GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרינה סולודקין: לא אשכנזי, זה לא קשור.
יצחק זיו: אני רוצה להמשיך באותו קו, שבעצם כולנו שותפים אליו.
יצחק זיו: נראה לי שהישיבה הזו, זו היתה רק התחלה, משום שכל הדברים נשארו בגדר של סימן שאלה.
יצחק זיו: אני מקווה שלפגישה הבאה יבוא מי שצריך לבוא וייתן נתונים כדי שנבין את כל השאלות שנשאלו.
יצחק זיו: ואין מה לחזור, חברת הכנסת אביטל אמרה, חבר הכנסת צבי הנדל אמר.
יצחק זיו: כולם אמרו את אותו דבר, אני לא אחזור על זה, הדברים ברורים.
יצחק זיו: היום כנראה לא נקבל תשובות וצריך לקבוע פגישה כדי לקבל תשובות לשאלות, כי השאלות הן מאוד קשות.
יצחק זיו: אני לא רוצה להתייחס, בגלל שזו העדה השקטה, אז לא העבירו להם מידע.
יצחק זיו: אני את העדה הזו קצת מכיר ואני חושב שכאן נעשה דבר, אני לא רוצה להתבטא במלים לא יפות, אבל אני רוצה שלפגישה הבאה נקבל נתונים ונוכל להמשיך.
צבי הנדל: סליחה, אני רוצה להגן על הממשלה.
צבי הנדל: לא בטוח שנעשה דבר לא יפה עם העדה, לא בטוח שידעו והסתירו, ההרגשה היא מאוד רעה, בגלל שחייבים להביא נתונים מסודרים, כי ייתכן והכול היה בסדר, עם כל הכאב.
צבי הנדל: ההרגשה כרגע שהכול לא היה בסדר.
צבי הנדל: אבל בשביל לתקן את התחושה, אם אפשר, תביאו נתונים.
חנן קסאיי: אני רוצה להגיד משהו.
חנן קסאיי: קודם כל, אני רוצה להודות לגב' סוויד, שעזרה לנו בהרבה מהפרשה הזאת.
חנן קסאיי: אני לא מסתכל עליה כעל שליחה של הממשלה, אני מסתכל על הממשלה עכשיו.
חנן קסאיי: יש פה התנהלות של פחד.
חנן קסאיי: אנשים, בין אם זה המשטרה, אם זה כל הגורמים האחרים, פשוט מפחדים על המשרה שלהם, מפחדים מעריפת ראשים.
חנן קסאיי: אנשים לא מבינים שיש פה איזה שהיא בעיה.
חנן קסאיי: מאז שהגיעה גופתו של גבי, דוד שלי, ז"ל, עד הקבורה לא עברו 20 שעות.
חנן קסאיי: אני ובני דודים שלי ושאר הדודים שלי צריכים לראות את התמונה בטלוויזיה.
חנן קסאיי: אף אחד לא הודיע לאף אחד, חוץ מלסבתא ולאחים האחרים, השאר – אף אחד לא ידע.
חנן קסאיי: אני צריך לראות את התמונה שלו בטלוויזיה.
חנן קסאיי: זה גועל נפש.
חנן קסאיי: עם כל הכבוד, זה גועל נפש.
חנן קסאיי: משפחה צריכה להיות שותפת סוד.
חנן קסאיי: הם באים אליי ואומרים לי 'תשמע, פחדנו שחיזבאללה ידרוש יותר'.
חנן קסאיי: חיזבאללה עושה איתכם את העסקה, הוא יכל לדרוש יותר, הוא יכל לפרסם את זה.
חנן קסאיי: זה שטויות.
חנן קסאיי: כל מה שהלך פה זה פשוט התעללות, התעללות במשפחה.
חנן קסאיי: אם אנחנו כמשפחה מבוססת, אתם יודעים מה?
חנן קסאיי: אני לא אגיד משפחה אתיופית, בסדר?
חנן קסאיי: משפחה מבוססת, בעלת אמצעים, זה לא היה קורה.
חנן קסאיי: היו עומדים ליד הדלת שלי, מתחנפים, כדי שאני אדע כל דבר.
מיכאל נודלמן: אנחנו שמענו.
מיכאל נודלמן: אני מהתחלה אמרתי, אם אין אצלנו ידע, אנחנו לא יכולים להגיד שום דבר.
מיכאל נודלמן: אולי הממסד צודק, אולי הוא לא צודק, אבל אין לנו שום דבר.
מיכאל נודלמן: עכשיו אנחנו מדברים ולא יכולים להבין.
מיכאל נודלמן: אחד מפנה לשני וזה לא בסדר.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש, אני חושב שהישיבה הזאת כונסה בצדק, והישיבה, שהיא בעצם מסגרת ועדת עלייה וקליטה, אני חושב כונסה עוד יותר בצדק.
אברהם מיכאלי: בואו נבדיל אולי בכל הסיפור הזה, יש פה עניינים של ביטחון מדינה, והממשלה לא יכולה לחשוף.
אברהם מיכאלי: אני מוכן להבין, אבל שמישהו יגיד לנו שזאת הסיבה שבמשך שלוש שנים, או במשך מה שפורסם בתקשורת, חצי שנה, כשהמידע כבר הגיע, שהבחור נמצא איפה שהוא בלבנון, או איפה שהוא בסוריה, או אצל חיזבאללה, שאנחנו לא יודעים בדיוק---
ורד סוויד: אי אפשר להסתמך רק על מידע שפורסם בתקשורת, שישבו עם הגורם הרלוונטי?
דני אדינו-אבבה: אני רוצה לתקן, משום שאנחנו עומדים מאחורי הפרסום הזה.
דני אדינו-אבבה: אנחנו רוצים לתקן, לעשות סדר.
אברהם מיכאלי: אם הישיבה הזאת תהפוך לישיבה מסווגת, אז אני מבין, אז הממשלה תבוא 'רבותיי, אי אפשר למסור מידע כזה במקום כזה.
אברהם מיכאלי: עם כל הכבוד לוועדת העלייה והקליטה, אתם לא יכולים לדעת'.
אברהם מיכאלי: אבל לא שמענו טענה כזאת.
אברהם מיכאלי: התכנסנו פה הבוקר בשביל לקבל את התמונה.
אברהם מיכאלי: זה לא התקפה בלי לחשוש או לחשוד במשהו שלא בסדר פה.
אברהם מיכאלי: אני חוזר לסיפור של ההתחלה.
אברהם מיכאלי: לפני כשלוש שנים נעלם פה בחור במדינת ישראל ואני חושב שהמשטרה כנראה כן ידעה על ההיעלמות.
אברהם מיכאלי: אני חושב שהמשפחה או העדה עשתה מאמצים, אבל זה לא זכה לשום תהודה.
אברהם מיכאלי: לא זכה לשום תהודה כמעט.
אברהם מיכאלי: אני, כאזרח במדינת ישראל, והרבה כמוני, לא שמעו שיש בחור צעיר שנעלם במדינת ישראל, בנסיבות מאוד טרגיות למשפחה באותה תקופה.
אברהם מיכאלי: אני חושב שפה גם לא צריך להתבייש להפנות לתקשורת שאלה, רבותיי, אם זה באמת היה מישהו מכפר שמריהו, אתם, התקשורת, הייתם שותקים?
אברהם מיכאלי: והייתם מחביאים את זה, כפי שהמקרה הזה הוחבא?
אברהם מיכאלי: ואני יודע שהתקשורת בעצמה כבר אמרה את זה שהמידע הובא לידיעתכם, לתקשורת, והתקשורת, לא רציתם לפרסם את המקרה הזה, או לא רציתם לחטט כפי שעושים במקרים אחרים.
אברהם מיכאלי: אבל מה, אי אפשר לא להגיע לתחושה שיש פה איפה ואיפה במדינה הזאת.
אברהם מיכאלי: יש פה קבוצת אנשים שהם נחשבים כנראה לסוג אחר, שבשבילם לא התקשורת מתאמצת ולא הרשויות מתאמצות וכולם שותקים.
אברהם מיכאלי: ואם זה לא היה מגיע לנסיבות כאלה, כפי שהגיע היום, מסכן הבחור הזה, מישהו היה יודע איפה הוא נעלם?
צבי הנדל: הוא כבר לא מסכן, המשפחה מסכנה.
אברהם מיכאלי: המשפחה מסכנה והבחור מסכן.
אברהם מיכאלי: אני חוזר לסיפור של לפני שלוש שנים.
אברהם מיכאלי: המקרה לא נחקר כמו שצריך.
אברהם מיכאלי: עכשיו מתי שזה כן נודע למדינה, מתי שזה נודע, אתם לא רוצים למסור לנו כעת, אבל, רבותיי, מאז שזה נודע למדינה, לממשלה, לגוף שטיפל בזה, מישהו הגיע למשפחה ואמר להם 'רבותיי, כרגע קיבלנו מידע, אתם, כמשפחה, תשמרו את זה בסוד', כפי שמעדכנים את כל משפחות הנעדרים, בכל הכבוד.
אברהם מיכאלי: ואני מאחל לכל המשפחות שיזכו לראות את הבנים שלהם בבית.
קולט אביטל: אבל יכול להיות שהם לא ידעו.
אברהם מיכאלי: הממשלה אבל ידעה מתישהו שיש מגעים.
אברהם מיכאלי: התחילו מגעים, המגעים לא התחילו ביום אחד ונגמרו ביום אחד.
קולט אביטל: לא ידעו את זהות הגופה.
אברהם מיכאלי: רבותיי, לא יכול להיות שלא היה חשש וחשד לכיוון של משפחה מסוימת, או בחור מסוים.
אברהם מיכאלי: הם לא באו למשפחה, לא עדכנו אותם.
אברהם מיכאלי: עכשיו, אנחנו פה, בוועדה הזאת, דנים בדיוק על אותן אפליות שקבוצת העולים בארץ זוכה, ובתוך קבוצת העולים, קבוצת יהודי אתיופיה 'זוכים'.
אברהם מיכאלי: אנחנו חייבים לזעוק בוועדה הזאת את הזעקה הזאת.
אברהם מיכאלי: כי לא כונסה ועדת חוץ וביטחון בנושא הזה, גב' סוויד, מה לעשות?
אברהם מיכאלי: אם בוועדת חוץ וביטחון יתכנסו ויגידו 'זאת ישיבה סודית ביותר, שלכם אי אפשר למסור את זה' בואו נשקול את העניין אז.
אברהם מיכאלי: אבל אנחנו כרגע בתחושה לא טובה, שיש פה אפליה של קבוצה מסוימת באוכלוסייה ומשפחה שהיא בעצם שייכת לקבוצה הזאת, ואנחנו לא מקבלים שום מידע, חיים מהתקשורת, ומישהו יגיד 'התקשורת לא מצטטת נכון', אז בואו תתקנו את העובדות.
דני אדינו-אבבה: אני רוצה לעשות סדר בהיעדרות של דוויט, מעבר לטעויות שלנו כתקשורת.
דני אדינו-אבבה: הוא נעלם ב-20 בינואר 2005.
דני אדינו-אבבה: צריך לעשות סדר.
דני אדינו-אבבה: בין התאריך שמה שמותר לי להגיד, ופה כנראה שאני אצטרך על חלק לוותר בגלל הצנזורה.
דני אדינו-אבבה: מותר לי להגיד, מ-16 לשני, בין 16 ל-17 בשני, שלושה שבועות אחרי שהוא נעלם, אכן ידעו איפה הוא במדויק.
דני אדינו-אבבה: הועבר מכתב ללשכת ראש אגף מודיעין באותה תקופה, ולאלוף במילואים אילן בירן, שהיה נציג ראש הממשלה לענייני חטופים.
דני אדינו-אבבה: המכתב הועבר בוודאות.
דני אדינו-אבבה: אנחנו מביאים את העובדות בעיתון, ביקשנו תגובה, התייחסות, נתנו לנו שיחות מה שנקרא לא לציטוט ולא לייחוס ולא לזה ולא לזה.
דני אדינו-אבבה: עובדה אחת יש בידיעה זו, איש, כולל לשכת ראש הממשלה, לא הכחישו.
דני אדינו-אבבה: בשום אופן.
ורד סוויד: אני לא עוסקת בצד הביטחוני.
דני אדינו-אבבה: לא, אני לא מדבר איתך.
דני אדינו-אבבה: ממש לא.
דני אדינו-אבבה: אותה שיחה, אותה שיחה שהיתה---
קולט אביטל: אז מה שאתה בעצם אומר שבמשך שלוש שנים היה מידע, אבל לא מסרו אותו למשפחה.
אברהם מיכאלי: והם חיפשו בכבישים.
דני אדינו-אבבה: סליחה, צריך לעשות סדר, זה נורא חשוב הסדר פה.
דני אדינו-אבבה: הטענה של אגף המודיעין שאכן 'זוהתה גופת ישראלי העונה לשם זה וזה וזה, אבל לא זיהינו בוודאות'.
דני אדינו-אבבה: אין לנו ודאות שזה הוא.
דני אדינו-אבבה: אני לא מכיר כמה אנשים שקוראים להם גבריאל דוויט, שנושאים אותו מספר תעודת זהות שמסתובבים בארץ, אין לי מושג, אבל זאת עובדה קיימת.
קולט אביטל: חמור מאוד.
דני אדינו-אבבה: העובדה השנייה שצריך לשים אותה, עופר דקל מדבר על חודש אוגוסט האחרון, מרגע שעניין זה נכנס בפגישה בווינה בין נציג כלשהו, לבינו.
דני אדינו-אבבה: לראשונה דקל קיבל את הסיפור הזה באותה פגישה מפורסמת בווינה, את שמו של דוויט ומספר תעודת הזהות שלו.
דני אדינו-אבבה: מאוד שווה להציץ על תעודת הזהות שלו, צריך לבדוק אם היתה שנה או שנתיים במים.
דני אדינו-אבבה: שווה.
דני אדינו-אבבה: רק רמז למי שרוצה להבין את הסיפור.
אברהם מיכאלי: וגם באוגוסט לא באו למשפחה.
דני אדינו-אבבה: אגב, באוגוסט זו היתה החלטתו האישית של דקל לא לספר למשפחה, לא בטוח שראש הממשלה היה מעורב בזה.
מיכאל נודלמן: גב' סוויד, את ידעת?
ורד סוויד: אני יועצת של ראש הממשלה לנושאים חברתיים, חברה ורווחה, וביום שזה נודע לי, הגעתי, כמו שאמרתי, לבית המשפחה.
ורד סוויד: אני משתתפת בצערה של המשפחה ואני אומרת לכם שעשיתי את הכול, בהנחייתו של ראש הממשלה, לעזור להם ולהפגיש אותם עם הגורמים ואני אמשיך ואלווה אותם ואפגיש אותם עם הגורמים הרלוונטיים.
ורד סוויד: השאלות שיש והטענות שמעלה העיתונאי דני אדינו-אבבה, צריך להפנות לגורמים שהוא מעלה אותן כלפיהם.
דני אדינו-אבבה: הפנינו, הם לא הכחישו.
דני אדינו-אבבה: חד משמעית, לא היתה תגובה.
מרינה סולודקין: זה רק עניינו?
ורד סוויד: לא, לא, אבל אלה טענות שאני לא יכולה להתייחס אליהן.
ורד סוויד: הוא טוען על מכתבים ודברים ש---
מיכאל נודלמן: אבל לשכת ראש הממשלה יכולה להתייחס לדברים שלו?
מיכאל נודלמן: זו לא פעם ראשונה, הוא אומר.
ורד סוויד: כן, צריך להזמין את האנשים הרלוונטיים שהוא דיבר עליהם.
קולט אביטל: זאת ישיבה הזויה.
קולט אביטל: אי אפשר כך.
מיכאל נודלמן: אנחנו מבקשים שאת תעבירי את השאלות האלה ללשכת ראש הממשלה ואנחנו רוצים לקבל תשובות.
יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב ראש, אני מאוד מברך על הדיון הזה, אבל ננסה לעשות סדר.
יולי יואל אדלשטיין: בנושא של גבי (גבריאל דוויט), גם אני מניח שלא אפתיע אף אחד כשאני אגיד שהזדעזעתי כשנחשפתי לסיפור הזה.
יולי יואל אדלשטיין: פניתי עם שאילתא לראש הממשלה, למחרת.
יולי יואל אדלשטיין: ודאי ששאילתא זה דבר יותר ארוך, לכן אמרתי, אני מאוד מברך על הדיון שאולי העסק יתחיל לזוז קצת יותר מהר.
מיכאל נודלמן: מדובר בשלטון קודם, אני מבין כך.
יולי יואל אדלשטיין: כן, זה שלוש ממשלות, זה לא עניין של ממשלה זו או אחרת, אבל יש רצף שלטוני.
קולט אביטל: זו דרך של התנהלות של מערכת.
יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אביטל, זאת בדיוק הנקודה.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שכדאי לנו לעשות סדר.
יולי יואל אדלשטיין: יש מקרה ספציפי של גבי, שכפי שאמר כרגע יושב ראש הוועדה, צריך לחקור ולהבין איך קרה ולמה קרה.
יולי יואל אדלשטיין: אבל אני אומר, מעבר לזה.
יולי יואל אדלשטיין: תראו, אין פה שאלה.
יולי יואל אדלשטיין: גם אם נקבל את כל העובדות ואני שמעתי מה שאמרת לגבי גב' סוויד, ומכירים אותה, ובאמת אין לי ספק שהיא מלווה בתחום החברתי עכשיו ושאתם מודים לה, אבל גם אם נשתכנע שלשכת ראש הממשלה והגורמים הרלוונטיים, יש להם טיעונים רציניים למה זה נעשה, אני אומר, הנזק מבחינת הוועדה, מבחינת הנושאים שאנחנו עוסקים בהם, הנזק נעשה, כי זה שכל עם ישראל עוד פעם השתכנע שמפלים את העדה האתיופית, אני לא חושב שזה כזאת מציאה גדולה ובשורה.
יולי יואל אדלשטיין: זה נזק.
יולי יואל אדלשטיין: זה עוד פעם איזה שהוא נזק חברתי שנעשה.
יולי יואל אדלשטיין: וזה שכנראה באמת היתה כאן שאלה של איפה ואיפה, כי אנחנו גם בימים אלה, ואתם רואים את זה כמוני כל חצי שעה בטלוויזיה, על עוד פגישה של ראש ממשלה זה או אחר, כל המנוח, עם המשפחות של נעדרים ועם משפחות של שבויים.
יולי יואל אדלשטיין: אז במקרה הזה, נכון, זה לא חייל שנפל בשבי, זה קצת שונה, אבל עדיין.
יולי יואל אדלשטיין: איך יכול להיות שיש כאן כזה עניין של איפה ואיפה.
יולי יואל אדלשטיין: ויש כאן עניין שאולי הוא לא מעניינה של הוועדה הזאת ספציפית לראות, אבל גם ראיתם כמוני שאתמול, או שלשום, היה מקרה שונה לגמרי, של משפחת עמרם, אם אני לא טועה, שלא עלינו, הבת שלהם פרפרה ואף אחד לא חיפש ולא התייחס לתלונה וכן הלאה.
יולי יואל אדלשטיין: אז נכון, זה מקרה שונה לגמרי, אבל יכול להיות שיש גם מכנה משותף למקרים מסוג זה, ומקרים של משפחה שבאמת פונה וזועקת ומחפשת ואף אחד לא מתייחס ברצינות, גם כשהגורמים יודעים.
יולי יואל אדלשטיין: אז לכן אני אומר, אדוני היושב ראש וחבריי, חברי הוועדה, אני חושב שאנחנו גם צריכים לא להרפות ולבדוק את המקרה הספציפי הזה ולהרגיע, עד כמה שניתן, את המשפחה, את הקרובים ואת נציגי העדה, אבל גם באמת לראות מה אנחנו יכולים ללמוד מכל הפרשה הזאת על מנת שלא יישנו מקרים כאלה בעתיד.
קולט אביטל: אני חושבת שמעבר לכאב ולאיפה ואיפה וסימני השאלה וכל מה שאמרנו, אני חושבת שצריך גם, ככנסת ישראל, ולא רק הוועדה הזאת, יכול להיות שגם ועדת החוץ והביטחון, לדרוש שיהיו נהלים מאוד ברורים ואין פה, כנראה, נהלים ברורים.
קולט אביטל: כנראה שכל אחד עושה מה שבא לו ומה שלא בא לו ומפעיל איזה שיקול ואומר 'כל עוד אני לא בטוח, אני לא אכאיב למשפחה'.
קולט אביטל: יכול להיות שזה נעשה מתוך לא כוונה רעה, יכול להיות.
קולט אביטל: אבל לא יכול להיות שאדם אחד יחליט וישפוט.
קולט אביטל: יש לו מידע שלוש שנים, והמידע הזה לא מגיע, לא למשטרה, שממשיכה לחפש, מן הסתם, ולא למשפחה, ויד ימין לא יודעת על יד שמאל, ובמדינת ישראל אין נהלים.
קולט אביטל: פשוט אין נהלים.
ישראל קסאיי: אני אחיין של גבריאל.
ישראל קסאיי: אני כאדם, וכל אחד כאזרח, זכאי לדברים מסוימים, פה, במדינה שלנו.
ישראל קסאיי: אני רוצה לדעת מי הבן אדם הזה שאחראי או שהחליט מה באמת כואב לנו, מה נוח לנו ומה לא נוח לנו.
ישראל קסאיי: איך בן אדם יכול לבוא ולהגיד דבר כזה, 'טוב, לא נגיד את זה למשפחה הזו'.
ישראל קסאיי: אתה תחליט מה הכאב שלי, מה הכאב של המשפחה?
ישראל קסאיי: מי אתה?
ישראל קסאיי: מי הבן אדם?
ישראל קסאיי: מי?
ישראל קסאיי: אתה מייצג אותנו?
ישראל קסאיי: מה התפקיד שלך בעצם?
ישראל קסאיי: זה מה שהמשפחה שואלת וזה מה שהמשפחה כואבת וזה נותן בך חוסר...
ישראל קסאיי: כאילו אין לך למי לפנות.
ישראל קסאיי: אתה כולך עם הרבה כאב ויש המון כעס פה.
ישראל קסאיי: יפה, ואני חושב שמי שעשה את הדברים האלה ומי שאמר את הדברים האלה, התשובות אמורות להיות לו.
קולט אביטל: אבל אנחנו לא יודעים.
קולט אביטל: אנחנו לא יודעים גם את זה.
קולט אביטל: אפילו את זה אנחנו לא יודעים.
ישראל קסאיי: אני לא בא אליכם בטענות.
ישראל קסאיי: לא אליכם.
יצחק זיו: הנעלם הוא גדול מדי.
ישראל קסאיי: הוא גדול מדי, נכון, אבל היה קל להוציא אותו.
ישראל קסאיי: והיה קל גם להסתיר אותו.
יצחק זיו: מה ששמענו עכשיו מהעיתונאי, אני חושב שזה הדהים את כולנו.
קולט אביטל: זה הדהים, אבל זה לא הפתיע.
נגיסט מנגשה: אני מנהלת פרויקט הלאומי האתיופי.
נגיסט מנגשה: אני רואה את הדיון, ועם כל הכבוד לחברי הכנסת שהביאו את הנושא הזה היום לדיון, אני מאוד מעריכה, אבל אני מרגישה, כעולה מאתיופיה, הדיון, מה שמתנהל כאן, הוא ללא שום מוצא.
נגיסט מנגשה: אני הייתי מאוד רוצה לחלק את הדיון הזה לשלושה חלקים.
נגיסט מנגשה: אל"ף, כל תהליך הטיפול, על ידי המשטרה, לפני כשלוש שנים.
נגיסט מנגשה: שזה מצביע גם היום על אוזלת יד של משטרת ישראל כלפי עולים מאתיופיה.
נגיסט מנגשה: למרות שיש עולים מאתיופיה מועסקים על ידי המשטרה, שוטרי המשטרה, אני חושבת שהוועדה הזאת צריכה לקבל החלטה בבקשה על הטיפול בחקירה, מה היה באותו זמן, מי אחראי, והדבר הזה צריך להיות טיפול מהשורש.
נגיסט מנגשה: דיון בהתייחסות של משטרת ישראל מול נערים עולים מאתיופיה ובאופן כללי, הנושא הזה צריך להיבדק.
נגיסט מנגשה: אולי הכנסת צריכה להביא לדיון את הנושא הזה.
נגיסט מנגשה: אני מבקשת לטפל בזה מהשורש, ותקימו את הוועדה הזאת, למה משטרת ישראל התעלמה בטיפול בפרסום של הבחור הזה.
נגיסט מנגשה: היום דוויט, מחר מישהו אחר.
נגיסט מנגשה: הדבר הזה לא מסתיים בזה וזה לא ראשון ולא יהיה אחרון.
נגיסט מנגשה: הדבר הנוסף הוא תהליך הטיפול של משרד ראש הממשלה במהלך, אם דני אדינו-אבבה מביא לנו נתונים מאוד מדויקים בנושא הזה, על תהליך הטיפול.
נגיסט מנגשה: תראו, הרבה דברים אני חושבת, עטופים בשם של הביטחון.
נגיסט מנגשה: הרבה דברים עטופים בדברים שיש ערכים שאזרח לא צריך להיות שותף בהם, אבל מה שאני חושבת שמה שהיה היום, כלפי המשפחה הזאת, שהוא לכולנו, זה יצלצל גם אצל החיילים שמשרתים בצבא, קצינים בצבא, מפקדים בצבא, יוצאי אתיופיה, להטיל ספק באמון למדינת ישראל, זה סכנה גדולה.
נגיסט מנגשה: הדבר השלישי, אם ראיתם בהלוויה.
נגיסט מנגשה: ..
נגיסט מנגשה: אני מבחינתי הבחור הזה היה שבוי.
נגיסט מנגשה: הגופה חזרה ממדינה זרה, הוא היה בידיים של גורם עוין, שנקרא חיזבאללה, חזרה בחזרה.
נגיסט מנגשה: אם זה היה מישהו אחר, היה נקבר באמת על ידי טקס גדול, ממשלתי, וזה לא קרה.
נגיסט מנגשה: ראיתם את ההלוויה.
נגיסט מנגשה: אף אחד אפילו לא היה להביע את צערו, מטעם המדינה, מטעם הממשלה.
נגיסט מנגשה: אם הוועדה התכנסה, אדוני היושב ראש, הוועדה הזאת צריכה לצאת בהחלטה חד-משמעית, גם כלפי המדינה וגם כלפי המשטרה (אני רואה במשטרת ישראל כתובת לכל מה שמשתמע.
נגיסט מנגשה: לא בקלות אמרתי אוזלת יד של המשטרה).
נגיסט מנגשה: אני מאוד מבקשת שהוועדה תיקח בחשבון את כל הדברים האלה ואני בטוחה שהמשפחה לא תמשיך לשתוק, היא תנקוט בצעדים משפטיים.
נגיסט מנגשה: הם אנשים חכמים, שירתו בצבא.
נגיסט מנגשה: ראיתם בעלי כושר מנהיגות חזקה מאוד, הצעירים האלה שיושבים כאן, אבל אני מודה לוועדה שהביאה בכך לדיון.
מרינה סולודקין: קודם כל, אני מתנצלת בשמי, כחברת כנסת וסגנית השרה לשעבר, לפני המשפחה, ואני חושבת שאנחנו צריכים לבקש את ממשלת ישראל להתנצל בפני המשפחה של גבריאל.
מרינה סולודקין: גבריאל היה גם עולה חדש-ותיק, וגם שירת בצבא ההגנה לישראל, ובגלל זה אני חושבת שהמדינה נכשלה.
מרינה סולודקין: לא התייחסה, גם כשהוא נעלם בנסיבות לא ברורות וגם למשפחתו, שהוא היה מאוד מאוד יקר.
מרינה סולודקין: אם אתם שואלים אותי, אם אני מופתעת מזה?
מרינה סולודקין: בכלל לא.
מרינה סולודקין: בגלל שלפני שבע שנים היתה פרשה שלמה של שבויים ונעדרים בצ'צ'ניה, שזה אזור של קווקז, בזמן המלחמה של צ'צ'נים ברוסים ובכל העולם, של עולים חדשים מרוסיה ויהודים בדרך למדינת ישראל.
מרינה סולודקין: ואז ראיתי בפעם הראשונה שלא כואב.
מרינה סולודקין: שיש לנו אנשים שיושבים בכלא של מוסלמים רדיקאלים, שקוטעים להם אצבעות והמדינה לא יודעת איך לטפל.
מרינה סולודקין: המדינה שלנו, ש-60 שנה אנחנו תחת אש ובנסיבות מאוד מאוד...
מרינה סולודקין: למה אני מייחסת את זה?
מרינה סולודקין: שמעמד עולה חדש זה מעמד חלש ואפשר להתייחס אחרת.
מרינה סולודקין: כאן אומרים אשכנזים/לא אשכנזים.
מרינה סולודקין: חבר'ה, סיפור האשכנזים-ספרדים נגמר, בגלל שהספרדים נהפכו לילידי הארץ.
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, עכשיו העולים הם אנשים ממדינות אחרות.
מרינה סולודקין: זה גם אתיופים, זה גם יוצאי ברית המועצות לשעבר, זה גם אלה שהגיעו מארגנטינה.
מרינה סולודקין: לא כואב בכלל.
מרינה סולודקין: כשאני שומעת את משטרת באר שבע שלא חיפשו כראוי.
מרינה סולודקין: זה גם.
מרינה סולודקין: לפני כמה שנים נעלמו אנשים בתוך הארץ, פניתי כמה פעמים, אז בצחוק אמרו במשפחה שאולי לאישה (בגיל חמישים), יש גבר אחר והיא נעלמה בגלל גבר אחר.
קולט אביטל: חברת הכנסת מרינה, תראי איך המשטרה התייחסה במקרה הזה של האישה שנרצחה.
קולט אביטל: הם היו שם, יצא גבר עם הפטיש, אמר, 'אתם רוצים לשתות קפה?
קולט אביטל: ' והם הלכו.
מרינה סולודקין: אז מה שאני אומרת זה קודם כל צריכים לחשוב על היחס לעלייה ושדברים שחשובים לעלייה ולעולים, צריכים להיות יקרים.
מרינה סולודקין: אני חושבת, חבר הכנסת נודלמן, שאנחנו לא חייבים את גב' סוויד (שאני מאוד מעריכה) כמתווכת.
מרינה סולודקין: יש את מר דקל שהחליט מה שהחליט ואנחנו, בדלתות סגורות, נציע בכנסת לשמוע אותו.
מרינה סולודקין: וגם אנחנו נגיד את מה שאנחנו חושבים כלפיו, החלטותיו.
מרינה סולודקין: אני חושבת שעריפת ראשים זה שלב מאוד חשוב, בגלל שלא לומדים שום דבר.
מיכאל נודלמן: חברים, מובן לכולם שלא קיבלנו תשובות כמו שצריך לקבל.
מיכאל נודלמן: אני לא יודע, אולי לא יודעים, אולי לא רוצים, אולי יש איזה סוד פה.
מיכאל נודלמן: אני מרגיש שלא צריכים להמשיך בדיונים כאלה, אני חושב שאני אפגש עם השר לביטחון פנים וצריך לדבר איתו לגבי מה הנושא הזה, למה לא טיפלו כמו שצריך.
מיכאל נודלמן: הוא צריך לעשות חקירה שם וגם מה שחברת הכנסת מרינה סולודקין דיברה על מר דקל, אנחנו גם ניפגש.
מיכאל נודלמן: אחר כך, כשתהיה תמונה, זה לא דיבורים רק, ברור שזה עולים, עולים מאתיופיה, היחס לא כמו שצריך להיות, אבל בסופו של דבר, אני לא יכול להגיד עכשיו 'זה בגלל זה'.
מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים לדעת בדיוק מה קרה במשטרה, למה לא חיפשו, למה לא מסרו מידע שלוש שנים---
קולט אביטל: אנחנו לא הורגים את זה.
מיכאל נודלמן: אני מקווה שמשפחת גבריאל מבינה שאנחנו לא רוצים פה דיבורים סתם.
מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים לדעת מה קרה ולמה זה קרה.
מיכאל נודלמן: בגלל שאנחנו ואתם לא קיבלנו אפילו חלק של תשובה שיהיה מובן למה, ואנחנו, בכלים שלנו, צריכים לברר למה זה קרה ואיך זה קרה ואחרי זה תהיה ישיבה ושם אנחנו סופית---
קולט אביטל: אני רוצה להציע שני דברים.
קולט אביטל: קודם כל, אני חושבת שלפחות דבר אחד מובן, שלמשפחה עכשיו יש גם כתובת, ואנחנו עומדים לרשותה ואנחנו, תפקידנו כחברי כנסת, לדאוג לדעת את האמת, לדאוג למשפחה וגם ללמוד מהעניין הזה איזה שהוא לקח מערכתי, כדי שהדבר הזה לא יקרה עוד פעם למשפחה דומה.
קולט אביטל: אנחנו חושבים שאנשים שמגיעים לארץ, מתערים בחברה הישראלית, הם אנשים מבוגרים, הם משרתים בצבא, הם שותפים לגורלנו וצריך להתייחס אליהם כאל שותפים ולא כאל ילדים.
קולט אביטל: ולכן, הם צריכים גם להיות מסוגלים לקבל מידע כמו שצריך, בלי לטייח.
קולט אביטל: שנית, אני מציעה, אדוני, לך, לכולנו – יש לפחות דבר אחד שהוא לא בגדר סוד מדינה.
קולט אביטל: מה שקרה במגעים בין מר עופר דקל לבין גורמים אחרים, לא כולנו צריכים לדעת.
קולט אביטל: אבל התנהלות המשטרה, אנחנו לא רק שחייבים, אנחנו זכאים לקבל דין וחשבון על הפעולות שנעשו על ידי המשטרה כדי לחפש אותו, ויכול מאוד להיות שאם מערכת הביטחון היתה מודיעה למשטרה 'אל תחפשו יותר', כעבור שלושה שבועות, או חודש, או חודשיים, הדברים היו נראים אחרת.
קולט אביטל: אבל כך או אחרת, אנחנו, בוועדה הזאת, לפי דעתי, צריכים לדרוש לקבל דוח מה עשתה המשטרה במקרה הספציפי הזה, אולי גם במקרים אחרים.
קולט אביטל: כל העניין הוא שאנחנו פה גם כדי למנוע סיפורים אחרים מהסוג הזה שכל המסתורין פה הוא בלתי נסבל.
קולט אביטל: דבר שלישי, אדוני, אני מרגישה פה רע מאוד בדיוק כמוך, משום שכל אותם הגורמים שאתה הזמנת לישיבה הזאת, לפי דעתי לא התייחסו ברצינות לוועדה.
קולט אביטל: יכול להיות שהם היו יכולים להגיד לך בטלפון, או בצורה אחרת, 'תשמע, יש פה סודות מדינה, אנחנו לא יכולים להופיע בפרהסיה, בוא נציע לך דיון קטן איתך ועם עוד איזה חבר כנסת, בדלתיים סגורות, ואנחנו נמסור לך את כל מה שאנחנו יודעים, כי אנחנו מכבדים את הכנסת ואת זכותה לדעת, ואחר כך אתם תשפטו איך ומה להגיד'.
קולט אביטל: אבל גם זה לא קרה.
קולט אביטל: וגם לא נוח לי כלפי כל אותם אנשים שהגיעו הנה, כי הם נשלחו, אבל הם נשלחו בלי מידע, וזה לא יכול להמשיך ככה, שככה יזלזלו בכנסת.
קולט אביטל: זה מה שיש לי להגיד.
דוד יאסו: אני קודם כל רוצה להגיד, והצגתי לפני כן שאלה למשטרה, שכמשרד הקליטה, אנחנו באמת מברכים ומוקירים את ממשלת ישראל על כך שבאמת סוף סוף הגיע לתומו הסבל שהמשפחה סבלה.
דוד יאסו: אני אומר את זה גם כבן עדה ואני מכיר.
דוד יאסו: המשפחה לא דיברה.
דוד יאסו: אתם יודעים שהאמא שלו חולת סרטן, רק בגלל הסבל?
דוד יאסו: אני אגיד לכם עוד דבר, הבחור הזה מקבל צו מילואים כל תקופה, כל תקופה.
דוד יאסו: אני מצטט את אחותו, שהיא לא פה.
דוד יאסו: כל הזמן שולחים לו צו מילואים.
דוד יאסו: גם המידע שאמר דני אבבה, מידיעות אחרונות, אז אם אגף מודיעין כבר ידע, אז לפחות בתוך המערכת הצבאית היה צריך לעצור את זה.
דוד יאסו: את זה למשל אני לא ידעתי.
קולט אביטל: זה כבר חֶלֶם.
יוני פולינגר: בעניין הזה, הצבא פנה אלינו מספר פעמים לשאול אם הוא עדיין נעדר, קיבל תשובה שהוא עדיין נעדר וכנראה שביטל את הצו.
דוד יאסו: אז לא ביטל, עובדה.
דוד יאסו: נקודה שנייה, אדוני היושב ראש, שאני רוצה להעלות אותה זה בעניין המשטרה.
דוד יאסו: אני אומר לכם, עניין המשטרה הוא בעייתי.
דוד יאסו: המשטרה מתייחסת לבני העדה בתת רמה, לא מוכנה להסתכל בגובה העיניים.
דוד יאסו: קצינים שהולכים לבילוי, תוקפים אותם בתל אביב.
דוד יאסו: אני בבאר שבע, אבי נפטר, ביקשתי שיבואו יזיזו רכב והם אמרו לי 'אתם, האתיופים, תסתדרו שם ביניכם'.
דוד יאסו: הוא גם היה אתיופי.
דוד יאסו: גם המשפחה באה ודיווחה, המשטרה מתעלמת מבני העדה.
דוד יאסו: גם כל חברי הכנסת, שאני באמת מכבד ומוקיר אתכם, וגם חברתי לעבודה, דר' נגסה מנגישו שדיברה, צריך לעשות דיון מול המשטרה.
דוד יאסו: המשטרה מתייחסת עדיין...
דוד יאסו: אם תופס אותי שוטר ואומר לי 'כבר גדלתם?
דוד יאסו: ירדת מהעץ?
דוד יאסו: ' אני, אני רב סרן במילואים, בצנחנים.
דוד יאסו: הגשתי תלונה.
דוד יאסו: אני יודע את זה, כי אם ככה היה מתפרסם, גם הממשלה אולי ידעה.
מיכאל נודלמן: אנחנו לא יכולים לעבור לסדר היום בלי קיום דיון בנושא כי הכנסת צריכה לדעת איזה החלטות התקבלו בכנס ומה היו תוצאותיו.
מיכאל נודלמן: קראתי את תמצית הדיונים שהתקיימו בכנס וראיתי שהיו בו דברים מאוד מעניינים וחשובים.
צבי צילקר: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי, חברי הכנסת,, נציגי המשרדים שעשו למען קיום הכנס – משרד העלייה והקליטה, הסוכנות, עיריית אשדוד, בסיוע מרכז השלטון המקומי - אני רוצה להודות לכולם ולומר שהייתה הכנה ופעילות רצינית מאוד.
צבי צילקר: לקחנו את הכנס ברצינות ואני מקווה שכולם מודעים לכך שזה היה אחד הכנסים המוצלחים שהיו באשדוד ולא רק באשדוד ואין לי ספק שאשדוד תוביל את הנושא גם בשנה הבאה וגם בעוד שנתיים ותעשה זאת יחד אתכם כי היא המקום הראוי, לא משום שבמקומות אחרים אין עולים אבל כמו שכנס הרצליה נעשה בהרצליה או כנס שדרות בשדרות, כך אפשר להבין שהכנס הזה יתקיים באשדוד וזאת משום שאשדוד עד היום ממשיכה להוביל בנושא הזה, לקחה את זה מאוד ברצינות והיא אחת הערים שהסכימה שיהיו בה קרוואנים בשנות ה-70 בשעה שערים כמו כפר-סבא, הרצליה, רעננה וערים אחרות שאני לא רוצה להזכיר אותן החליטו על "איכות" של אנשים יהיו שם ולא רצו לקבל על עצמן עול לאומי ממדרגה ראשונה.
צבי צילקר: לא נתעלם מהמצב כאשר בין כל גל עלייה אחד לשני היה ניכור ולכן חשיבות הכנס הזה, וזה גם הודגש בכמה מקומות.
צבי צילקר: כל גל שהגיע נלחם על הדירה, נלחם על הפרנסה הראשונה ולכן זה טבעי שהוותיקים נתקלו באנשים ברי-תחרות שמוכנים לעבוד בכל שעה, בכל מחיר, בכל מקום, גם לא בהתאם למקצועם.
צבי צילקר: התברר לנו שבשנים הקרובות יש סכנה שאנחנו נאבד – לא אנקוב במספרים – הרבה מאוד, מאות אלפים של תושבים פוטנציאליים, שיש סכנה קיומית למדינת ישראל ללא השקעה בעלייה ואני מסכים לכל מילה שנאמרה בנושא.
צבי צילקר: אני חושב שזה אתגר לאומי.
צבי צילקר: יש להשקיע בגיורם של מאות אלפי עולים שאינם יהודים על פי ההלכה אבל בשפה הצברית אומר שהם נשכבים על הגדר והם גם נהרגים כדי שאנחנו נוכל לחיות במדינה הזאת.
צבי צילקר: האנשים נהרגים כשהם לובשים מדי צה"ל כדי שאנחנו נוכל לחיות למרות שהם לא יהודים בדיוק לפי ההלכה ובדיוק לפי הספרים אבל הדם שהם מקריבים הוא הדבר היקר ביותר בהבנה שזה הבית וזאת המולדת, וזה צריך להילקח בחשבון.
צבי צילקר: באשדוד יש משהו מיוחד והייתי אומר שזה לזכותנו מתוך הבנה שהעולה מהיום הראשון שהוא מגיע לאשדוד, הוא תורם לקהילה.
צבי צילקר: הוא לא מהווה עול.