GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סוניה מיכאלי: באמת אני אשמח מאוד אם חנה תצליח להחזיר את הרכבת, עם חוכמתך, ואני יודעת שיש לך את זה, שמספר עולים קטן זה לא מספר ילדים שצריכים עזרה לפי הוותק בארץ.
סוניה מיכאלי: עבודת היועצים היא בדיוק בהתאם לשנות התשעים שילדים עלו ולא היו מספיק יועצים, וידע, ולמדנו על בשרנו.
סוניה מיכאלי: בדיוק הזמן יעשה את שלו, ולמדנו שהזמן לא עושה את שלו.
סוניה מיכאלי: יש שעות עבודה של יועצים פסיכולוגים עולים לעולים, זה סוג אחד, ויש פסיכולוגים לעולים, שזה לא אותו דבר.
סוניה מיכאלי: אם אנחנו לוקחים את כל ההגדרות שאני למדתי מחנה, גם את הנוער בסיכון וחוסן חברתי, ואני מאוד מקווה שבסטטוס החדש שלך תוכלי יותר להשפיע עם הדברים שאני למדתי ממך, שארבעים אחוז מהיועצים הפסיכולוגים מדרום אמריקה ומאמריקה עם המבטא הכבד ממוצא אמריקאי, שאני בעצמי נפלתי עם בנאדם הזה, הם פשוט יושבים כבד מאוד שם במקום, ושבעה עשר מול שלושים אחוז ילדים דוברי רוסית, וכמובן לגבי יוצאי אתיופיה, שיוצאי אתיופיה הילדים לא רגילים לשאול פעם שנייה ופעם שלישית את המבוגר למה הוא התכוון.
סוניה מיכאלי: לצפות לטיפול ראוי מאוד קשה.
סוניה מיכאלי: רוב הפסיכולוגים הם דוברי אנגלית, רק לידיעתכם.
סוניה מיכאלי: לא דוברי אמהרית ולא דוברי רוסית.
סוניה מיכאלי: גם אז דיברנו על מנטליות של ילדים, רובם אנחנו מדברים על דוברי רוסית ויוצאי אתיופיה, מנטליות של חוסר יכולת לבקש עזרה.
סוניה מיכאלי: וכאן כבר יודעים, אבל עדיין לא יודעים ללמד את המשפחה ואת הילד לבקש עזרה.
סוניה מיכאלי: אז נדבר על שעות.
סוניה מיכאלי: יש את התוכן, הגשת העזרה.
סוניה מיכאלי: צריך לעשות סדנא מיוחדת איך לבקש עזרה.
סוניה מיכאלי: אתה יכול לבוא אליו מתי שאתה רוצה.
סוניה מיכאלי: לגבי עשרים אחוז, מה שאני רציתי לומר שהפסיכולוג עולה, אני נתקלתי בשני מקרים, מפקח חילוני לא יוכל להיות מפקח בבית ספר דתי.
סוניה מיכאלי: מפקח דתי תמיד יכול להיות מפקח גם בבית ספר חילוני.
סוניה מיכאלי: ההשערה שלי שפסיכולוג עולה כמעט שלא יקבל אפשרות לטפל בילידי הארץ.
חנה שדמי: אני רוצה להיות הלוחמת הגדולה לזה.
חנה שדמי: אני רוצה שפסיכולוגים דוברי השפה כדי שייקלטו בארץ הם לא צריכים להיות רק פסיכולוגים לילדים רוסים.
סוניה מיכאלי: נכון, זה נורא חשוב, זו הערה שאני מאוד שמחה לשמוע ממך שגם את באמת חושבת כך.
סוניה מיכאלי: אבל תראו, כמעט עשרים שנה וסוף סוף הגיעה חנה לתפקיד כדי להילחם בזה.
סוניה מיכאלי: אז איפה אותם פסיכולוגים שבשנות התשעים, בשנת 92' עברו הכשרות, ויש להם את התואר שני ותואר שלישי שהם קיבלו הכרה במדינת ישראל, וכאן יש עוד מסלול נוסף שיש מקום להעביר ולתת את התמיכה אם יש צורך, של חבר הכנסת זאב אלקין, להשתמש בכוחות המקצועיים שלהם.
זאב אלקין: אם אני אקח את הדברים של סוניה ואתרגם זאת לשפת המספרים, למשל אני אקח את מרכיב היועצים, אתם מציינים כאן שכחמישה עשר וחצי אחוז מכלל היועצים - - -
חנה שדמי: זה לא כלל היועצים, אלא כאלה שהשיבו על הסקר, זה מדגם מייצג.
זאב אלקין: בואו נניח שזה מדגם מייצג, אז מבחינתי זה כאילו פריסה ארצית, חמישה עשר וחצי אחוז.
זאב אלקין: ואת אומרת מתוכם כשישה עשר אחוז הם בעלי ותק בין שלוש לשש עשרה שנים, זה אפילו פחות מעניין, ניקח את הפריסה של המדינות.
זאב אלקין: כשבעה עשר אחוז עלו מברית המועצות לשעבר.
זאב אלקין: אני לוקח את שבעה עשר האחוז שהם שבעה עשר אחוז מכלל העולים.
חנה שדמי: מאתיים שבעה ואחד יועצים אמרו שהם לא נולדו בארץ.
חנה שדמי: אז הלכתי לאלה שאמרו שהם בין שלוש לחמש עשרה שנים בארץ, וזו הקבוצה שהוצאתי מהם.
זאב אלקין: והפילוח לארצות?
חנה שדמי: הפילוח מתוך כל אותם מאתיים שבעים ואחד יועצים שהם לא ילידי הארץ.
זאב אלקין: ואז יוצא לי מתוך זה, אם אני לוקח, אפשר אפילו מספרית לעשות את זה, אני לוקח מאתיים שבעים ואחד ולוקח מזה כחמישה עשר אחוז, זאת אומרת שיש לי בסך הכל משהו כמו ארבעים, ארבעים ואחד יועצים עולים מתוך מאתיים שבעים ואחד, ומתוכם שבעה עשר אחוז הם ממדינות ברית המועצות, אז אני אכפיל את זה כל פעם ב-0.17, אני מגיע לשבעה יועצים יוצאי ברית המועצות.
חנה שדמי: מתוך מאתיים שבעים שבעה, אבל אנחנו ארבעת אלפים.
זאב אלקין: את כתבת מאתיים שבעים ואחד, זה מתוך ארבעת אלפים?
חנה שדמי: הסקר היה ששלחו לכלל היועצים ולכלל הפסיכולוגים, ויש מה שהוחזר.
חנה שדמי: אצל הפסיכולוגים ההחזר הוא שבעים אחוז ואצל היועצים נדמה לי ההחזר הוא חמישים וחמישה אחוז.
חנה שדמי: אני יכולה לעשות לך את המספרים יותר מדוייקים אחר כך.
זאב אלקין: זה לא משנה, אני אקח את זה באחוזים כרגע.
זאב אלקין: ביועצים יוצא לי ששני אחוזים בלבד, שניים וחצי אחוזים בלבד מכלל היועצים במערכת של מדינת ישראל הם יוצאי ברית המועצות ואתיופיה.
זאב אלקין: היינו עם ההתמחות שמכסה בערך תשעים אחוז של כלל הילדים העולים במערכת.
זאב אלקין: זאת אומרת שיש לי היום במערכת שעובדת על כלל התלמידים הישראלים, שמתוכה תלמידים עולים תופסים בין עשרה לארבעה עשר אחוז, אם אני מחשיב שם רק ילדים מברית המועצות ואתיופיה זה נשאר פחות או יותר באותם אחוזים כי הם הרוב המכריע של הילדים העולים, ומול מערכת שצריכה לטפל בעשרה או ארבעה עשר אחוז מכלל התלמידים יש לי שני אחוז של היועצים שבאים מתוך המערכת.
חנה שדמי: אני צריכה לבדוק את המספרים.
זאב אלקין: אלה המספרים שלך, לא שלי.
חנה שדמי: אני צריכה לבדוק את זה במספרים מוחלטים, אני יכולה לעשות את החישוב הזה.
חנה שדמי: אתה אומר ששני אחוז מהיועצים הם עולים מרוסיה?
זאב אלקין: הם מבינים את השפה והתרבות של ילדים עולים.
זאב אלקין: כי עולה מארגנטינה זה נכון שיש משהו, אבל עדיין מדובר בתרבות אחרת, שפה אחרת, ולכן היתרון היחסי שלו הוא כמעט אפסי.
חנה שדמי: צריך להסתכל על זה, חלק גדול מהעולים הם כן דוברים, אחרי שנתיים שלוש, הם כן דוברי עברית.
זאב אלקין: אני לא שואל כרגע על יכולת לתקשר, למרות שגם יכולת לתקשר ברמות שונות ולפי הנתונים שהיו לנו כאן
זאב אלקין: לוקח להגיע ליכולת תקשור מלאה מגיע עד עשר שנים.
חנה שדמי: אני אגיד לך, היות שהחוקרת לא בארץ ואני לקחתי את זה כחומר גלם אני צריכה ללמוד את זה קצת יותר, זה עוד ממש חדש, רק שבוע על השולחן שלי, אז אני רוצה ללמוד את זה.
זאב אלקין: פסיכולוגים זה יוצא לי שישה אחוז.
זאב אלקין: לפי ההיגיון שאומרת סוניה הייתי צריך לקבל הפוך.
זאב אלקין: כי אם אני אקח פסיכולוג שהוא עשר או חמש עשרה שנה בארץ, ובנוסף לזה הוא גם יודע לדוגמא רוסית או בא מהרקע הזה מבחינתי הוא בעל פוטנציאל חשוב מאוד לצורך העסקה.
זאב אלקין: אם אני לוקח פסיכולוג כזה ושם אותו בבית ספר בנתניה אז אני מקבל מישהו שגם עושה את העבודה הרגילה וגם יש לו מומחיות.
חנה שדמי: לדעתי תראה שבשפ"י בנתניה יש יותר פסיכולוגים רוסים או דוברי שפה אחרת מאשר בשפ"י סתם אני אומרת שבמקום אחר, שזה לא מתחלק.
זאב אלקין: לא, אבל אני אומר שבפרישה הארצית יוצא לך - - -
חנה שדמי: אין מספיק עולים.
זאב אלקין: מספיק, זה בלשון המעטה.
זאב אלקין: במערכת כמו מערכת ישראלית אני הייתי מצפה שאחוזם יהיה יותר גבוה מאחוז כלל התלמידים עולים.
אילנה ליטבק: לפני מספר שנים, היה קורס יועצים עולים בבר אילן.
חנה שדמי: יצאו עשרים וארבעה, חוץ מאחד כולם עובדים.
אילנה ליטבק: בדיוק, זאת אומרת הם נקלטו באופן אוטומטי פשוט.
אילנה ליטבק: זה מראה על צורך אדיר שהיה בתוך המערכת.
סוניה מיכאלי: הם היו בתוך מערכת החינוך, הם פשוט הלכו לעשות הכשרה להיות יועצים.
סוניה מיכאלי: הצורך הוא אדיר.
זאב אלקין: אם אנחנו באים ואומרים כך, לכאורה לפי הצורך אני הייתי צריך לצפות לפחות בין עשרה לארבעה עשר אחוז מכלל הפסיכולוגים והיועצים שבאים עם הרקע הזה, ואם הייתי מאמץ את ההיגיון של סוניה אז אולי עשרים, עשרים וחמישה אחוז, כי אני אומר שפסיכולוג כזה הוא טוב לי גם לכל הדברים האחרים, ולעומת זאת הידע המיוחד שיש לו אף אחד לא יכול להשלים.
זאב אלקין: אז מבחינה זאת זה היה הצפי שלי.
זאב אלקין: עכשיו אני מגיע למציאות, ואומר שלא רק שהיא לא מדברת על עשרים, עשרים וחמישה אחוז, היא אפילו לא מדברת על עשרה, חמישה עשר אחוז, היא מדברת בין שניים לשישה אחוזים, תלוי את מה אני חותך, ודווקא מפתיע שבפסיכולוגים יש לי אפילו יותר מהיועצים, כי לכאורה הייתי מצפה בדיוק ליחס הפוך.
זאב אלקין: אני שואל את עצמי, איך יכול להיות, אם ההיגיון הבריא של המערכת היה צריך להביא אותי לשם, ואני מוצב היום בפערים אולי של פי עשר ממה שזה צריך להיות, למה זה קורה.
זאב אלקין: אחד מהשניים, או שלא מעסיקים, ואז אני צריך לשאול את עצמי למה לא מעסיקים, או שלא מכשירים מספיק.
זאב אלקין: ואז אני צריך לשאול את עצמי למה לא מכשירים מספיק.
חנה שדמי: אנחנו לא מממנים הכשרות.
חנה שדמי: אנחנו מימנו הכשרות, כן מימנו הכשרות להתאמה, ליועצים שבאו עם איזה ידע, זה הפלוסים שהיו בתקופה שאתם נכנסתם.
חנה שדמי: עשינו הכשרות, לא שייך לוועדת הקליטה, אבל בגלל שהיה מחסור נניח ביועצים במגזר הערבי ורק תואר שני אז נפתחו - - -
זאב אלקין: אנחנו רואים כאן לפי הנתונים שאתם מציגים לנו, יש צורך גדול מאוד ביועצים ופסיכולוגים שבאים עם הרקע וההבנה במגזרי תלמידי עולים שכרגע נמצאים במערכת.
חנה שדמי: צריך לבדוק למה הם לא מגיעים לשם.
זאב אלקין: יכול להיות שאין מספיק הכשרות.
זאב אלקין: הכדור הוא לפתחכם.
זאב אלקין: אם הבעיה היא בעידוד העסקה אתם צריכים לחשוב איך מעודדים העסקה.
זאב אלקין: אומרים עשו קורס, כל מי שסיים את הקורס מייד התברג.
חנה שדמי: אני אבדוק את זה.
סוניה מיכאלי: אם אפשר ברמת ההמלצה, אני חושבת שהיום חסרה עבודה עם המנהלים, ואת מכירה את מנהלי בתי הספר וגם בהרצאות הם יודעים היום הכל.
סוניה מיכאלי: הם לא צריכים בנאדם חדש שיגיד להם מה לעשות.
סוניה מיכאלי: אני חושבת שחשוב להעלות את המודעות של מנהלי בתי הספר בהעסקת בנאדם מהסוג הזה.
סוניה מיכאלי: וגם ברמת ההנהלה.
זאב אלקין: אגב, עכשיו זה גם תלוי בכם, אתם הרי יכולים לבוא לאוניברסיטאות ולנסות לשדר את המסר שיש צורך.
חנה שדמי: צריך שיהיה לזה תקציב ייעודי.
זאב אלקין: יכול להיות, אבל אתם כרגע כמערכת, זה ברור שזה רחוק מאוד מאיזה שהוא מינימום שהיה צריך להיוולד באופן טבעי.
זאב אלקין: אז השאלה איפה החסם.
זאב אלקין: זה כבר שאלה שאני צריך להפנות אליכם ולא אתם אליי.
זאב אלקין: אם החסם הוא בהעסקה השאלה איך מודדים את זה, אם החסם הוא בהכשרה השאלה איך מודדים את זה, אם גם וגם גם כן שאלה איך אתם מודדים את זה.
זאב אלקין: אבל זה סוג שאלה שאני, שוב, בדיון הבא שנקיים אחרי הפגרה בנושא הזה אני מצפה לשמוע כבר תכנית עבודה, שאנחנו הגענו למסקנה שזה נובע מאחד שתיים שלוש, לדעתנו צריכים לטפל בזה אחת שתיים שלוש.
זאב אלקין: אחת ושתיים יש לנו, בשלוש אתם צריכים לעזור לנו.
חנה שדמי: אני יודעת שהמעורבות של משרד החינוך בקורסים זה באמת בקליטה ובמעבר אבל לא בפתיחת הקורסים האלה.
חנה שדמי: זה קורסים של האוניברסיטאות.
סוניה מיכאלי: אני יכולה לדווח לך, פגשתי נשיאי אוניברסיטאות ורקטורים, ההתדיינות שלהם לפתוח קורס בנושא קליטת עלייה, במידה שמשרד הקליטה מעביר להם סכום על הקמת הקורס.
חנה שדמי: אבל המעורבות שלנו נכנסת ברגע שנגמר קורס כזה לדאוג שהאנשים.
זאב אלקין: קודם כל עלו ארצה מספר לא מבוטל של אנשים שהיתה להם הכשרה.
זאב אלקין: והשאלה אם כל הפוטנציאל הזה מיושם כאן.
זאב אלקין: אני משום מה מעריך שלא.
זאב אלקין: ואז אם זה ככה זאת שאלה, האם ניתן לבנות להם מערכת שעוזרת להם לעבור הסבה מקצועית, וגם בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה, אולי לא, ואז לנסות לבנות להם מסלול קליטה מועדפת במערכת במקומות שיש צורך.
זאב אלקין: כי תכנית שמדברת, שיש תכנית מיוחדת של עשרים וחמישה תקנים מיוחדים לפסיכולוגים עולים זה ברור שזה טיפה בים בהיקפים של ששת אלפים של שפ"י שאנחנו מדברים.
חנה שדמי: רק לידיעתך, לא תמיד מצליחים כל כך לאייש את כולם.
זאב אלקין: זאת אומרת שאין אנשים.
חנה שדמי: נדמה לי שהשנה מאויישים עשרים ושניים תקנים מתוך העשרים ושבעה, כי לא הגיעו עולים.
חנה שדמי: אלה תקנים שהולכים עם העולה, עד שנתיים הוא יכול לשבת עם התקן הזה ואז הוא צריך להתברג בשפ"י.
זאב אלקין: יכול להיות שאתם צריכים לקחת מעגל של אנשים שעברו את המסגרת הזאת, ולראות אם כולם השתלבו במערכת.
חנה שדמי: רובם השתלבו, ורק אם הם לא מוצלחים אז לא.
זאב אלקין: השאלה השנייה זה שוב, כמו שאמרתי, זה לעודד הכשרה.
זאב אלקין: אבל לא יכול להיות שאנחנו כמדינה מהסוג הזה - - -
חנה שדמי: אנחנו לא נמצאים בעודף של בעלי מקצוע.
חנה שדמי: זה נראה לי נדיר שיהיו פסיכולוגים שלא מאויישים בתוך התקנים.
חנה שדמי: יכול להיות שאין ביקוש לזה.
חנה שדמי: כי אנחנו לא נמצאים במקום שאנחנו נמצאים בעודף פסיכולוגים.
זאב אלקין: אז את אומרת לי משהו אחר.
זאב אלקין: את אומרת אני כמעסיק פוטנציאלי אין אצלי אנשים בעלי הרקע הזה.
זאב אלקין: במצב כזה בדרך כלל כל מערכת שמנסה לתכנן עצמה לטווח רחוק היא יוזמת תכניות הכשרה או עידוד אנשים ללכת על המסלול הזה.
זאב אלקין: עכשיו אנחנו חיים במדינה שהיא לא רק מטפלת בתלמידים עולים.
זאב אלקין: למזלנו רוב רובם של התלמידים העולים האלה לא עוזבים את המדינה בגמר לימודיהם בבית הספר.
זאב אלקין: הם הולכים לאוניברסיטאות, הם נמצאים אתנו פה, ואני זוכר למשל מצבים כאשר בתחום אחר, עבודה סוציאלית, שמשרד הקליטה הגיע למסקנה שיש לו בעיה בתחום הזה בהתמחות בקליטת עלייה אז הוא פנה לבית הספר לעבודה סוציאלית באונ' העברית וניהל מולם משא ומתן על פתיחת תכנית להכשרת עובדים סוציאליים שמתמחים בקליטת עלייה.
זאב אלקין: אבל אם אף אחד לא ייקח את זה לידיים ולא יוביל אז אנחנו נישאר באותה הבעיה.
זאב אלקין: היות וזממנו הולך ומתקצר אני קודם כל הבטחתי גם לרעיה להגיד כמה מלים, ואחר כך תהיה לי עוד שאלה ספציפית ואנחנו נמשיך עם הדברים בישיבת המשך שנקבע.
רעיה צ'רנייבסקי: אני פסיכולוגית קלינית, אני עובדת בתחנה לבריאות הנפש בבית שמש בצוות ילדים.
רעיה צ'רנייבסקי: אני הזמנתי את עצמי לדיון הזה ואני מרגישה שאני לא כל כך מתאימה לרוח ואני עלולה קצת לסטות.
רעיה צ'רנייבסקי: אבל אני בכל זאת לוקחת על עצמי להגיד כמה דברים.
רעיה צ'רנייבסקי: הסיבה שאני נמצאת פה אני באתי לדבר על המצוקה של תחום בריאות הנפש, שלמעשה לאור הרפורמה, אני לא יודעת אם שמעתם עליה, שאמורה להתרחש, הפרטה של תחנות לבריאות הנפש.
רעיה צ'רנייבסקי: את דיברת מקודם על נוער בסיכון, המופנה אלינו על ידי השירות הפסיכולוגי.
זאב אלקין: אנחנו כאן מיקדנו את הדיון בשפ"י, אם זה חורג מהתחום של שפ"י אני לצערי לא אוכל לאפשר לך כי זה לא מקובל, הנושא הזה הוא חשוב כשלעצמו, אני במקרה התוודעתי אליו בפורומים אחרים ובמסגרות אחרות ועוד אהיה מעורב בו.
רעיה צ'רנייבסקי: רק כמה מלים, שאותם ילדים שמגיעים אלינו לטיפול זה מקרים קשים מאוד, ילדים עם הפרעות נפשיות, לא יוכלו להתקבל לטיפול, זאת אומרת יישארו מחוץ לתחום.
רעיה צ'רנייבסקי: זה נושא שאני ככה רציתי להפנות את תשומת לבכם.
זאב אלקין: הזעקה נשמעה.
זאב אלקין: עכשיו היחיד כאן שצריכים להפנות את תשומת לבו לזה זה אנוכי, כי אין פה חברי כנסת אחרים.
רעיה צ'רנייבסקי: בסדר, אז שווה היה לי לשבת בשביל להפנות את תשומת לבך.
זאב אלקין: ואני מודע לנושא ולבעייתיות גדולה ברפורמה המתוכננת.
זאב אלקין: אני חוזר לנושא הזה, היתה לי שאלה אליך בעקבות הנתונים שהצגת לנו, והיא אנחנו עוד נדון בזה שוב יותר בהרחבה בישיבת המשך, אבל אני רוצה רק לכוון אותך, אני ניסיתי לקחת את הנתונים שלך ולהצמיד אותם אחד לשני.
זאב אלקין: למשל לקחת מספר ילדים באותן ערים שאת הבאת ולשים מול זה את הטבלה הראשונה, את מספר התקנים ואת התכניות השונות שמופעלות בערים השונות וכן הלאה.
זאב אלקין: קיבלתי נתונים שלא התרשמתי שיש איזו שהיא מדיניות ארצית, שיהיה איזה שהוא מפתח סביר שאומר שכך וכך, והסטיות ממנו, דוגמא עיר שעל פי כל הפרמטרים, אפילו בטבלה אחת את בעצמך מציינת את זה, שסובלת מחוסר תשומת לב רבה, זה אשדוד.
זאב אלקין: אפילו בטבלה הראשונה שאת מביאה זאת עיר שהמצוי מול הרצוי בשלושים וארבעה אחוז.
זאב אלקין: רואים מייד שזה נופל כלפי מטה חזק, למרות שיש תת תיקצוב כמעט בכל מקום, חוץ ממקום אחד.
זאב אלקין: אבל כאן רמת התיקצוב היא זועקת לשמים.
זאב אלקין: מימון אני מבין זה מה שיש, רצוי זה חמישים וחמישה וחצי תקנים, והמצוי תשעה עשר תקנים.
זאב אלקין: אם אני מפרש נכון את הטבלה שמולנו.
זאב אלקין: אותו דבר נכון לגבי התאור של הפריסה, אותו דבר נכון לגבי תאור התכניות השונות שפעילות.
זאב אלקין: אני חייב להגיד שזה מייד מעלה סימני שאלה.
זאב אלקין: כי אשדוד זה לא סתם עיר, אחת מתוך עשרים.
זאב אלקין: אשדוד זו עיר מספר אחת מבחינת אוכלוסיית העולים בארץ היום.
זאב אלקין: עכשיו מבחינת אוכלוסיית ילדים עולים נדמה לי שגם כן, אחרי חיפה, חיפה היא ראשונה.
זאב אלקין: ולכן מדובר כאן לא רק בשאלת הצדק של אשדוד, למרות שזאת עיר שכולנו אוהבים.
זאב אלקין: אבל מדובר כאן גם, אם נפגעת עיר כמו אשדוד זה אוטומטית אומר שנפגע מספר גדול מאוד של תלמידים עולים.
זאב אלקין: כי באשדוד לבדה מרוכז אחוז מאוד גבוה של תלמידים עולים.
זאב אלקין: שוב, לפי הנתונים שיש כאן, ואחר כך אפשר לשאול מה זה תלמיד עולה לפי ההגדרה שלכם, איך אתם חתכתם את זה, חמש שנים בארץ, עשר שנים בארץ, שבע שנים בארץ, אבל השאלה הזאת אצלי התעוררה מאוד חזק.
זאב אלקין: כשאני רואה ארבעים וארבעה אחוז של קריית גת חבל לי, אבל אני יודע שכשאני מתרגם את זה למספרים אבסולוטיים מספר הילדים שיסבלו מזה הוא חוסר השוואה מוחלט אם אני משווה את זה לאשדוד.
זאב אלקין: והשאלה למה.
זאב אלקין: כי לכאורה הייתי מצפה ממי שמתכנן את המדיניות הארצית שכשאני אבוא, גם אם זה פועל בכוחות עצמו, אבל בשביל זה יש משרד החינוך לנווט.
חנה שדמי: המספר שאני לא בטוחה בו זה החמישים וחמישה תקנים של הרצוי, אני לא לגמרי בטוחה שזה מדוייק כי הם חישבו את זה בטעות.
חנה שדמי: אבל כעקרון זה פער, אולי לא חמישים וחמישה אבל בהחלט זה לא מספיק.
זאב אלקין: אני אגיד לך אחרת, אני רואה פה באשדוד, את כותבת יש תשעה עשר תקנים, ובירושלים יש תשעים וחמישה.
זאב אלקין: ואז אני פותח מספר ילדים עולים ואני רואה שבאשדוד יש ארבעת אלפים שמונה מאות עשרים ותשע ובירושלים יש אלף שבע מאות שמונים וארבע.
חנה שדמי: טוב, התקנים הם לא רק על עולים, בירושלים יש סוגי בעיות ויש קבוצות אחרות, היא עיר הרבה יותר גדולה.
חנה שדמי: אי אפשר להסתכל על זה ככה.
חנה שדמי: זאת אומרת התיקנון הוא לא רק פר עולים, אבל הוא צריך לתת מענה.
חנה שדמי: אני לא מתווכחת איתך.
זאב אלקין: מן הסתם הוא צריך לתת מענה.
זאב אלקין: אני אגיד לך אחרת, אני לוקח פריסת פרוייקטים שהם כולם קשורים לתחום העלייה, אני לכאורה כשאני לוקח את הטבלה הזאת הייתי מצפה שמספר הרביעי הגדול ביותר יהיה מול אשדוד.
זאב אלקין: בוודאי כשמדובר על פרוייקטים בתחום עלייה.
זאב אלקין: ואני מוצא שמקומה של אשדוד הוא יחסית מקופח מול המקומות האחרים.
חנה שדמי: קבוצות לטיפול בילדים בסיכון זה תכנית שנעשתה עם הג'וינט הכשרה של יועצים ופתיחת קבוצות שם.
חנה שדמי: סמים אני יודעת שעובד הרבה מאוד בנושא באשדוד, אני יודעת שיש הרבה פעילות בנושא של סמים, והמשרד נכנס בתכנית של אלימות וסמים, זה אס"א, באשדוד.
חנה שדמי: אבל נכון שחסר קבוצות בסיכון שם.
חנה שדמי: אבל כעקרון מה שעשיתי זה ללמוד את הנתונים של הערים האלה.
זאב אלקין: כי אשדוד היא לא אחת מתוך עשרים ערים.
זאב אלקין: מבחינת אוכלוסיית עולים היא בין מקום ראשון לשני בכל הפרמטרים שיש.
חנה שדמי: צריך לבדוק את זה באמת.
חנה שדמי: מעניין כמה יועצים יש שם באשדוד, אני גם אוכל לבדוק את זה.
זאב אלקין: כמובן שאלה מעניינת, שאין לנו את זה, מתוך אותם שני אחוז של יועצים ושישה אחוז של פסיכולוגים עולים שיש איך הם פרוסים.
סוניה מיכאלי: חנה, לא להיפגע, אני יודעת שאת לוקחת את השאלות שלי, בואי נראה, ירושלים, מכיוון שאני יודעת מה זה להיות יועצת למאתיים תלמידים ואני היועצת היחידה בשתים עשרה כיתות, אז תראו, נורא מעניין.
סוניה מיכאלי: בירושלים, יש כאן פגיעה בשתי אוכלוסיות.
סוניה מיכאלי: אנחנו מסתכלים, שתי יועצות מחבר העמים עוסקות בנושא עולים באופן ייחודי, לאחת ארבע שעות ולשנייה שש שעות.
סוניה מיכאלי: יועצת פגועה מבחינת הפנסיה, מבחינת השעות.
חנה שדמי: אבל זה הרבה יוצא ביסודיים שש שעות.
סוניה מיכאלי: אם ככה נותנים לבנאדם, עולה חדשה שמגיעה לעבוד, ומסכנה עוד לא יודעת, והיא תפגוש אותך או אותי, ואני אסביר לה, אל תסכימי לארבע שעות.
חנה שדמי: את מטעה פה, מפני שהיא עובדת גם כמורה.
חנה שדמי: זה רק שעות ייעוץ, יש לה השלמת הוראה.
סוניה מיכאלי: תשמע שיגידו לך הצענו לה ארבע שעות והיא לא הסכימה.
סוניה מיכאלי: זה מה שרציתי להגיד לך.
סוניה מיכאלי: כי פשוט התנאים זה תת תנאים, זה ממש תת תנאים.
זאב אלקין: אני בינתיים אנעל את הדיון כאן, אבל זה ממש במסגרת תם ולא נשלם.
זאב אלקין: יש נושא אחד שהבטחת לנו לנסות להעביר אלינו חומר בכתב, כל הנושאים האחרים אנחנו נקיים דיון מייד אחרי הפגרה, אז יש לכם כחודשיים פלוס להתכונן, אבל אז נרצה לשמוע לא רק תשובות לשאלות אלא גם את התשובה העיקרית, איך אתם חושבים שניתן לפתור את הבעיות האלה ומה מבחינת
זאב אלקין: כם דרוש, כולל גם מה דרוש מאתנו, איפה אתם צריכים לחץ שהוא בנושאי התקציב.
זאב אלקין: אני גם ארצה אז לשמוע התייחסות לרעיון שהועלה במכתב שגם הועבר אליכם, במיוחד בהתחשב באותם נתונים שכרגע ראינו, האם לא הגיע הזמן לאגף להקים יחידה כזאת או אחרת שתעסוק בסוגיות, אולי רב תרבותיות בכלל ועולים כחלק מהשאלה הזאת, כדי לתת לזה איזו שהיא זריקת עידוד בפריסה הארצית.
מיכאל נודלמן: גברתי יושבת-ראש הכנסת דליה איציק, אדוני ראש-הממשלה אהוד אולמרט, כבוד שר העלייה והקליטה מר יעקב אדרי, יושב-ראש הסוכנות היהודית זאב ביילסקי, השר לשעבר נתן שרנסקי, יושבת-ראש הראשונה של ועדת העלייה והקליטה גברת גאולה כהן, יושבי-ראש הוועדה בעבר קולט אביטל, צבי הנדל, עמנואל זיסמן, מיכאל קליינר, עוזי ברעם, חברי הוועדה, נציגי ארגוני העולים ואורחים נכבדים.
מיכאל נודלמן: התכנסנו היום לציין שלושים שנה להקמת ועדת העלייה והקליטה ועכשיו גם התפוצות.
מיכאל נודלמן: אני מודה לכולכם על השתתפותכם.
מיכאל נודלמן: במיוחד אני מבקש להודות לראש-הממשלה שעשה מאמצים רבים כדי לכבדנו בנוכחותו.
מיכאל נודלמן: תודה רבה אדוני ראש-הממשלה.
מיכאל נודלמן: מדינת ישראל נשענה בעבר, ועוד נשענת, על העליות מהתפוצות השונות.
מיכאל נודלמן: המדינה הוקמה למען יהודי העולם כולו ועולים חדשים שבאו לכאן יחד עם תושבי המדינה הפכו את אזור האבנים והמדבר לארץ פורחת עם אוכלוסייה פי שמונה יותר גדולה משהייתה בזמן הקמת מדינת ישראל.
מיכאל נודלמן: גם היום העלייה מהווה מפתח לעתיד מדינתנו, אבל קשה להיות עולה חדש, מאוד קשה, כי יש הרבה בעיות כמו בעיית שפה, בעיית עבודה, בעיית דירה וכל מיני דברים שמפריעים לקליטת העולים.
מיכאל נודלמן: בשנת 1997, עת היה משבר עלייה, חברת הכנסת גאולה כהן החליטה שבכנסת צריכה לפעול ועדת קליטה ואכן הכנסת הקימה את הוועדה ויושבת-הראש הראשונה הייתה גאולה כהן.
מיכאל נודלמן: מהיום הראשון ועד עכשיו נחשפה הוועדה לבעיות עלייה וקליטה, היא נחשפה למצוקות חברתיות ופיזיות של עולים, היא נחשפה לפעולות דיור, היא נחשפה לבעיות מדענים, מהנדסים, רופאים, מורים, ספורטאים, אנשי תרבות, לבעיות עולים ממדינות שונים, לבעיות עולים בגיל פנסיה.
מיכאל נודלמן: בוועדה מתקיימים דיונים על חוקים מסוימים באמצעותם רוצים להקל על העולים.
מיכאל נודלמן: אני צריך לומר שלא לכל בעיה יש פתרון מיידי, אבל כל הוועדות עשו את מרב המאמצים לעזור לעולים.
מיכאל נודלמן: הוועדה דואגת גם לפיתוח קשרים עם התפוצות וכאן אני רוצה להתייחס לעבודה הטובה שעושה הסוכנות היהודית והג'וינט כדי לקיים קשרים טובים עם התפוצות ועם הקהילות השונות בחוץ לארץ.
מיכאל נודלמן: אני חושב שאולי לא כל העולים יכולים היו להגיע לארץ אם הסוכנות לא הייתה קיימת.
מיכאל נודלמן: לא כל היהודים בתפוצות היו מקבלות עזרה ותוכניות אלמלא היה קיים הג'וינט.
מיכאל נודלמן: חברי הכנסת עושים הכול כדי שהקשר עם הקהילות בתפוצות יהיה הדוק יותר והקשר הזה חשוב גם לתפוצות המתחזקות מכך וגם חשוב למדינת ישראל.
מיכאל נודלמן: חברים, העלייה בכלל או עליית שנות ה-90 בפרט כללה מהפך עצום בחיי מדינת ישראל.
מיכאל נודלמן: הכלכלה התפתחה, רמת החיים בארץ עלתה, ההיי-טק ונאנו-טכנולוגיה הפכו למקור הגאווה שלנו, הרפואה והמדע צעדו קדימה, ענפי התרבות והספורט זכו לתנופה וכל המדינה התחזקה, ובכל זה יש חלק ניכר בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
מיכאל נודלמן: היום יום הולדת ה-30 של הוועדה אני רואה שכל האתגרים שעמדו בפני הוועדה בעבר אקטואליים גם היום והעלייה נותרה אבן היסוד של המדינה.
מיכאל נודלמן: מדינה צעירה עם בעיות עם הישגים כל כך גדולים, שכל אחד מאזרחיה יכול לומר בגאווה שהוא ישראלי.
מיכאל נודלמן: שוב אני מברך את הכנסת, את חברי הכנסת, את ראשי הוועדות בעבר, את נציגי העולים החדשים.
גיורא פורדס: תודה לחבר הכנסת מיכאל נודלמן.
גיורא פורדס: אני מתכבד להזמין את ראש-הממשלה ויושב-ראש ועדת השרים לענייני עלייה, קליטה ותפוצות, מר אהוד אולמרט.
אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש דליה איציק, אדוני השר לקליטת העלייה יעקב אדרי, יושב-ראש הוועדה מיכאל נודלמן, ראשי הוועדה לדורותיהם, החל מהראשונה גברתי גאולה כהן, השר לשעבר בתחומים שונים נתן שרנסקי, היושב-ראש של ההנהלה הציונית והסוכנות היהודית זאב ביילסקי, מכובדיי כולם.
אהוד אולמרט: 30 שנה לוועדת הקליטה כפי שהיא נקראה בעבר בכנסת, זאת נקודת ציון בהיסטוריה של העלייה למדינת ישראל.
אהוד אולמרט: יותר משהיא חשובה לתולדות הכנסת, היא חשובה כנקודת ציון לעלייה היהודית שהגיעה ארצה.
אהוד אולמרט: מדינת ישראל, אין צורך לומר, היא מדינת עלייה ואנחנו בדורנו חווינו את אחד הנסים המופלאים ביותר שאירעו לעם היהודי וזה נס העלייה שלא הפסיקה לקלוח לתוך מדינת ישראל מיומה הראשון אבל היא באה בגלים.
אהוד אולמרט: היו לפעמים גלים ששינו באחת את כל דפוסי החיים של מדינת ישראל בראשית שנות המדינה, בסוף שנות ה-40-ראשית שנות ה-50, ו כמובן העלייה שהתחילה מארצות חבר העמים לפני למעלה מ-30 שנה אבל שהגיעה לשיאה הדרמטי בראשית שנות ה-90.
אהוד אולמרט: עתידה של מדינת ישראל הוא בעלייה.
אהוד אולמרט: עתידה של מדינת ישראל הוא בקליטת העלייה ולא רק בעצם קיומה של העלייה, אלא ביכולת שלנו לקלוט אותה וליצור אצלה תחושה של בית אמיתי תוך זמן סביר.
אהוד אולמרט: אני חושב שהדבר שבדרך כלל אנחנו מומחים בו – הייתי אומר מומחים בינלאומיים – ביכולת שלנו לייסר את עצמנו בכישלונותינו, אבל אם ניקח גם את הנושא של העלייה מארצות חבר העמים כאיזשהו דגם לקליטת העלייה, אני אומר בזהירות שאני מסתכל היום, אני זוכר את הימים ההם, הייתי שר בממשלה, שר הבריאות, ואני זוכר את הגל האדיר הזה ששטף אותנו ואת הקושי האדיר שהיה בתוך אותם ימים לתת מענים לכל הבעיות שנוצרו ואת המצוקות שזה עורר.
אהוד אולמרט: אבל כאשר אני מסתכל היום ואני חושב לעצמי כמה שנים עברו מאז, 15, 16, 17 שנים, ואני רואה את הקליטה המהותית של היהודים שהגיעו למדינת ישראל, אני לא מתעלם מהקשיים שהיו, אני לא מתעלם מהקשיים שעדיין קיימים היום, אני לא מתעלם מהמצוקות ומהכישלונות, אבל אני אומר שאני לא מכיר מדינה אחת בעולם שהייתה עושה מה שעשתה מדינת ישראל, ואני לא מכיר עם שיש בו אנרגיות רגשיות אדירות כאלה כפי שיש לעם הזה, להגיע, להשתלב ולהפוך כל כך דומיננטיים בחיי המדינה כפי שהיהודים שהגיעו בגל העלייה הגדול הזה מארצות חבר העמים היו בחיי המדינה.
אהוד אולמרט: אין ספק שוועדת הקליטה או ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת היא אחד המכשירים האפקטיביים ביכולת לשים על סדר היום הציבורי את הנושא הזה וגם לסייע לציבוריות הישראלית בכלל, למנגנונים הציבוריים, למנגנונים הממשלתיים, לתת את המענים הנכונים לבעיות אתן צריך להתמודד.
אהוד אולמרט: הוועדה בראשותך, מיכאל נודלמן, ממשיכה במסורת המפוארת הזה שהתחילה בימיה של גאולה כהן.
אהוד אולמרט: אולי הדבר המרגש כל כך והדרמטי כל כך הוא שהוועדה התחילה לפני 30 שנה בראשותה של מישהי שהייתה אחת הלוחמות הגדולות למען העלייה, למען פריצת שערי החומה הרוסית לעלייה היהודית, והיום עומד בראשה פרופסור מיכאל נודלמן, אחד מהאנשים שגאולה כהן נלחמה כדי שהוא וכמותו יוכלו להגיע ולהיות חלק מרקמת החיים שלנו כאן בארץ, והוא כבר חבר כנסת, חבר כנסת בכיר, חלק מההנהגה של מדינת ישראל ועומד בראשות הוועדה הזאת שבתקופתו קיבלה החלטות חשובות מאוד כדי לסייע טוב יותר לקליטת העולים ולהקל עליהם במצוקות אתן הם צריכים להתמודד.
אהוד אולמרט: אני יכול לומר בשם מדינת ישראל שאנחנו גאים מאוד בעליות השונות ואנחנו שמחים מאוד על התרומה של הוועדה שחוגגת היום 30 שנה לקיומה.
אהוד אולמרט: אני מודה לכל אלה שבשנים האלה, כל אחד בתקופתו הוסיף את חלקו להתמודדות עם הבעיות ועם האתגרים שהיו כרוכים בקליטת העלייה בישראל.