרפואי, והמשפחה אומרת תראה, הילדה הזאת באה בלי כלום, בלי בגדים, בלי תעודות, בלי שום דבר.
יצחק קדמן: אני צריך להתחיל לדאוג לה, מי ידאג לה.
יצחק קדמן: אז יכול להיות שאוספים כסף בכל מיני גמ"חים.
יצחק קדמן: יכול להיות שהילדה או הילד הזה נשלחים לאיזה שהוא מוסד.
יצחק קדמן: אני אומר לכם מהניסיון שלנו שיש כל מיני מוסדות ופנימיות בארץ, מוכרות יותר ומוכרות פחות, שגילינו שם ילדים, שנמצאים שם שנים.
יצחק קדמן: בחלק מהמקרים עושים איזה הסדר עם רופא שמשלמים לו, ואם יש בעיה רפואית הוא בא לבדוק את הילד.
יצחק קדמן: בחלק אחר גם זה לא נמצא.
יצחק קדמן: יש מקרים שבהם בכל זאת או מגיעים לפעמים אלינו, והשם של חנה ידוע בקרב העולים מברית המועצות לשעבר, גם בקרב אלה שנמצאים שם, על המטוס הם כבר יודעים את השם חנה דשבסקי, ואני אומר את זה לזכותה באמת בעבודה של שנים רבות.
יצחק קדמן: ואז הם אומרים או.
יצחק קדמן: , חנה דשבסקי תפתור את הבעיה.
יצחק קדמן: אבל חנה דשבסקי היא לא רשויות המדינה.
יצחק קדמן: ואז כמו במקרה האחרון ובמקרה קודם שהיה לנו ההנחייה שלי שאנחנו לא עושים סידורים פרטיים.
יצחק קדמן: אין דבר כזה סידורים פרטיים.
יצחק קדמן: מי שצריך לעזור לילדים שאין להם הורים ונמצאים פה בארץ לפי תפיסת העולם שלי זה מדינת ישראל, ומדינת ישראל באמצעות הגופים הרשמיים שלה, קודם כל משרד הרווחה, ופה מתחילה בעיה ראשונה.
יצחק קדמן: הילדים האלה הם לא גרים ביישוב מסויים.
יצחק קדמן: שירותי רווחה בנויים על חלוקה יישובית.
יצחק קדמן: אחד המקרים שאני דיברתי עם פקידת סעד ראשית היא אמרה לי תושבת איזה עיר היא, שנפנה את פקידת הסעד המקומית לעניין.
יצחק קדמן: אמרתי אין לה עיר.
יצחק קדמן: כרגע היא בבני ברק, עוד לפני שהספקתי לגמור לדבר היא כבר עברה לירושלים.
יצחק קדמן: אין לה עיר.
יצחק קדמן: היא לא מפה.
יצחק קדמן: היא באה לפני שבועיים, חודש, אין לה עיר מגורים.
יצחק קדמן: אז פעם היה במשרד הרווחה מה שנקרא מקרים ארציים.
איציק אליישר: תדייק בבקשה בדבריך, גם היום זה קיים.
יצחק קדמן: אני מדייק במה שאני אומר, ואתה בוודאי עוד מעט תיתן את התשובות למה הילדה שאני מדבר עליה חודשיים אחרי שהיא נמצאת בארץ עדיין אין לה פה שום מעמד ושום החלטה מה יעלה בגורלה, ומדוע רק באמצעות אנשים טובים אנחנו מצליחים לדאוג לה.
יצחק קדמן: משרד הרווחה, ילדה שנמצאת חודשיים בארץ עוד לא אפשר לקנות לה תחתונים.
יצחק קדמן: עוד לא דאג יום אחד איפה היא נמצאת.
יצחק קדמן: חודשיים.
יצחק קדמן: אותו רב מקזחסטן שסיפרתי עליו, או אוזבקיסטן או איפה שזה לא יהיה.
יצחק קדמן: קודם כל זה צריך להיחשב כמקרה ארצי וזה כבר בעייתי.
יצחק קדמן: כי מקרה ארצי אין את העובד המקומי שיטפל.
יצחק קדמן: אבל הלוואי וזה היה הבעיה היחידה או הבעיה העיקרית.
יצחק קדמן: אחר כך מתחילה בעיה, ומר אלישר יכול להגיד שאני לא צודק, אבל תאמינו לי, עברתי את זה כבר מספיק פעמים.
יצחק קדמן: יש חילוקי דעות גם בתוך משרד הרווחה מה צריך לעשות עם הילדים.
יצחק קדמן: יש מי שאומר, שצודק בעניין הזה במאה אחוז, הילד פה, כל זמן שהילד פה אנחנו לא עושים אבחנה מה המעמד שלו, אנחנו צריכים לטפל בו.
יצחק קדמן: כמו שאגב עושה משרד החינוך, לשבחו ייאמר.
יצחק קדמן: משרד החינוך גם ילדי פליטים, גם ילדי עובדים זרים, לא חשוב, אומר הם פה, הם יהיו במערכת החינוך.
יצחק קדמן: מי שאחר כך צריך להחליט על מעמדם זה לא משרד החינוך.
יצחק קדמן: במשרד הרווחה המדיניות הזאת איננה קיימת, או לפחות לא היתה קיימת עד לאחרונה.
יצחק קדמן: שר הרווחה אמנם הבטיח לי שהוא ינהג בדיוק כמו משרד החינוך, אבל יש חילוקי דעות עדיין במשרד הרווחה.
יצחק קדמן: ולמה זה חשוב, נמצא פה השופט גילון, חלק גדול מהדברים שילד צריך הוא לא יכול לעשות בעצמו, הוא צריך שיהיה לו אפוטרופוס חוקי שיכול לפעול בשמו.
יצחק קדמן: החל מאישור לרופא, לעבור טיפול רפואי, שרופא יגיד אני לא עושה את זה בלי ההורה שלו, יתבעו אותי לדין.
יצחק קדמן: ואם לא ההורה אז במקום ההורה האפוטרופוס הרשמי.
יצחק קדמן: וכל עוד אין לילדים האלה אפוטרופוס רשמי יש בעיה לטפל בהם אפילו את הטיפול הבסיסי ביותר.
יצחק קדמן: בית המשפט איננו הולך לחפש ילדים כדי לתת להם אפוטרופסות.
יצחק קדמן: בית המשפט צריך שתהיה אליו פנייה מסודרת, וברוב המקרים ובצדק רב הוא לא מסתפק שהילדה, שלא יכולה לפנות אליו, או חנה דשבסקי פונה לבית המשפט, הוא רוצה חוות דעת של גורם רשמי, קרי משרד הרווחה.
יצחק קדמן: במשרד הרווחה, לפחות עד לאחרונה, היו חילוקי דעות אם ילדים שאין להם מעמד רשמי בארץ האם בכלל לתת חוות דעת לצורך אפוטרופסות.
יצחק קדמן: ברגע שאין חוות דעת בית המשפט לא דן בזה.
יצחק קדמן: ברגע שבית המשפט לא דן בזה אין אפוטרופסות.
יצחק קדמן: ברגע שאין אפוטרופסות אי אפשר לדאוג לצרכים של הילד.
יצחק קדמן: אבל זאת רק בעיה אחת, אפוטרופסות.
יצחק קדמן: יש כמובן בעיה איפה הילדה הזאת שדיברתי עליה תחיה.
יצחק קדמן: היא צריכה לחיות באיזה שהוא מקום.
יצחק קדמן: ואני לא רוצה שסתם אנשים טובים יעבירו אותה מיד ליד, כשהם יוכלו הם יטפלו בה, כשהם לא יוכלו הם יעבירו אותה למישהו אחר.
יצחק קדמן: למרות שבאמת נתקלנו באנשים מופלאים, שלשם מצווה לקחו ילדים כאלה, באמת דואגים לכל מחסורם מכיסם הפרטי.
יצחק קדמן: אבל ילד כזה יכול להגיע גם למשפחה פחות טובה, עם כל מיני מניעים לא כל כך טובים.
יצחק קדמן: הדבר הנכון היה ששירותי הרווחה יטפלו בילד הזה, ואם הוא צריך משפחה אומנת ימצאו לו משפחה אומנת, שעברה את המיון, שעברה את הסינון, שאפשר לסמוך עליה, שתקבל את התשלום עבור ההוצאות שנדרשות כדי לגדל את הילד, כפי שקורה כאשר מדובר בילד ישראלי.
יצחק קדמן: ואם הילד הוא לא מתאים למשפחה אומנת וצריך ללכת למוסד פנימייתי ושם הכי טוב לו אז צריך ללכת לשם, ואם הילד הזה אין סיכוי שההורים שלו בחיים ואולי הדבר הכי טוב למצוא לו משפחה מאמצת אז צריך שימצאו לו משפחה שתאמץ אותו.
יצחק קדמן: אבל כל הדברים האלה לא יכולים להיעשות באופן פרטיזני, לא על ידי ארגונים וולונטריים ולא על ידי אנשים טובים.
יצחק קדמן: הם צריכים להיעשות על ידי רשויות המדינה.
יצחק קדמן: זה לא כל כך הולך, חלק מזה כי אחד הטיעונים ששמעתי, ואני לא מבטל אותו, הוא שהרשויות בישראל חוששות שמחר מדינת המוצא תבוא אליהם בטענות.
יצחק קדמן: מה זה, אתם חוטפים ילדים.
יצחק קדמן: מה אתם עושים פה, מי נתן לכם רשות בכלל, זה ילד עם אזרחות כזאת או אחרת, מי נתן לכם רשות בכלל לטפל בו.
יצחק קדמן: מבחינת הילד זה כמובן לא משנה, כי הילד צריך שידאגו לו מייד, היום, גם אם הסידור יהיה זמני, הוא צריך שיטפלו בו מייד, לא בעוד חודש, לא בעוד חודשיים.
יצחק קדמן: חלק מהאנשים, ואני אומר את זה בוודאות, שראו שמתחילים בצורה כזאת, בצורה רשמית, לטרטר אותם הלוך ושוב, אמרו תודה רבה, נעלמו עם הילד.
יצחק קדמן: הם לא נעלמו אבל הם מסרו את הילד בכל מיני סידורים פרטיים.
יצחק קדמן: וסידורים פרטיים זה לא פתרון.
יצחק קדמן: זה רע, זה יכול להיות אפילו מסוכן.
יצחק קדמן: אני אומר שוב, לא מדובר במקרה אחד או שניים, למרות שלאחרונה עסקנו בשני מקרים קשים מאוד, שעדיין הדרך שסיפרתי לכם לא הגיעה לסיומה ועדיין לא נפתרו.
יצחק קדמן: אבל אנחנו יודעים בוודאות שמדובר בתופעה יותר גדולה מאשר ילד אחד או שניים.
יצחק קדמן: זה שאנחנו לא יודעים את המספרים כי חלק גדול נעשה מתחת לפני השטח.
יצחק קדמן: זה איזה מן סוג של עלייה שחורה, אם אפשר לקרוא לזה כך, עלייה לא רשמית, כניסה לא רשמית, הם כולם מגיעים הנה בכלל עם ויזה של תיירים, שכמובן פג תוקפה אחר כך, והם גם נמצאים בארץ אחר כך שלא כחוק, כי פג תוקפה של ויזת התייר.
יצחק קדמן: אנחנו מוכרחים למצוא לעניין הזה פתרון מוסדר.
יצחק קדמן: פתרון רשמי.
יצחק קדמן: אנחנו מוכרחים לעשות את זה תוך שיתוף פעולה של כל המשרדים הנוגעים בדבר.
יצחק קדמן: אי אפשר שזה רק משרד הרווחה או רק משרד הפנים או רק משרד המשפטים.
יצחק קדמן: פה חייב להיות שיתוף פעולה בין משרדי של כל המשרדים, אחרת זה לא ילך.
יצחק קדמן: ואנחנו צריכים לקחת אחריות, אחרת אנחנו נתעורר כשנגלה דברים מאוד חמורים, כשהתברר לנו שילד כזה מצא את דרכו לאיזה שהוא סידור פרטי, יכולים לקרות גם דברים מאוד קשים בסידורים מן הסוג הזה.
יצחק קדמן: תודה רבה אדוני היושב ראש.
מיכאל נודלמן: אני חשבתי שזה לא בסדר אם יפנו אלינו מהמדינה, האם אין ילד פתאום, אנחנו לא יודעים איפה הילד, אולי הוא בארצות הברית, אולי הוא במדינה אחרת.
מיכאל נודלמן: אנחנו הבאנו ילד לפה ופתאום הילד, אין ילד.
מיכאל נודלמן: בגלל זה אני חושב שאנחנו צריכים לעשות סדר.
מיכאל נודלמן: אני לא חושב שזה אלפי מקרים, זה לא כל כך הרבה מקרים, אבל במקרים כאלה צריך להיות סדר.
מיכאל נודלמן: או צריך להגיד ככה ילדים לא נכנסים למדינת ישראל.
מיכאל נודלמן: למרות שיש אצלם חוק השבות, יש כל מיני דברים.
מיכאל נודלמן: איזה ארגון צריך לעבוד איתם, אני לא יודע.
אדי וויס: אני סגן יועץ המשפטי של משרד הרווחה.
מיכאל נודלמן: חברים, אני מבקש אל תספרו פה למה אתם לא עושים, תגידו לנו מה צריך לעשות, כי זה מקרה מאוד אקוטי.
אדי וויס: זה בדיוק מה שהתכוונתי להגיד.
אדי וויס: קודם כל אני אתייחס ברמה העקרונית.
אדי וויס: איציק אליישר יכול להתייחס יותר ספציפית לטיפול בשטח.
אדי וויס: אבל העמדה היא קודם כל אנחנו מסכימים באופן עקרוני עם כל מה שנאמר על ידי מנהל המועצה לשלום הילד.
אדי וויס: אנחנו סבורים שהעמדה העקרונית של המשרד, לא ידוע לי למשל על חילוקי דעות בתוך המשרד, העמדה העקרונית של המשרד שברגע שילד נמצא בישראל, ואם הוא זקוק לשירותי רווחה הוא צריך לקבל אותם.
אדי וויס: ואין להבדיל בין ילדים שיש להם מעמד ואין להם מעמד.
אדי וויס: זה העקרון, שגם מוסכם על המשרד שלנו.
אדי וויס: יש בעיות פרקטיות, כי קודם כל משרד הרווחה הוא לא מופקד על הנושא של הענקת מעמד לילדים.
אדי וויס: זאת אומרת אין לנו אפשרות לקבוע אם ילד נכנס או לא נכנס.
אדי וויס: ברגע שנודע לנו שהוא פה, ואם הוא זקוק לשירותי רווחה הוא חייב לקבל אותם גם כן, גם לפי דעתנו, אנחנו פועלים גם כן לקדם את העניין הזה, הבעיה מוכרת לנו.
אדי וויס: מזמן אנחנו עובדים על נוהל כדי להסדיר את הנושא הזה בטיפול, ויש כבר טיוטה די מגובשת.
אדי וויס: מבחינת שיתוף פעולה אנחנו כמובן לא הגורם היחיד פה במדינת ישראל, משרד הפנים, שאני מניח יתייחס בעצמו לנושא, הוא מופקד כמובן על הנושא של הענקת מעמד.
מיכאל נודלמן: לא יכול להיות שמביאים ילד לפה, כדי להעביר אותו הלאה.
אדי וויס: אין לנו שליטה אם מביאים או לא מביאים.
אדי וויס: אנחנו רק אומרים, אנחנו בשלב שברגע שהילד פה מה עושים איתו.
אדי וויס: אבל אנחנו גם כן, יש שיתוף פעולה בינינו לבין משרד הפנים בנושא הזה, הם גם השתתפו בדיונים ובגיבוש הנוהל הזה.
אדי וויס: הכוונה בהמשך, אחרי שאנחנו נגבש את הנוהל הסופי זה גם להפיץ את זה למשרדים האחרים, ובסופו של דבר משהו ברמה של המדינה יצא.
אדי וויס: אנחנו מקווים.
אדי וויס: הבעיה היא שלפעמים יש בעיות לגבי הנושא הזה.
אדי וויס: הכלל גם כן בעינינו שילד בדרך כלל צריך להיות יחד עם הורה.
אדי וויס: זאת התפיסה המקצועית של המשרד, טובת הילד להיות יחד עם הורה.
אדי וויס: יש מצבים שזה בלתי אפשרי או יש כל מיני נסיבות, זה ברור, וצריכים לבדוק אותם לגופו של עניין, וזה נעשה.
אדי וויס: בפועל זאת ההנחייה שאנחנו נותנים גם כן לעובדים בשטח.
אדי וויס: מבחינת טיפול מיידי זה ברור שצריכים לתת, יש בעיה פרקטית פה גם כן, כי הרבה תלוי במצב של המעמד של הילד.
אדי וויס: כי כדי לבנות תכנית טיפולית למשל צריכים לדעת אם הילד יהיה פה ולכמה זמן.
אדי וויס: זאת אומרת יש להבדיל בין ילד שאולי הוא ייצא בעוד חודש, אם יוחלט שאין לו מעמד, הוא לא זכאי, לבין ילד שהוא יהיה אתנו לטווח הארוך.
אדי וויס: לכן גם כן נתנו הנחיות להבדיל בין המצבים השונים של הילד.
אדי וויס: בשלב ראשון צריכים לבדוק, ילדים מגיעים בכל מיני מצבים, בכל מיני נסיבות.
אדי וויס: והשלב הראשון אנחנו מנחים את העובדים הסוציאלים לבדוק מה בדיוק המצב של הילד, איפה ההורים, מה המעמד בעיני משרד הפנים, לעבוד בתאום איתם כדי לבדוק ולבנות יחד תכנית של איך בדיוק לטפל באותו ילד הזה.
אדי וויס: וזה בגדול הראייה שלנו מבחינת איך שהטיפול הזה צריך להתבצע.
מיכאל נודלמן: מאיפה המקרים שפה מדברים?
אדי וויס: אני מבקש התייחסות פה למקרים ספציפיים, יש פה את המפקח הרלוונטי.
איציק אליישר: אני מרכז את שירות ילד ונוער במחוז בירושלים.
איציק אליישר: ישנם שני מצבים שצריכים לעשות אבחנה ביניהם.
איציק אליישר: המצב הראשון שישנם לא מעט ילדים, אני מסכים עם איציק, שמגיעים לארץ ללא ידיעתנו, וללא תאום וללא שום כלום, ההורים שלהם שלחו אותם לכל מיני מסגרות מסויימות, כל מיני ישבות למיניהם, ואין לנו שליטה על מה שקורה, אנחנו לא יודעים איפה הם נמצאים.
איציק אליישר: לא פעם, אני מדגיש, לא פעם הילדים הללו הם ילדים עם צרכים מיוחדים.
איציק אליישר: זאת אומרת שבחוץ לארץ, גם באמריקה יש לנו מקרים כאלה ומרוסיה, הילדים האלה לא הצליחו להשתלב במערכות החינוך וההורים מצאו פתרונות, לשלוח אותם לארץ, בארץ יש פנימיות למיניהם וישיבות וכל מיני אנשים טובים שידאגו לילדים.
איציק אליישר: אז צריך לקחת את זה בחשבון ולהגיד את הדברים האלה כמו שהם.
יצחק קדמן: לכן אחרי זה הם בישיבה של כיכר החתולות.
איציק אליישר: אני מסכים איתך, אנחנו לא מתווכחים.
איציק אליישר: במקרה ויש אלינו פנייה מסודרת של ילד, ילדה שהגיעו לארץ, אנחנו מקבלים פניות, ותיכף אני אספר לכם במה אני מתעסק שתבינו בדיוק איך אנחנו מטפלים במקרים הללו.
איציק אליישר: כשאנחנו מקבלים פנייה מסודרת, כמו של המקרה של הילדה מקזחסטן.
מיכאל נודלמן: ממי אתם קיבלתם פנייה?
איציק אליישר: אנחנו קיבלנו פנייה מהמועצה לילד החוסה, וגם אנחנו מקבלים פניות מרבנים, מהורים ומפנימיות.
איציק אליישר: ישנם פנימיות שפונים אלינו.
איציק אליישר: מקבלים פניות ואומרים תראו, יש כאן ילד שהוא מצבו כך וכך, בואו תעזרו לנו, ואנחנו מתייעצים.
איציק אליישר: מה שאנחנו עושים, כך נהגנו בכמה מקרים, אגב יש לנו כמה מקרים, איציק, שתדע, בהר חברון, של ילדים שהגיעו, ההורים שלחו אותם לארץ, לא מוצאים את ההורים, חלק מהם נפטרו, והם זרוקים בארץ.
איציק אליישר: מה שעשינו, עשינו ועדת החלטה מסודרת, סידרנו את הילדים במשפחה מתאימה, ואיציק, לידיעתך, כשיש מקרה שבו ההורים לא גרים בארץ המשרד מכיר בהם כמקרים ארציים, ואני, זאת אומרת שאני יכול לשלם למשפחה אומנת או לפנימייה, וזה קורה, יש לי בשולחן שלי עשרה מקרים כאלה של מקרים ארציים שאני עוקב אחריהם באמצעות הפנימיות ומשפחות האומנה שמטפלות בהם.
איציק אליישר: יש לנו בדיקה.
איציק אליישר: אתה צודק שהלשכות לא רוצות לקחת אחריות על המקרים הללו.
איציק אליישר: אבל אם המדינה, אני כנציג המדינה, משלם על הילדים הללו במשפחות אומנה אני מבקש מלשכה מסויימת שתיקח איזו שהיא אחריות.
איציק אליישר: שוועדת החלטה תהיה בתוך היישוב.
איציק אליישר: למשל יש לנו שני ילדים באומנה בהר חברון, ולשכת הרווחה בהר חברון כל שנה עושה דיון, יחד עם העמותה של סאמט, לגבי הילדים הללו.
איציק אליישר: ואני מאריך את הסידור לאור חוות דעת שלהם.
מיכאל נודלמן: חוץ ממה שאתם נותנים, יש סטטוס לילדים כאלה?
איציק אליישר: בדיוק זאת הנקודה.
איציק אליישר: כשאנחנו רואים שהילדים יהודים וזכותם להיות בארץ, ואין לנו כל אפשרות להגיע להורים, אנחנו מבקשים, והנה, יש לי כאן מכתב דוגמא של אותו ילד בהר חברון שקיבל סוף סוף אזרחות ישראלית מסודרת.
איציק אליישר: יש אפוטרופוס, זה עבר דרך הייעוץ המשפטי, והדברים מוסדרים.
יצחק קדמן: כמה זמן?
איציק אליישר: הרבה זמן.
איציק אליישר: אבל אני רוצה רק להעיר לך הערה איציק, שאנחנו בועדת חריגים במשרד גם מאשרים לילדים הללו כשאנחנו מכירים אותם גם טיפול רפואי מסודר.
איציק אליישר: זאת אומרת אין הפקרות כאן.
איציק אליישר: הילד מסודר באומנה או בפנימייה.
איציק אליישר: איציק, הבעיה שהרבה מאוד ילדים אנחנו לא יודעים עליהם.
איציק אליישר: אני מסכים איתך, אבל ברגע שאנחנו יודעים על הילדים הללו, כמו למשל המקרה של הילדה מקזחסטן, אני שמעתי על המקרה הזה, התקשרו אלי, באותו שבוע רציתי לכנס ועדת החלטה והזמנתי את השירות למען הילד שמה אולי הילדה תאומץ, הזמנתי את הייעוץ המשפטי, הזמנתי את חנה.
איציק אליישר: לצערי הרב אבי נפטר אז לכן זה נדחה ליום חמישי הקרוב.
איציק אליישר: וביום חמישי הקרוב יהיו האנשים הנוגעים בדבר כדי להחליט על משפחה מסודרת וכו'.
איציק אליישר: ברגע שאנחנו יודעים על המקרה מאוד אכפת לנו מהילדים הללו, זו חובתנו, יש אמנת האג, אנחנו עושים כמיטב יכולתנו.
איציק אליישר: אין לנו שליטה על כל הילדים שנמצאים בכל מיני מסגרות שהם לא בפיקוח שלנו, שאנחנו לא יודעים עליהם.
חנה דשבסקי: אני רוצה להגיד כאן משהו, אני רוצה לגרום לכך שאתם, אנשים מבוגרים, גברים ונשים, תרגישו לא טוב.
חנה דשבסקי: תראו, ילדים אנחנו לא הבאנו לפה.
חנה דשבסקי: יושבת לידי גברת שהיא מכספה, היא אישית, משלמת כל מה שצריכה ילדה מקזחסטן, וכל מה שצריכה ילדה קודמת לה מבלרוס.
חנה דשבסקי: עכשיו אני שואלת, מה זה "מס לטוב לב"?
חנה דשבסקי: למה שנתיים היא מטפלת בילדה הכי מסכנה שבעולם, שסבלה סבל, בתשע שנים הספיקה לסבול סבל שאני מאחלת לכל בנאדם מבוגר שיושב כאן בחדר לא לסבול אותו לא עד עכשיו לא אחר כך.
חנה דשבסקי: למה היא צריכה לשלם על הילדה הזאת כל דבר שהיא צריכה.
חנה דשבסקי: הילדה הזאת יהודיה כשרה, היא זכאית חוק שבות.
חנה דשבסקי: כל האנשים המבוגרים שיושבים פה הם פשוט, תסלחו לי, בירוקרטים.
חנה דשבסקי: ולבירוקרטים אין לב.
חנה דשבסקי: זה מה שאני חייבת להגיד לכם.
חנה דשבסקי: היא פנתה לכל המשרדים האפשריים, כולל אותי.
חנה דשבסקי: אני בשמה פניתי, אנחנו לקחנו עורך דין פרטי.
חנה דשבסקי: שברנו ראש שנתיים, חבר'ה.
חנה דשבסקי: היא לא קיבלה גרוש אחד, חצי גרוש ממדינת ישראל, שמתיימרת להיות מקלט לילדים היהודים.
חנה דשבסקי: אני נורא מצטערת, זה לא יכול להימשך ככה.
חנה דשבסקי: ואותי לא מעניין, איציק, תסלח לי, אתה רוצה ועדה מסודרת או לא מסודרת.
חנה דשבסקי: אתה יודע שקיימת ילדה שהגיעה במטוס ללא תחתונים להחליף, שלושה שבועות במדינת ישראל.
חנה דשבסקי: תסלח לי, איך אתה יכול לישון בלילה, אני לא ישנה בלילה, אני מתרוצצת בין כל מיני גמ"חים ומבקשת תנו לי גרוש עבור הילדה הזאת.
חנה דשבסקי: אני פניתי לכל המיסיונרים במדינת ישראל, לא היססתי ולא התביישתי, פניתי לצ'רנוי ולגאידמק, פניתי לכולם.
חנה דשבסקי: אני לא מבינה, למה מאשה, שהיא בנאדם טוב, שלקחה אחד, עכשיו לקחה שנייה, וצריכה לקנות לה בינתיים את הביגוד, את ההנעלה, ללכת לשלם שלוש מאות שקל לחודש על ביטוח בריאות שאנחנו לא יכולים להשתמש בו בגלל שלילדה אין אפוטרופוס עד עכשיו.
חנה דשבסקי: עכשיו תסלח לי, הילדה מקזחסטן צריכה טיפול רפואי דחוף.
חנה דשבסקי: שלושה שבועות אני יושבת ואני אומרת לה אל תלכי לרופא, אל תלכי לרופא.
חנה דשבסקי: הילדה סובלת.
חנה דשבסקי: אל תלכי לרופא.
חנה דשבסקי: למה, אין אפוטרופסות.
חנה דשבסקי: איך זה יכול להיות, אני שואלת, מה, אין מערכות חירום במדינת ישראל בכלל?
חנה דשבסקי: אני שואלת, איך זה יכול להיות, המדינה הזאת קיימת שישים שנה והיא יוסדה על ידי עקרון שהיא תהיה מדינת מקלט לילדים יהודים, לא רק למבוגרים, גם לילדים.
חנה דשבסקי: ילד הוא בנאדם בדיוק כמו מבוגר, אני שואלת איך זה יכול להיות?
חנה דשבסקי: ואני לא מקבלת תשובה.
חנה דשבסקי: לא ממשרד הפנים, שיודע מיליון וחצי חוקים ומיליון וחצי הוראות, ולא אכפת לו מילדה קטנה ומסכנה.
חנה דשבסקי: לא ממשרד הרווחה, שאמור לדאוג לילדים מסכנים, אני לא מקבלת חצי תשובה ברורה, וכולם אומרים לי חנה, את לא עובדת סוציאלית, את לא מבינה.
חנה דשבסקי: אז אני לא עובדת סוציאלית, אני אולי לא מספיק חכמה, אולי גם לי יש צרכים מיוחדים, תסלחו לי.
חנה דשבסקי: יש לי צורך מיוחד, אני רוצה שלילדה יהיה תחתונים להחליף.
חנה דשבסקי: אולי זה לא נורמלי.
חנה דשבסקי: אני לא יודעת.
איציק אליישר: כשבאים ואומרים לנו לילדה הזאת אין איפה להיות ויש מצב חירום, יש לנו משפחות קלט שאנחנו מסדרים את הילדים בחירום, ויש לנו כמה סידורים.
יצחק קדמן: לא שאלתם את עצמכם ממה הילדה חיה בינתיים?
יצחק קדמן: לא אכפת לכם?
יצחק קדמן: אולי היא במקרה לא במשפחה טובה, אולי היא במקרה נמצאת במשפחה שמתעללת בה?
יצחק קדמן: אז יש ועדת החלטה, כל הכבוד, אבל בינתיים יש מצב חירום שמצריך לתת תשובות מהיום להיום.
יצחק קדמן: לילדים האלה.
יצחק קדמן: מי כמוכם מבין את העניין הזה.
איציק אליישר: אני באופן אישי דיברתי עם המשפחה, משפחת קונסטנטין, שקיבלה את הילדה, ואמרתי לה שאנחנו נעשה את כל המאמצים בדחיפות לעזור בכל מה שצריך.
איציק אליישר: רק עכשיו קמתי משבעה.
חנה דשבסקי: איציק, סליחה, אתה לבד במשרד הרווחה?
איציק אליישר: נכון, זו לא הנקודה, אבל אני שוב פעם אומר, זה לוקח זמן.
יצחק קדמן: לא יכול להיות שזה לוקח זמן, לא יכול להיות, יש דברים שצריך לפתור אותם מיידית.
איציק אליישר: אבל איציק, זה הובא לידיעתנו לפני שבועיים בקושי.
יצחק קדמן: לפני יותר משלושה שבועות, וביום שזה הובא לידיעת
יצחק קדמן: כם היה צריך למצוא פתרונות.
יצחק קדמן: באותו יום.
יצחק קדמן: לא בעוד שלושה שבועות.
יצחק קדמן: וכמה ילדים יש כאלה שחנה לא מוצאת להם משפחה טובה.
יצחק קדמן: ואני לא יודע איפה הם.
חנה דשבסקי: תשמעו, אתם פשוט צריכים להבין, היה סיפור אחר של פנימיית צפונות, לא היו ילדים קטנים, היו נערים.
חנה דשבסקי: בני ארבע עשרה התקשרו אלי מהטלפון הציבורי ובכו לי כואבת לי הבטן ולא היה לי פתרון, כי למדינה הזאת אין פתרונות חירום לילדים.
חנה דשבסקי: איציק, תסלח לי, אתה אומר דברים מאוד יפים ואולי מאוד נכונים, אבל במקרה של צפונות אני מהטלפון האישי שלי שני לילות ניסיתי לגרום למרכז חירום לצאת לשטח לבדוק איפה ובאיזה תנאים של עבדים במצרים חיים הילדים והם סירבו לצאת לשטח בלי ליווי משטרתי ובלי זה ובלי הוא.
חנה דשבסקי: עכשיו תקשיב לי, אני שני לילות לא ישנתי.
חנה דשבסקי: אני לא מבינה איך זה יכול לקרות במדינת ישראל.
חנה דשבסקי: לא מבינה.
חנה דשבסקי: אני לא מדברת על כפר נידח ערבי איפה שמשטרה פוחדת להיכנס, אני מדברת על מדינת ישראל, ירושלים.
חנה דשבסקי: לא הצלחתי יומיים לגרום להם לצאת מהמשרד שלהם לשטח.
חנה דשבסקי: איך זה יכול לקרות.
איציק אליישר: אני רוצה להגיד עוד משפט.
איציק אליישר: אותי יותר מדאיג, מה שאת מספרת זה באמת לא נעים וקשה.
איציק אליישר: אותי מדאיג שילדים מגיעים לארץ, אנחנו לא יודעים עליהם, נודדים בין כל מיני עמותות, ממשפחה למשפחה, לא אומרים לנו כלום, לא אומרים מילה וחצי מילה.
יצחק קדמן: לכן אל תיקח על עצמך את כל האחריות הממשלתית.
יצחק קדמן: יש פה עוד משרדים שהיו צריכים להיות מעורבים, כולל משרד המשפטים שלא נמצא פה, כולל משרדים אחרים.
יצחק קדמן: זה ברור שלא הכל אתם יכולים לפתור משרד אחד.
יצחק קדמן: אני אמרתי את זה בתחילת דבריי, יש פה עניין של שיתוף פעולה בין משרדי.
יצחק קדמן: כי אתה צודק, הילדים האלה, שאמנם אין להם פתרון בינתיים, לוקח לכם זמן, אבל לפחות הילדים האלה בסוף הדרך אני אומר מישהו ייקח אחריות.
יצחק קדמן: יש ילדים אחרים שאני לא יודע איפה הם, שהם מתגלגלים פה, אנחנו יודעים שהם פה, והם מתגלגלים פה.
יצחק קדמן: ואתה אמרת שמביאים אותם לישיבות.
יצחק קדמן: אחרי שהישיבה מגלה עם מי יש לה עסק, שבכלל, אני יודע מה, הם טוענים שהאמא נוצריה, אז לפי היהדות הוא לא יהודי, אז מה, הוא יישב בישיבה.
יצחק קדמן: שבוע אחרי זה, אני לא סתם אמרתי, תלכו לכיכר החתולות בירושלים בלילה, ואתם תראו את הילדים האלה שם.
מיכאל נודלמן: אני מבין שהנושא מתחיל מהכניסה לישראל.
מיכאל נודלמן: בא איזה בנאדם , עם ילד לא שלו, נכנס, ואף אחד לא יודע איפה הילד.
מיכאל נודלמן: של מי הילד.
מיכאל נודלמן: מפה מתחילה הבעיה.
מיכאל נודלמן: ואנחנו פה צריכים לעשות איזה סדר.
מיכאל נודלמן: אם בא ילד כזה צריך להיות מייד הגעה למשרד הרווחה.
מיכאל נודלמן: אתם צריכים לבקר אותו ילד.
מיכאל נודלמן: אני חושב שזה צריך להיות בחוק שילד לבד לא יכול להיכנס במדינת ישראל.
מיכאל נודלמן: אם הוא נכנס עם מישהו צריך להיות כתובת וכל מיני דברים וצריך להיות הגעה למשרד רווחה.
איציק אליישר: לגבי מקרים ארציים.
איציק אליישר: עוד לפני שהחלטנו מה לעשות עם הילדה הזאת אהובה קרקובר כבר אישרה לי מקרה ארצי לתשלום.
איציק אליישר: אז איפה שנסדר אותה נוכל לדאוג לתשלומים.
מיכאל נודלמן: יש פה משרד הפנים, בבקשה תגידו לנו, אתם שמעתם איזה מקרים, איזה בלגן, איזה טרגדיה פה.
מיכאל נודלמן: יש מקרים שהמדינה שלנו יכולה להיות אשמה.
מיכאל נודלמן: אין ילד.
מיכאל נודלמן: היה ילד, אין ילד.
מיכאל נודלמן: כי אף אחד לא מטפל בו.
נעמה פלאי: בואו לא נתעלם מהעובדה שאותם הילדים נכנסים לכאן איכשהו באמצעות אשרות כניסה.
נעמה פלאי: האשרות האלה ניתנות בקונסוליות, בהסכמה של ההורים שלהם.
נעמה פלאי: הם נכנסים לכאן כתיירים.
נעמה פלאי: אף אחד לא יבוא ויעצור אותם בגבול כשיש להם אשרה תקפה בדרכון.
יצחק קדמן: שמעת פעם על תייר בן שמונה?
נעמה פלאי: מי יתחקר תייר בן שמונה?
נעמה פלאי: אתה תתחקר תייר בן שמונה?
נעמה פלאי: ילד לא צריך לעמוד תחת חקירה של פקיד של ביקורת גבולות או שוטר.
נעמה פלאי: זה מעמד ממש לא נעים.
נעמה פלאי: ככל שאני יודעת אותם האנשים נכנסים לכאן כתיירים, ואין לנו מה לעשות עם אותם ילדים שנכנסים עם רב מסויים של חב"ד, ההורים נותנים את ההסכמה שלהם ברוב המקרים, גם בקונסוליה לכניסה של הילדים האלה, בין אם הם כאלה או אחרים.
נעמה פלאי: ההורים נותנים את ההסכמה שלהם, הם נכנסים עם אשרות תקפות.
נעמה פלאי: אם היו פונים כבר מראש, כמו שאותו רב של חב"ד הכניס את אותה ילדה לכאן לארץ או אותו ילד, אם הוא היה פונה לכאן יחד עם חב"ד שנמצא כאן בארץ להסדיר את המעמד עוד בטרם הכניסה.
אברהם מיכאלי: כשהיא בארץ לא מסדירים מעמד, אז איך חב"ד יכלו להסדיר מעמד מרוסיה?
נעמה פלאי: זה בדיוק העניין, אם היו פונים, והיו לנו כמה מקרים כאלה, שפנו אלינו, ואנחנו אפילו, אנחנו לא משאירים פה ילדים בלי מעמד, בפרט לא כשמדובר בזכאי שבות.
נעמה פלאי: וגם אם אנחנו לא בטוחים שמדובר בזכאי שבות אנחנו נותנים.
אברהם מיכאלי: רבותיי, ליצור מעמד בני אדם יוצרים, בכל הכבוד אפילו לבתי המשפט גם שם יש שיקול דעת.