GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיה סלוצקי: זה פרויקט מאוד טבעי ולא מלאכותי כאשר לקחנו את האומנים ושמנו אותם במקום מסוים אלא כל מוצאי שבת הם לא מתאמים אתנו עכשיו אלא הם יוצאים למקום מתי שהם רוצים ואנשים רבים מטיילים במקום.
מאיה סלוצקי: מאוד נעים לראות את זה.
מאיה סלוצקי: האנשים לא מטיילים בקניונים אלא על שפת הים.
קריאה: אנחנו מזמינים את יושב-ראש הוועדה וחברי הוועדה לבקר במקום.
מאיה סלוצקי: כל שנה אנחנו חוגגים במונמרטר.
מאיה סלוצקי: כל שנה יש לנו חגיגה אליה באים מ-2,000 עד 3,000 אנשים.
מרינה סולודקין: למה אין להקה גרוזינית?
מאיה סלוצקי: אני חושבת שיש לנו להקה גרוזינית.
מאיה סלוצקי: יש לנו להקה קווקזית, יש להקה גרוזינית ועוד להקות נוספות.
מאיה סלוצקי: דרך אגב, כל שנה באשדוד אנחנו עושים אירוע ענקי של יוצאי גרוזיה.
מרינה סולודקין: כמה כסף נותנת העירייה וכמה כסף מגייסים בתרומות לארבעת הפרוייקטים האלה?
מרינה סולודקין: אני רואה שזה מפעל ענק.
ליאוניד אליעזרוב: האמת היא שאנחנו עובדים בסגנון של נפוליאון שזה אומר להיכנס לקרב ואחר כך נראה.
ליאוניד אליעזרוב: אנחנו מקבלים מעיריית אשדוד סדר גודל של 80 אלף שקלים לשנה וכל היתר אני מגייס בתרומות.
ליאוניד אליעזרוב: אנחנו אולי נתחיל לראות את הסכום הזה בשנה הבאה בתקציב של עיריית אשדוד.
ליאוניד אליעזרוב: טקס "מעורב ישראלי", הטקס הארצי, עשיתי בלי אגורה אחת ועשיתי זאת משום שרציתי לעשות את הטקס.
מאיה סלוצקי: בהשוואה לפרוייקטים רבים שעולים מיליוני שקלים, הפרוייקטים שלנו לאלפי איש עולים ממש 50 אלף שקלים.
מאיה סלוצקי: מונמרטר האחרון עלה לנו 50 אלף שקלים עם הבמה, עם תאורה ועם הגברה על שפת הים.
מיכאל נודלמן: פניתם למשרד הקליטה?
מרינה סולודקין: איך מתחלקת השותפות?
מרינה סולודקין: כמה אתם נותנים, כמה נותן משרד הקליטה, האם משרד התרבות משתתף?
ליאוניד אליעזרוב: עם משרד הקליטה יש בעיה וזאת לא בעיה של משרד הקליטה אלא למשרד הקליטה ולוועדת הארבע יש קריטריונים ברורים כדי לתת את העזרה והסיוע.
ליאוניד אליעזרוב: הפרוייקטים שלנו הם פרוייקטים ספציפיים יותר.
ליאוניד אליעזרוב: אנחנו עובדים עם כשרונות, עם צעירים ואין לנו אומנים מקצוענים.
מיכאל נודלמן: משרד הקליטה תומך באומנים מקצוענים.
ליאוניד אליעזרוב: כן.
ליאוניד אליעזרוב: יש איזה שהם קריטריונים לתמיכה שאני עם הפרוייקטים שלנו פשוט לא יכול לעמוד בהם.
ליאוניד אליעזרוב: אני צריך איזשהו שיתוף פעולה מיוחד עם משרד הקליטה, אם משרד הקליטה יחליט שיש בפרוייקטים האלה משהו.
אברהם מיכאלי: למה משרד החינוך לא תומך?
אברהם מיכאלי: בסך הכל המעורבות הזאת היא לא רק של עולים אלא גם של ישראלים.
ליאוניד אליעזרוב: למשרד החינוך אין כסף.
אברהם מיכאלי: אם זה שילוב של תרבויות, זה לא רק לעולים אלא זה לכלל ישראל.
מרינה סולודקין: שרת החינוך, עת כיהנה כשרת הקליטה, הכינה תוכנית בנושא.
ליאוניד אליעזרוב: אני חושב שבעזרת הוועדה הזאת נפנה גם למשרד החינוך.
דפני מושיוב: אני רוצה לדבר גם כאזרחית וגם באיזושהי תפיסה של מה שנקרא תפיסת הנכסים.
דפני מושיוב: אני חושבת שדווקא בתור תושבת ירושלים, להבדיל מאשדוד, יש הרבה מאוד נכסים של עולים ובכלל תרבויות בירושלים שבאמת זה נורא חסר.
דפני מושיוב: לי כדוברת עברית חסר לי למשל תרגום של ספרות רוסית שהיא מפורסמת היום בכל העולם בכתיבה על החיים בארץ ורוב דוברי העברית לא נחשפים לצערי לנושא הזה.
דפני מושיוב: לכן אולי אחת החשיבות שצריכה להיות היא לא להסתכל על הדברים בצורה פרויקטאלית אלא לנסות ולראות את הנושא של רב תרבותיות אולי בדרך של חינוך וחקיקה.
דפני מושיוב: לראיה, אחד הדברים שנעשים היום למשל לגבי מכון ון-ליר בתוך אירופה, בעיקר בהולנד ובלגיה, שם גם יש רב-תרבותיות, זה שמתחילים את זה מהגיל הרך ולא בנושא הפולקלוריסטי של אוכל אלא ממש בצורה מאוד מאוד אינהרנטית לתוך המערכת כחלק מתהליך של סוציאליזציה של ילדים שמאוחר יותר יש לזה כמובן פירות ועל זה כדאי להסתכל ולראות איך מחוקקים וזה תמיד יכול להיות חלק מתהליכי הבחירה של מערכת החינוך כי יש להם תמיד אפשרויות לבחור בתוכנית הלימודים ולא תמיד זה צריך להיות אקסטרה בתקציב.
מיכאל נודלמן: הכנסת ציינה השנה את יום העלייה.
מיכאל נודלמן: חשבתי שתתייחסי לנושא בו אנחנו דנים ותאמרי לנו איך את רואה קיום פרוייקט כזה בכל המערכת.
דפני מושיוב: ראיתי את זה גם בחיפה.
דפני מושיוב: אני חושבת שעושים דברים מאוד יפים.
דפני מושיוב: אני חושבת שאלה הם נכסים.
דפני מושיוב: אנחנו מדברים על עבודה קהילתית גם בתחום של רווחה, זאת אומרת, שלקהילה יש את הנכסים ואשדוד היא עיר מובילה בתחום.
דפני מושיוב: המשרד בקטע הקהילתי אולי אין לו תקציב לרמקולים אבל בהחלט בהבאת הקהילה לא רק של האוכלוסייה החזקה אלא גם של האוכלוסייה היותר חלשה.
מיכאל נודלמן: בירושלים זה לא יכול להיות?
דפני מושיוב: זה יכול להיות אבל דיברו על אשדוד.
מרינה סולודקין: זה תלוי בעלייה.
מרינה סולודקין: זה תלוי באנשים.
אברהם מיכאלי: היום מתקיים קונצרט גדול בירושלים שגם הוא משהו בסגנון הזה.
אברהם מיכאלי: מישהו מטעם עיריית ירושלים מארגן את הקונצרט.
אברהם מיכאלי: אני לא יודע אם בחרו לשם את הקבוצות השונות אבל למרות שהקונצרט נקרא שילוב תרבויות, אני ראיתי שם אנשים שאני לא יודע מה הקשר שלהם לשילוב התרבויות.
מיכאל נודלמן: אבל קונצרט גדול אחד לשנה, זה לא אומר שילוב תרבויות.
מיכאל נודלמן: כאן מדובר באנשים שעובדים כל השנה למען הנושא וזה שונה.
קטי פולטוב: אני גמלאית משרד הקליטה.
קטי פולטוב: הייתי מנהלת מחלקת אומנים וספורטאים.
קטי פולטוב: לצדי יושבת מנהלת המחלקה החדשה.
מיכאל נודלמן: מי מממן את הקונצרטים האלה?
קטי פולטוב: רוב המימון מגיע מוועדת הארבעה, ועדה משותפת למשרד החינוך ולמשרד הקליטה, כאשר כפי שנאמר כאן, יש לה קריטריונים לגבי עולים מצטיינים ביותר והמטרה שלנו היא לסייע להם להשתלב בארץ.
קטי פולטוב: יש לנו כמעט 8,000 עולים שהשתלבו והם מאוד מפורסמים.
מיכאל נודלמן: יש להם קריטריונים למצוינים, אבל מה עם האחרים?
קטי פולטוב: המטרה שלנו היא בהחלט לסייע לאומן שהוא מקצועי.
מיכאל נודלמן: כאן מדובר בילדים ובנוער.
קטי פולטוב: התפיסה של המשרד היא שעולה שמגיע הוא בוגר מגיל 17, אנחנו הולכים לפי הגילאים האלה.
קריאה: מה עושים עם צעיר שיש לו באמת כשרון?
קטי פולטוב: אנחנו מסייעים בדרך אחרת.
קטי פולטוב: אם הוא באמת מחונן, הוא בהחלט יכול להגיע לוועדה גם בגיל 10.
קטי פולטוב: אם הוא עובר את הוועדה, הוא נכנס לוועדת הארבעה וזה גם אם הוא בן 10 ומחונן.
ליאוניד אליעזרוב: יש קריטריונים לגבי ילדים?
קטי פולטוב: בוודאי.
מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים על ילדים ועל נוער ונראה שהם נופלים בין הכיסאות.
דנה גורדון: אפשר להציג את הקריטריונים לוועדה?
קטי פולטוב: כן.
מאיה סלוצקי: אנחנו לא מדברים כאן על פרוייקטים שכל יום מתקיימים במתנ"ס.
מאיה סלוצקי: יש לנו 12 מתנ"סים – כמעט בכל רובע יש מתנ"ס – וכל יום יש לנו כל מיני אירועים גם בשפה הרוסית וגם בשפה העברית וזה בכל מיני תחומים.
מאיה סלוצקי: אנחנו לא מדברים על פרוייקטים האלה של חברה עירונית לתרבות אלא אנחנו מדברים כאן על מרכז שנולד באשדוד אבל עכשיו הפרוייקטים שלו הם פרוייקטים ארציים אבל סיוע הוא לא מקבל מאף אחד.
מאיה סלוצקי: מה שהעירייה יכולה, מעבר לפרוייקטים של חברה עירונית, אנחנו עוזרים להם, אבל זה לא מספיק כי עיריית אשדוד לא יכולה לממן פרוייקטים ארציים.
קטי פולטוב: ברשותכם, אני רוצה לחדד עוד נקודה אחת.
קטי פולטוב: האגף שלנו הוא אגף תעסוקה ועל כן הוא מטפל בכל נושא של השילוב התעסוקתי של אומנים, אבל יש לנו כאן עוד אגף מאוד מכובד של קליטה בקהילה והוא מטפל בנוער.
בוריס חנוכייב: אנחנו בהחלט נותנים מענה למה שמדברים כאן דרך הרשויות המקומיות כאשר כל רשות מגישה לנו את התוכניות של שילוב תרבויות.
בוריס חנוכייב: חוץ מזה, כל עמותה שקיימת שנתיים, זכאית להגיש בקשה לסיוע מקרן תמיכות ועזבונות.
קריאה: איזה תקציב אתם מקצים?
בוריס חנוכייב: לכל רשות יש תקציב לפי מספר אוכלוסיית העולים בעיר.
ליאוניד אליעזרוב: זה לא נכון כי אנחנו מדברים על פרוייקטים ארציים ורשות לא כל כך מעניין אותה ולא יכולה לממן פרוייקטים ארציים.
ליאוניד אליעזרוב: השאלה שלי הייתה האם טקס כמו "מעורב ישראלי" שאנחנו נותנים את הפרסים, את האוסקר לאינטגרציה, לשילוב התרבויות בקטגוריות השונות, האם הטקס הזה ראוי לתמיכה?
ליאוניד אליעזרוב: לגבי הטקס הזה אנחנו לא יכולים להסתדר עם הקריטריונים שקיימים והעירייה לא יכולה לעזור כי זה ברמה ארצית.
ליאוניד אליעזרוב: ברגע שאנחנו פונים לאיזשהו משרד, אני מקווה שאולי אחרי הישיבה הזאת, נקבל איזושהי עזרה.
מרינה סולודקין: הוועדה יכולה להמליץ לשר הקליטה.
ליאוניד אליעזרוב: אני יודע.
מרינה סולודקין: אנחנו נעשה את זה.
יוסף חיים: ברשותכם, אני רוצה להתייחס לשלוש נקודות.
יוסף חיים: נקודה ראשונה מתייחסת לוועדת הארבעה שהוזכרה קודם.
יוסף חיים: לצערי ועדת הארבעה, כמו שאמר ליאוניד, יש לה קריטריונים והקריטריונים האלה יותר מקשוחים.
יוסף חיים: אני לא מדבר על הנושא של מחוננים כאשר לא כל המחוננים יכולים להגיע למעמד של מחוננים, אלא אני מדבר גם על מקרים שהם מחוננים.
יוסף חיים: אני אתן דוגמה של ילד בגיל 8 שזכה במקום השני בקטגוריה של נגינה בפסנתר, וכולם ראו אותו בטלוויזיה בערוץ 2, תום זלמנוב, שאמו עובדת באחת מקופות החולים בארץ והיא מבקשת סיוע להתמודד עם הדברים הכי פשוטים.
יוסף חיים: מדובר באנשים שעלו לארץ לפני ארבע-חמש שנים, גרו בחולון, בגלל הכשרון המאוד מיוחד של הילד נאלצו לעבור לכפר סבא והאנשים האלה חיים בעוני.
יוסף חיים: ראיתי במו עיניי וזה דבר שהוא בלתי נתפס.
יוסף חיים: אני חושב שדווקא ועדת הארבעה צריכה לקחת את הדבר הזה ולהרים את הכפפה הזאת.
יוסף חיים: אנחנו לוקחים את הילד הזה תחת חסותנו בגלל שזיהינו בו את הפוטנציאל המאוד גדול שלו.
יוסף חיים: זה לגבי ועדת הארבעה ולכן אני חושב שגם כאשר מדברים על מוכשרים, עדיין ועדת הארבעה מגלה לפעמים קשיחות עד כדי שחבל שהיא קיימת כי זה גם עוצר את היכולת של השילוב הזה.
יוסף חיים: הנושא השלישי שאליו אני רוצה להתייחס וכאן הוא מהווה קרן אור שאולי יכולה לצאת מהדיון הזה, וזה נושא משרד החינוך.
יוסף חיים: משרד החינוך למעשה יכול היום ללכת בדרך עוקפת רשויות.
יוסף חיים: נכון שהמשפט הזה לא מדויק אבל היכולת שלהם בחדירה לשטח היא למעשה יותר גבוהה מאשר של משרד הקליטה.
יוסף חיים: אני חושב שאם דרך משרד הקליטה ישלבו כוחות עם משרד החינוך, דרך מרכזי החינוך הקיימים, אפשר יהיה למצוא את הפתרון שהוא באמת הדבר היחיד שייתן איזשהו אוויר נשימה לכל הנושא הזה.
מיכאל נודלמן: איך אתם רואים מרכזים כאלה שמצד אחד הם עוסקים בשילוב של תרבויות ומצד שני הם מעסיקים שם את הילדים ואת הנוער?
מיכאל נודלמן: אתה יודע מה קורה עם הנוער היום, כמה אלכוהוליסטים יש, כמה צורכים סמים וכולי.
מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים על זה כמעט כל חודש כי מדובר בטרגדיה של הורים וגם בטרגדיה של המדינה.
מיכאל נודלמן: אני חושב שהפעולות עליהן מדברים כאן הנוכחים ימנעו את המצב הזה כי תרבות היא תרבות.
מיכאל נודלמן: גם ספורט הוא תרבות.
קריאה: הספורט עבר למשרד המדע, התרבות והספורט.
עמיהוד בהט: אני מוכרח לומר ביושר שאני לא בדיוק בקי בפרטי הפרטים של הסוגייה הזאת.
עמיהוד בהט: אני יכול לומר מה משרד החינוך עושה ומה הוא נותן כדי לעודד באמת את המפגש התרבותי המאוד חשוב והמאוד מרתק בבתי הספר.
עמיהוד בהט: אני לא בטוח שזה הנושא אליו התבקשתי להתייחס.
עמיהוד בהט: נאמר כאן שגם הספורט וגם התרבות עברו למשרד התרבות, אם מדובר על משהו מיניסטריאלי.
יוסף חיים: לא, אני אומר שיש צינור ואת אותו צינור אפשר לשכפל.
יוסף חיים: דיבר נציג משרד הקליטה על כך שקונגרס יהודי בוכרה מקבל תמיכות ממשרד הקליטה, ואכן קיבלנו תמיכה של 40 אלף שקלים מתוך תקציב של 12 מיליון שקלים שיש לקונגרס.
עמיהוד בהט: מכיוון שש תמיכות ממשרד הקליטה, לא ייתן משרד אחר תמיכה במקביל כך שלא יהיה כפל תמיכות.
יוסף חיים: הזעקה הזאת זועקת לשמים עוד יותר.
יוסף חיים: אם אנחנו מדברים על 40 אלף שקלים מול 12 מיליון שקלים, אתה מבין לבד מה קורה וזה גם כאשר מגבילים אותך ולא נותנים לך ללכת לבקש ממקום אחר.
יוסף חיים: אתה מבין לבד איפה אנחנו נמצאים.
נילי כהן: אכן נושא התרבות עבר למשרד המדע, התרבות והספורט ואכן מרד החינוך עוסק בחינוך.
נילי כהן: אם אנחנו מדברים כאן על נוער וילדים, באמת המנדט הוא של משרד החינוך.
נילי כהן: אני לא יודעת מי במשרד החינוך יכול לטפל בזה, אבל אני מנחשת שזה אגף הנוער.
נילי כהן: במינהל התרבות במשרד המדע, התרבות והספורט אנחנו שותפים די מרכזיים בוועדת הארבעה ואני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן.
מיכאל נודלמן: שחקני תיאטרון גשר הם מקצוענים.
נילי כהן: זה התפקיד של ועדת הארבעה וזה התפקיד של מינהל התרבות.
נילי כהן: אנחנו עוסקים במקצוענים מבוגרים.
נילי כהן: אם יש כאן איזושהי יוזמה שירחיבו את המנדט של ועדת הארבעה וייתנו לה סמכות לסייע לאומנים צעירים, לכשרונות צעירים שהם בולטים וצריך לקדם אותם לקראת המסלול המקצועי, אז זאת תהיה יוזמה מטעם הוועדה להרחיב את המנדט של ועדת הארבעה ולאפשר לה לעשות את הדבר הזה.
נילי כהן: אז יכול להיות שאפשר יהיה להפנות לוועדת הארבעה גם יחידים מוכשרים שצריך לטפח אותם, גם פרוייקטים כאלה שמטפחים את הכשרונות האלה וזאת אפשרות שאני כרגע רואה מעבר לזה שמה שמשרד הקליטה צריך לעשות בעניין הזה בשיתוף עם משרד החינוך, וכאן אני חושבת שזה אגף הנוער.
עמיהוד בהט: אני בהחלט מוכן לקבל על עצמי לנסות לבחון את החיבור עם מינהל חברה ונוער שעוסק באמת בקטע של הצעירים ובכשרונות צעירים.
מיכאל נודלמן: מינהל חברה ונוער יודע מה הבעיות של הצעירים?
מיכאל נודלמן: באיזה בעיות המינהל צריך לטפל?
מיכאל נודלמן: לפי דעתי צריך להיות לא מינהל נוער אלא במצב הנוכחי צריכה להיות רשות נוער ליד ראש-הממשלה כי מצב הנוער בכי רע.
מיכאל נודלמן: הבוקר שמענו חדשות וכל יום אנחנו שומעים את החדשות ואנחנו רואים שיש בעיה גדולה.
מיכאל נודלמן: שמענו את הדיווח של הרשות למלחמה בסמים.
עמיהוד בהט: ראיתי את הפרוטוקול.
מיכאל נודלמן: תודה רבה, זה רעיון טוב, אבל אתם מסכימים שהנושא נופל בין הכיסאות.
מיכאל נודלמן: ארגונים ועמותות שתומכים בפיתוח כשרונות צעירים נופלים בין הכיסאות.
נילי כהן: כן, יש כאן איזשהו חלל ריק ובאמת העניין הזה של כשרונות צעירים בולטים שצריך לטפח אותם, יכול להיות שצריך באמת לתת איזושהי מסגרת מיוחדת לדבר הזה כי חבל לאבד אותם וזה ברור.
נילי כהן: לזה אנחנו בהחלט מסכימים.
עמיהוד בהט: אני עדיין לא יודע במה בדיוק עוסק המינהל.
עמיהוד בהט: אני לא בקי בזה.
עמיהוד בהט: יכול להיות שמינהל חברה ונוער אכן עוסק בדברים האלה.
מיכאל נודלמן: ביקשתי שאחרי הישיבה יקשרו אותי עם מינהל חברה ונוער כי אני רוצה לדעת מה הסמכויות שיש לו.
שלווה צינל: אני עובד בשיתוף פעולה עם ליאוניד באשדוד בתחום של הנוער.
שלווה צינל: דיברתם כאן על החלל הריק שיש בקרב הנוער.
שלווה צינל: הבעיה כאן היא כאשר אנחנו מדברים על הנושא הזה שיש את המתנ"סים ויש את האירועים.
שלווה צינל: השאלה העיקרית היא לאן כל זה מתקדם.
שלווה צינל: נאמר כאן שיש כשרונות שמקדמים אותם אבל השאלה לאן מקדמים אותם.
שלווה צינל: עד גבול מסוים מדובר בכשרון, ואני אתן לך כדוגמה את הנוער באשדוד שאפילו אם תעשו סקר, עד גיל מסוים אתם כן יכולים לעזור להם להתערות בישראל אבל אחר כך הם כולם רוצים לטוס לחוץ לארץ כי שם יש לאן להתקדם, שם יש מי שיחזיק אותם, שם יש מי שיחבר אותם כך שלא יצאו לרחובות.
שלווה צינל: כאן, בישראל, אין דבר כזה.
נילי כהן: אתה מדבר על נוער?
שלווה צינל: על נוער מגיל 14 עד גיל 25.
מיכאל נודלמן: גם עולים וגם ותיקים?
שלווה צינל: כן.
שלווה צינל: על כולם.
שלווה צינל: בישראל אין מקום שיכול לאחד אותם, לפתח אותם ולהפוך אותם למפורסמים.
מיכאל נודלמן: בגלל זה כל שבוע וכל חודש אנחנו מדברים כאן על הנוער הזה.
שלווה צינל: זאת הבעיה העיקרית.
שלווה צינל: אין לכם לאן לשלוח אותם.
ליאוניד אליעזרוב: אני חבר דירקטוריון בלט כהנוב.
ליאוניד אליעזרוב: למה בלט ישראלי מקבל עשרות מיליוני שקלים ובלט כהנוב רק 400 אלף שקלים?
נילי כהן: הוא מקבל מיליון שקלים מול הבלט שמקבל 3 מיליון שקלים.
נילי כהן: בלט כהנוב התקדם מאוד יפה.
ליאוניד אליעזרוב: בלט כהנוב הוא דוגמה יפה אבל זה לא פתרון.
ליאוניד אליעזרוב: שלווה שואל מה אנחנו צריכים לעשות עם הנוער שיש לו כשרון ולמה הנוער הזה צריך היום לצאת ממדינת ישראל ולנסוע לחוץ לארץ.
ליאוניד אליעזרוב: אני דווקא למדתי בבלגיה את הנושא של שילוב תרבויות ואני רוצה לעדכן אותך ולומר לך שהם באמת שמים חשיבות רבה על אירועים של שילוב תרבויות.
שלווה צינל: יש בארץ תחום של ריקודים ובעולם הוא נחשב ממש מתקדם.
שלווה צינל: לתחום הזה קוראים ברייק-דנס.
שלווה צינל: כולם אוהבים אותו ובישראל אין צעיר שלא אוהב אותו.
שלווה צינל: הבעיה היחידה היא שמי שתמך בברייק-דנס בארץ הייתה חברת רד-בול שפשטה את הרגל ועכשיו בארץ אין תחום כזה והוא לא נחשב כספורט, לא מצדיקים אותו כספורט והמדינה לא תומכת בו.
שלווה צינל: יש לנו כאן צעירים מגיל 14 ומעלה ואני יכול לומר לכם ש-70 אחוזים מהם אוהבים את הנושא של הברייק-דנס אבל אין מי שיתמוך בהם.
שלווה צינל: באשדוד יש לנו נציגים שהגיעו למקום הראשון בברייק-דנס והם רצו לטוס לחוץ לארץ, אבל מכיוון שזה לא התאפשר להם, אין מי שייצג אותנו בחוץ לארץ.
מאיה סלוצקי: לספורטאים יש את אותה בעיה בדיוק.
שלווה צינל: נכון.
מאיה סלוצקי: יש חבר'ה צעירים ששולחים אותם לאליפות אירופה או לאליפות העולם, הרשות נותנת להם 100 דולר לכרטיס טיסה ואין להם להוסיף עוד 300 או 400 דולר ולכן הם לא משתתפים באליפויות וזה מאוד חבל.
ליאוניד אליעזרוב: אנחנו מנהלים היום שבעה חוגי ברייק-דנס באשדוד.
ליאוניד אליעזרוב: אתה פעם היית בתחרות ברייק-דנס באשדוד, תחרות ארצית שאנחנו קיימנו.
ליאוניד אליעזרוב: ריקוד הברייק-דנס, מה שחשוב בו הוא שכל הילדים הבעייתיים הולכים אליו כי חוץ מנעלי ספורט לא צריך שום דבר נוסף.
נילי כהן: כאשר מדברים על חוגים כאלה או על מסגרות לברייק-דנס לנוער וכולי, יכול להיות שחברת המתנ"סים יכולה שותפה בדבר הזה.
נילי כהן: זאת אומרת, היא יכולה לספק איזושהי מסגרת וחברת המתנ"סים היא חברה ארצית.
נילי כהן: אם זה לא רק באשדוד, זה יכול להיות גם בערים אחרות ובכל מקום יש את המתנ"סים.
נילי כהן: המתנ"סים כן מקיימים חוגים ואפילו סמי-מקצועיים והם בהחלט יכולים להוות מסגרת.
מאיה סלוצקי: אולי הם לא רוצים?
נילי כהן: לכן צריך עם משרד החינוך ועם משרד הקליטה לבדוק את זה.
נילי כהן: חברת המתנ"סים מתוקצבת על ידי משרד החינוך ולכן אפשר ללכת ולדבר על הנושא הזה, להביא את הבעיה אל השולחן שלהם ולנסות לגייס אותם לנושא.
ליאוניד אליעזרוב: יש לי דוגמה למה שאת אומרת.
ליאוניד אליעזרוב: יחד עם שלווה אנחנו מתחילים פרוייקט חדש שנקרא "רוקדים ברייק-דנס, לומדים מחשב".
ליאוניד אליעזרוב: שעתיים בשבוע רוקדים ושעתיים בשבוע לומדים מחשב.
ליאוניד אליעזרוב: לריקוד יש לנו חברה למתנ"סים עירונית שרוצה מאתנו 50 אחוזים והיא לא רוצה לשלם למורה למחשב.
ליאוניד אליעזרוב: עכשיו אנחנו שניים רצים מפינה לפינה ומחפשים את התורמים כדי שהם יממנו את השעות של מורה למחשב.
ליאוניד אליעזרוב: איפה החברה למתנ"סים?
ליאוניד אליעזרוב: איפה משרד החינוך?
מרינה סולודקין: אני מברכת את יושב-ראש הישיבה, חבר הכנסת מיכאל נודלמן, על כך שאנחנו מקיימים את הישיבה בנושא שילוב תרבויות.
מרינה סולודקין: לשם שינוי, זה כל כך טוב לשמוע מה שאתם עושים באשדוד ובאיזו יצירתיות.
מרינה סולודקין: אני מברכת אתכם על כך, את ליאוניד, את מאיה, את שלווה ואת כל החברים שהגיעו לכאן בגלל שבוועדת העלייה והקליטה כל הזמן אנחנו דנים בבעיות מאוד חמורות ואתם מהווים עבורן פתרון, לפחות פתרון לנוער בסיכון ולנוער בכלל.
מיכאל נודלמן: אני חושב שלא רק הם צריכים להרחיב אלא כל עיר צריכה להרחיב וגם אנחנו צריכים להיות שם.
מרינה סולודקין: אני חושבת שבמסקנות הוועדה היום נמליץ למשרד הקליטה לחשוב על קריטריונים כדי להשתתף בצורה יותר גבוהה במה שאתם עושים באשדוד.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם, המכובדים מקונגרס יהודי ביכרה, שאני כל הזמן מרגישה, בכל עיר, איך אתם עובדים ברצינות.
מרינה סולודקין: יש לנו קונגרסים של מדינות שונות ואנחנו חייבים לדבר עליהם גם בוועדה שלנו.
מרינה סולודקין: יש לנו אנשים עשירים שנותנים כסף לבית התפוצות בארץ ויש גם אחרים ואני חושבת שצריך לדבר ברצינות כי פיתוח של נוער מצטיין, אני חושבת שזאת חובה.
מרינה סולודקין: אנחנו יודעים למה יכולים להפוך הילדים האלה אם אנחנו נותנים להם עזרה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שצריך לשבת, לדבר ולתמוך.
מיכאל נודלמן: אני חושב שצריך אולי להרחיב ולא רק לדבר על הקונצרטים ולא רק על הזמרים אלא גם על הספורטאים ונושאים נוספים שמפתחים את הילדים, פותחים בפניו אופקים ונותנים לו תעסוקה אחרי הלימודים ובזמן הלימודים.
מיכאל נודלמן: בישראל הילד נמצא בבית הספר בבוקר ואחר כך אין לו מה לעשות והוא יוצא לרחוב ואז מתחילות הבעיות.
מיכאל נודלמן: במשטרת ישראל יש 200 אלף תיקים שנפתחו לילדים מגיל 12 עד 18 וזאת אכן בעיה.
מיכאל נודלמן: כאמור, אני חושב שצריך להרחיב ולהתייחס לא רק לזמרים אלא גם לספורטאים ולתת תעסוקה גם בנושאים אחרים.
מיכאל נודלמן: לאני לא יודע מה אתם חושבים על הרחבת הפרוייקטים.
ליאוניד אליעזרוב: אנחנו חושבים קודם כל על טקס "מעורב ישראלי" כמו שציינתי קודם לכן שזה האוסקר של העלייה.
ליאוניד אליעזרוב: אנחנו עכשיו מחפשים את הדרכים לתת לטקס הזה חשיבות לאומית.
ליאוניד אליעזרוב: אנחנו מתכננים לעשות את התחרות שהייתה כבר שלוש פעמים, תחרות של עולים שרים עברית ולהפוך אותה תוך שנה-שנתיים למשהו בינלאומי.
ליאוניד אליעזרוב: החגיגה במונמרטר, הפרוייקט המצוין הזה, אנחנו חושבים בעזרה שלכם – אם באמת נשב ונתכנן, וזה לא רק עניין של כסף – לעשות בטיילת באשדוד - וכמו שאמרתם, אשדוד היא עיר בירה של העלייה - מפגש תרבויות בישראל.
ליאוניד אליעזרוב: אני לא חושב שזאת משימה רק של עיריית אשדוד או מרכז "מעורב ישראלי" אלא אני חושב שכאן אנחנו צריכים לשלב כוחות וללכת על זה ביחד.
רונית ראדה: האחריות שלנו בסוכנות היהודית היא על מרכזי הקליטה אבל יש לנו מחלקות נוספות כך שאני יכולה לבדוק מה אנחנו עושים.
רונית ראדה: בחטיבה אנחנו לא עושים הרבה בנושא של תרבויות, חוץ מפעילות במרכזי קליטה שם נמצאים עולים חדשים.
רונית ראדה: ביישובי קבע, אני אשמח לבדוק מה נעשה מול המחלקות האחרות.
מיכאל נודלמן: איזה מחלקות?
רונית ראדה: המחלקה לישראל.
רונית ראדה: אני אשמח לבדוק את הנושא עם המחלקה הרלוונטית ולחזור אליכם עם תשובה.
מאיה סלוצקי: בטח.
מאיה סלוצקי: הם משתתפים בכל הפרוייקטים.
רונית ראדה: אני רוצה לציין את החשיבות ולומר שהחוגים האלה – חוג ברייק-דנס או הפרוייקטים שציינתם - יכולים לשנות את התפיסה ואת ההרגלים בקרב הנוער.
רונית ראדה: הלוואי שנמצא לזה באמת ביטוי תקציבי ונפעל בכל הארץ כי זה דבר שצריך אותו מאוד.
שלווה צינל: אנחנו מתכננים לערוך תחרות שירה ועכשיו מתקיימים אודישנים.
שלווה צינל: באשדוד יש עמותה של האתיופים.
ליאוניד אליעזרוב: אנחנו היינו שם ויש לנו תוכנית משותפת.
ליאוניד אליעזרוב: שליש מהרקדנים שלנו בברייק-דנס הם יוצאי אתיופיה.
שלווה צינל: אנחנו משתפים פעולה עם האתיופים ואנחנו צריכים לתת להם עכשיו גם פרוייקט.
טטיאנה רובוסטיקוב: זה מאוד מעניין מה שאני שומעת ואני מודה לכם על שהזמנתם אותנו להשתתף בדיון.
טטיאנה רובוסטיקוב: אני מייצגת את איגוד אומני ישראל.
טטיאנה רובוסטיקוב: במקצועי אני שחקנית ובמאית וכבר כמעט שנתיים אני מגלמת את התפקיד הזה של מנהלת תחום אומנים עולים.
טטיאנה רובוסטיקוב: מה שאני שומעת כאן, אני מאוד מזדהה עם הדברים שמועלים כאן.
טטיאנה רובוסטיקוב: מה שאתם אומרים על הנוער, אכן זאת בעיה גדולה כי אחיין שלי שהוא גר בערד 14 שנים, אמו לקחה אותו והביאה אותו לארצות-הברית וזה גרם לניתוק מהמשפחה.
טטיאנה רובוסטיקוב: אמו מצאה לו פתרון באמריקה אחרי שראתה שהוא מתחיל להתדרדר כאן.
טטיאנה רובוסטיקוב: צר לי לספר את זה כי בכיתי ואני מדברת אתו רק בטלפון ואין לי כאן משפחה, רק אני ובעלי והילד הזה היה מאוד יקר לי כי הוא אחיין שלי.
טטיאנה רובוסטיקוב: לכן אני מאוד מעריכה את מה שאתם עושים.
טטיאנה רובוסטיקוב: אני מבינה שיש מכשולים שאתם צריכים לעבור אבל אתם תשיגו את שלכם.
טטיאנה רובוסטיקוב: התחלתי להתקשר לאומנים עולים מרמת הגולן, ממצפה רמון, מכל רחבי הארץ והיום יש כמעט 150 עולים שהם חברי אמ"י והם עוברים את קשיי הקליטה שלהם.
טטיאנה רובוסטיקוב: זה דיכאון, אנשים מאבדים את הביטחון העצמי שלהם, אבל אלה הן בעיות אחרות כי הנוער הוא יותר חשוב כי זה העתיד של המדינה והשקעה בנוער היא קצת יותר חשובה.
טטיאנה רובוסטיקוב: ועדת הארבעה נותנת לנו עזרה ואנחנו מודים לה מאוד.
טטיאנה רובוסטיקוב: עשינו קורס דיקציה ראשון והוא עוזר לאומנים עולים, לשחקני תיאטרון, קולנוע ובמה, כדי שהם יוכלו לדבר.
טטיאנה רובוסטיקוב: בקורס הראשון היו אצלנו עולים מארגנטינה, משוויץ, מגרמניה, מרוסיה ומאמריקה וכולנו יהודים, ולכולם יש את הקושי בדיבור.
טטיאנה רובוסטיקוב: למשל אצל הספרדים אין את האות Z.
טטיאנה רובוסטיקוב: לרוסים יש בעיות משלהם.
טטיאנה רובוסטיקוב: זה היה כל כך מעניין להבין את זה ועברנו דרך מאוד מרתקת עם יצירה.
טטיאנה רובוסטיקוב: הקורס הזה נתן ביטחון עצמי לאנשים האלה והיום בבית לסין יש כבר שתי שחקניות, בגבעתיים הם עושים פרוייקטים וכולי, כי זה נתן להם משהו, כי השקענו בהם.
טטיאנה רובוסטיקוב: משרד הקליטה נתן לנו ואני אחרי שעברתי בכיתי וצחקתי – למדתי לבכות ולצחוק בשפה העברית – ועשינו יחד בתמיכה ועזרה ואכן יש תוצאות טובות.
טטיאנה רובוסטיקוב: בחנוכה אנחנו פותחים את הקורס השני ואופי של הקורס הזה יהיה קצת שונה כי 50 אחוזים הם זמרים ו-50 אחוזים שחקנים.
טטיאנה רובוסטיקוב: השחקנים מכינים מונולוג בשפה הרוסית וספרדי אחד שהיה מפורסם שם בארגנטינה, הוא לא מדבר בכלל ופתאום הוא עושה את חנוך לוין.
טטיאנה רובוסטיקוב: כך שרואים שזה אפשרי, אם אתה משקיע ואם עוזרים לך, וכאן אכן המדינה עזרה להם.
מאיה סלוצקי: כדי לקבל ממשרד הקליטה עזרה, צריך לצחוק או לבכות?
טטיאנה רובוסטיקוב: גם וגם.
בוריס חנוכייב: אני משתתף בישיבות רבות של ישיבת ועדת העלייה והקליטה ואף פעם לא עלה הנושא שעלה לדיון היום והנושא הזה באמת מאוד קרוב ללבי מפני שאני גם נציג של קהילת עולי קווקז ואני גם סופר ומלחין.
מרינה סולודקין: ועובד משרד הקליטה.
בוריס חנוכייב: נכון.
בוריס חנוכייב: אני חושב שהנושא של הנוער שהרבה דיברו כאן עליו הוא רק חלק מנושא של שילוב תרבויות ולכן הרשות לנוער יכולה להשתמש באותה מטרה לטובת נוער בסיכון אבל התוכנית הלאומית לשילוב תרבויות אמורה לתת מענה לכל הגילאים ובכל הקהילות.
מיכאל נודלמן: זה מאוד משמח.
מרינה סולודקין: ובשקט.
מיכאל נודלמן: אכן, בשקט ובלי פרסומים, בלי טלוויזיה ובלי רדיו.
מרינה סולודקין: בלי פוליטיקה.
מיכאל נודלמן: בלי פוליטיקה.
מיכאל נודלמן: במיוחד בלי פוליטיקה.
מיכאל נודלמן: אנחנו נפנה למשרד החינוך, לשרת החינוך , למנהל מינהל חברה ונוער, ולשר הקליטה ונבקש עזרה או פתרון שהם יכולים לתת לפרוייקטים כמו הפרוייקט שמתקיים באשדוד שהוא פרוייקט מצוין, פרויקט שבאמת מטרתו היא שילוב תרבויות.
מיכאל נודלמן: אני רוצה לציין את העבודה המפוארת של מאיה סלוצקי וליאוניד.
מיכאל נודלמן: במדינה שלנו יש הרבה בעיות, יש לנו מלחמות, פלשתינאים וכולי, אבל מדינה נמדדת בתרבותה ובגורל הנוער שלה.
מיכאל נודלמן: אם הנוער יהיה כמו שאנחנו רוצים ומצפים ממנו להיות, גם גורל המדינה יהיה טוב.
מיכאל נודלמן: אם יש לכם רעיונות נוספים שאתם חושבים שאנחנו צריכים להוסיף למסקנות הדיון, בבקשה.
ליאוניד אליעזרוב: אם אפשר להמליץ בקשר לטקס ארצי של פרסי "מעורב ישראלי" שאנחנו נותנים למקצוענים וללא מקצוענים בגין השקעתם לשילוב תרבויות.
ליאוניד אליעזרוב: מדובר בטקס ארצי שיהיה לו גם את החשיבה הארצית וחשיבה לאומית.
ליאוניד אליעזרוב: אנחנו מבקשים שמשרד הקליטה יתייחס לזה וייתן לזה מעמד של פרוייקט מיוחד, כך שלא נעבור את כל הוועדות כי בקריטריונים של הוועדות הטקס הזה לא יכול לעמוד.
ליאוניד אליעזרוב: אנחנו נותנים פרסים למצטיינים ויש לנו ועדה ארצית שבוחרת את האנשים.
אברהם מיכאלי: תיצור אתי קשר בנושא הזה.
מיכאל נודלמן: אם אתם חושבים שבטקס הזה צריך להיות נוכח שר או אולי נשיא המדינה, אפשר לפנות אליהם כדי להעלות את חשיבות הטקס.
ליאוניד אליעזרוב: בחודשיים הקרובים אנחנו רוצים להכריז על קיום הטקס השני ועל התאריך.
ליאוניד אליעזרוב: אולי באמת נקיים אותו ברמה לאומית.
מיכאל נודלמן: אתה צריך לתאם עם משרד הקליטה ואחרי כן אתה יכול לפנות אלינו ואנחנו נדאג שגורמים ברמה בכירה יגיעו לטקס.