GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב אלקין: משרד החינוך לא פעם במהלך השנה האחרונה אמר בוועדת המשנה הזאת שהם לא מסוגלים לעשות את זה כי אין להם מספיק כוח באגף הזה.
זאב אלקין: מצד שני בכל פעם כשהועלתה דרישה למנכ"ל משרד החינוך להגדיל את כוח האדם באגף הזה שעבר שינוי ארגוני מגף לאגף, ועצם המהלך הזה היה צריך להביא לו גם תוספת כוח אדם, אמר מנכ"ל משרד החינוך, לא צריך, נצליח לעמוד בכל המשימות הקשות בכוח האדם הקיים.
זאב אלקין: אז לא יכול להיות שמנכ"ל משרד אומר לפרוטוקול בכנסת שיש כוח אדם מספיק לעמוד בכל המשימות, ואחר-כך מגיע נציג אחר של המשרד ואומר שאין מספיק כוח אדם.
זאב אלקין: זה פשוט לא עובד כך.
זאב אלקין: תחליטו.
זאב אלקין: אם מנכ"ל המשרד יודע על מה הוא מדבר אתם לא יכולים להביא את זה כנימוק גם אם זה נכון.
זאב אלקין: או שתעדכנו את מנכ"ל המשרד בכך שהוא טועה באמירות חוזרות ונשנות לכנסת שכוח האדם באגף מספיק.
מיכל צידון: יש אוטופיה ויש מציאות.
זאב אלקין: מנכ"ל המשרד נשאל אם הוא חושב שאפשר לבצע את כל המשימות הדרושות, לא רק השוטפות, והוא אמר "כן".
זאב אלקין: אם מנכ"ל המשרד אומר "כן", איך יכול להיות שאתם אומרים "לא"?
זאב אלקין: לפחות תדברו זה עם זה.
לאה רוזנברג: אני מקבלת את ההמלצה לדבר איתו.
אברהם מיכאלי: מה עושים בינתיים?
לאה רוזנברג: אני מנסה לא לרמות אתכם, להגיד את האמת ביכולת המוכרת לי בלי גימיקים שלא מוכרים לי, במעשי נסים.
לאה רוזנברג: יש לנו משימות רבות מאוד גם בנושא קליטת תלמידים עולים במערכת, התחלתי למנות- -
זאב אלקין: לא צריך למנות, במשך 34 ישיבות אנחנו מונים אותם שוב ושוב.
לאה רוזנברג: אתם יודעים את זה.
לאה רוזנברג: יחד עם זה, עם כוח האדם הנתון ועם היכולות של המשרד נעשה מאמץ גדול כדי לזרז את זה בלי שאומר שמעתה והלאה כל יום תהיה ישיבה.
לאה רוזנברג: זה לא משהו שתלוי רק בנו; יש חלק שתלוי בנו, וזה עניין היכולות שלנו, ויש חלק שלא תלוי בנו.
לאה רוזנברג: רק לתאם עם הגופים האלה מתי אפשר להיפגש, לפעמים יכול להיות סיפור של שבועיים.
זאב אלקין: מוכר לי.
זאב אלקין: הכרתי את המציאות וגם עסקתי בפרויקטים שהיו שותפים להם גם 10 גופים.
זאב אלקין: בדרך כלל יש לזה פתרון מנהלי פשוט: מתאמים סדרה של ישיבות קדימה, ולא מחכים עד שתסתיים ישיבה אחת כדי לתאם אחרת.
זאב אלקין: אבל אנחנו לא התכנסנו כאן כדי שאני אתן לכם עצות לפתרונות מנהליים; זה מגוחך לחלוטין, לא בשביל זה אני יושב כאן ולא בשביל זה אתם מגיעים לכאן.
זאב אלקין: אבל אתם לא יכולים להשאיר אותנו בערפל קרב, ולהגיד לנו לשבת בשקט כי אתם עובדים על זה בקצב של משרדי הממשלה, ומתישהו תגיע התוכנית.
זאב אלקין: זה לא אחראי.
זאב אלקין: אתם מחויבים לתת לכנסת דיווח, ואתם מחויבים לתת לכנסת לוח זמנים כשאנחנו מבקשים מכם לתת לוח זמנים, ואתם מחויבים לעמוד בלוחות הזמנים האלה.
זאב אלקין: זאת המשמעות של הקשר הזה בין הכנסת לבין משרדי הממשלה.
זאב אלקין: לכן זכותנו לדרוש לוח זמנים.
זאב אלקין: אני גם מזכיר לכולנו איך הדיון הזה נוצר; הוא נוצר מסוגיה מאוד פשוטה: אנחנו מתקרבים לדיונים על תקציב המדינה.
זאב אלקין: בנושא הוראת העברית אנחנו הצלחנו להגיע לתובנה שכדי להגיע למינימום, שנראה לנו סף מינימלי, צריכים להגיע עוד 15 מיליון שקל למערכת הזאת, והאמירה הזאת אפשרה לנו לפתוח בדיון עם המשרד ועם אגף תקציבים בשאלה מאיפה הם יגיעו, ואיך הם יגיעו.
זאב אלקין: בנושא זהות יהודית כששאלנו האם זה צריך להיות חלק מההידיינות לקראת הדיונים שיהיו עכשיו על תקציב 2008 אמרו נציגי המשרד שלא צריך כלום, הכול מצוין: יש שותפים, הכול יעבוד, זה לא דורש הקצאות מעבר למה שכרגע מדברים.
זאב אלקין: אז נרגענו, ואני גם שימחתי את מנכ"ל המשרד בישיבה שהייתה לנו אתו שנאמר לנו שהכול בסדר גמור.
זאב אלקין: שאלנו מה זה "הבסדר הגמור" הזה, אמרו לנו שאחרי 23 תקבלו את "הבסדר גמור", ואחרי כמה חודשים הוא יעבוד.
זאב אלקין: עכשיו את אומרת שאת לא יודעת האם זה בסדר גמור או לא; את לא יודעת האם יש תקציבים או לא, כי יכול להיות שתוספת התקציב היא אפס; את לא יודעת כמה זמן ייקח לך עד שתוכלי להגיד לכם איך ייראה "הבסדר הגמור" הזה.
זאב אלקין: לכן אין כאן על מה לדון.
זאב אלקין: הוזמנו לכאן נציגי גופים שמתמחים בנושא הזה.
זאב אלקין: אם המשרד היה מניח מתווה פעולה היה כאן על מה לדון, הגופים היו יכולים להגיב ולהגיד האם זה נכון או לא, האם זה ייתן תוצאה או לא.
זאב אלקין: זה הרי לא רק משחק של כסף, אלא יש גם משחק של תוכן.
זאב אלקין: על מה אני אדון היום?
זאב אלקין: בשביל מספר משפטים כלליים ששמענו חבל לקיים דיון, חבל על הזמן שאנשים טרחו להגיע לכאן.
זאב אלקין: אני לפחות לא חושב שיש כאן על מה להגיב כי זה בשלב כל-כך היולי של ההידיינות שאין על מה להגיב.
זאב אלקין: אפשר לתת לכם ברכות לדרך והמלצות- -
לאה רוזנברג: זה נחוץ לפעמים.
זאב אלקין: חלקן ניתנו בישיבות הקודמות, דיברו נציגי גופים ואמרו שמה שיש היום זה טוב, אבל צריך לעשות בהיקפים רחבים יותר.
זאב אלקין: היה מי שאמר שמה שיש היום הוא לא טוב, וצריך ללכת בדרך אחרת.
זאב אלקין: אלי הציג מודל אחר.
זאב אלקין: כבר היינו בסרט הזה, כבר עברנו אותו – לפחות האנשים שהיו כאן בישיבות הקודמות ונתנו את ההמלצות- -
מיכל צידון: המודל של אלי רץ בספטמבר.
אלי זרחין: מיכל, דרך אגב, עושה את כל העבודה כדי לזרז את זה- -
מיכל צידון: זה גם משהו שאני עסוקה בו- -
מיכל צידון: יושבים פה אנשי אורנים שאנחנו בקשר איתם, יושבת כאן דנה אבידר שאנחנו בקשר איתה.
מיכל צידון: פשוט לאנשים אין הזדמנות לדבר, אבל כל האנשים שיושבים פה הם אנשים שאנחנו בקשר איתם- - -
זאב אלקין: אתם דיווחתם על המצב הנתון בישיבות הקודמות.
מיכל צידון: אבל יש גם דברים עתידיים.
מיכל צידון: אם דנה הייתה יכולה לדבר היא הייתה מספרת מה אנחנו עושים יחד.
זאב אלקין: אני אשמח לתת לה לדבר תכף.
מיכל צידון: חבל על הזמן.
זאב אלקין: אנחנו התכנסנו כאן לדון על מענה מערכתי, לא על תוכנית כזאת או אחרת.
זאב אלקין: יושבים כאן אנשים שהניסיון המשותף שלהם יכול היה לתרום הרבה למודל המערכתי, רק אני לא רואה כאן מודל מערכתי ואפילו לא קצה שלו.
מיכל צידון: זה עדיין לא אומר שהם לא יכולים לדבר ולהציע לנו דברים- -
זאב אלקין: לדבר הם יכולים, אני אתן להם.
זאב אלקין: אם כבר הם טרחו והגיעו לכאן, במיוחד מי שלא היה כאן בישיבות הקודמות, אני אשמח אם הם יתבטאו בעניין.
זאב אלקין: אבל הובלה כזאת של הדברים היא מאוד לא מספקת.
זאב אלקין: כשאתם אומרים היום שאתם גם לא תתחייבו בפנינו על לוח זמנים ולא תגידו אם צריך תוספת תקציב או לא, אני נמצא במבוכה גדולה מאוד.
מיכל צידון: המורכבות פה היא מאוד גדולה.
זאב אלקין: זה כולנו אמרנו.
מיכל צידון: אבל אתה צריך להבין שהג'וינט הוא לא משרד ממשלתי; הג'וינט לא מחויב- -
זאב אלקין: אני מודע לזה.
זאב אלקין: בחיים הפרטיים שלי לפני הכנסת עבדתי מול הג'וינט לא פעם ולא פעמיים, גם כשותף, גם כקבלן שירות, בכל מיני היקפים וראיתי את הג'וינט משתתף בכל מיני מסגרות גדולות.
זאב אלקין: אני יודע בדיוק על מה את מדברת.
מיכל צידון: יש לזה חיסרון, יש לזה גם הרבה יתרונות.
זאב אלקין: תאמיני לי, אני יודע בדיוק על מה את מדברת, ואני גם יודע שאפשר לקדם דברים ולהביא אותם לתוצאה גם מול הג'וינט- -
מיכל צידון: אנחנו גם מקדמים, אנחנו עובדים.
זאב אלקין: ניתן לקבוע לוח זמנים ולנסות לעמוד בו, וכשהג'וינט רוצה לעמוד בלוח זמנים הוא גם יודע לעמוד בו טוב יותר מ-10 משרדי ממשלה יחד.
מיכל צידון: נוצר הרושם כאילו אנחנו לא עובדים.
מיכל צידון: אנחנו עובדים מאוד קשה- -
זאב אלקין: נוצר פה הרושם שכזרוע ביצועית של המדינה לא מסוגלים לתת דין וחשבון למדינה על לוח זמנים שבה תהיה התוצאה.
לאה רוזנברג: בנושא הזה.
זאב אלקין: זה מאוד חמור.
אברהם מיכאלי: הנושא הזה מאוד חשוב לנו.
לאה רוזנברג: גם לנו.
אברהם מיכאלי: אז צריך לתת לו סדר עדיפות אחר.
לאה רוזנברג: לכן אנחנו צריכים לתת תשובה רצינית ולא הערכה ולא משהו שאני לא יכולה לגבות אותו באמירה: "אני יודעת מה התוכנית, ולכן אני יכולה לומר מהו לוח הזמנים".
זאב אלקין: האמירה שאתם לא יודעים כמה זמן זה ייקח לכם היא אמירה מאוד לא רצינית.
זאב אלקין: אבל חבל לי על המשך הדיון הזה, הוא יעבור לחדר השכן לזירת אגרוף אחרת כי היכולת היחידה שלנו לנסות לדרוש ולהפעיל סמכויות במשרד החינוך נמצאת בוועדת כספים.
זאב אלקין: אנחנו נפעיל את היכולת הזאת בהתאם שוב.
זאב אלקין: לצערי, אנחנו נאלצים להסביר למשרד שהוא מחויב לעמוד בלוח הזמנים- -
לאה רוזנברג: זה מסביר את המוטיבציה.
מיכל צידון: זה מה שיתרום לזהות היהודית.
זאב אלקין: - - זה מגביר את המוטיבציה של המשרד.
זאב אלקין: תמי יושבת כאן, והיא מודעת גם להיבט הזה.
זאב אלקין: אנחנו נצטרך להפעיל שוב את הכלי הזה של הגברת המוטיבציה.
זאב אלקין: מה לעשות?
זאב אלקין: אני לא רואה אחרת איך אנחנו מגיעים - -
לאה רוזנברג: אני מכירה עוד דרכים להגברת מוטיבציה במערכת חינוך.
אברהם מיכאלי: השאלה היא האם אתם מוכנים במשרד לאפשר בשלב הביניים הזה במסגרת מקובלת של עמותות שכבר עושות את העבודה, לעשות matching, להגביר תקציבים שאתם יכולים לתת לאותן עמותות כדי שהן יעשו את העבודה.
אברהם מיכאלי: אפילו יש לכם עמותות של תרבות תורנית, שזאת בעצם יהדות, ואפשר להפעיל דרכם את הדברים האלה.
אברהם מיכאלי: האם כמשרד אתם תשימו לזה יד או שתעכבו את זה.
אברהם מיכאלי: בינתיים בשלב הביניים הזה, זה חסר.
אברהם מיכאלי: הילדים האלה לא מקבלים את מה שאנחנו שמים על סדר היום, וזה מאוד חשוב.
לאה רוזנברג: אבל זה נשמע כאילו לא עושים כלום- -
אברהם מיכאלי: לא, להגביר.
לאה רוזנברג: - - יש פעילות- - -
זאב אלקין: הוצג בפנינו בהרחבה שיש פעילות.
זאב אלקין: אבל מה שהוצג בפנינו הוא לא מספיק.
מיכל צידון: מה זה "לא מספיק"?
מיכל צידון: יש עכשיו מחקר של משרד הקליטה של פרופ' אלי לשם.
מיכל צידון: לא נתנו לי אישור לצטט פה, כי המחקר נמצא עדיין בשלבים מאוד ראשוניים.
מיכל צידון: אבל התוצאות שמסתמנות שם בנושא זהות יהודית הן לא כל-כך ברורות.
מיכל צידון: המחקר הוא בשלבים ראשוניים, ועדיין אין- -
אברהם מיכאלי: יש מחקר א', ויש מחקר ב'.
מיכל צידון: אבל אנחנו חייבים לעבוד לפי איזשהו מחקר, אנחנו לא יכולים- - -
אברהם מיכאלי: בואו נראה בשטח את התוצאות.
זאב אלקין: אני לא יודע להתייחס למחקר שאסור לצטט אותו.
מיכל צידון: כי הוא עדיין לא גמור.
זאב אלקין: כשיהיה מחקר שמותר לצטט אותו, אני אתייחס אליו.
זאב אלקין: אני מכיר היטב את אלי לשם שנים רבות, הוא אדם מאוד מקצועי.
זאב אלקין: מתוך ניסיון עבודה עם מחקרים שלו אני גם יודע שהרבה מאוד תלוי בפרשנות ואת אותו נתון אפשר לראות כרגיל – חצי כוס מלאה וחצי כוס ריקה.
זאב אלקין: כרגע זה לא רלוונטי.
זאב אלקין: ברגע שתוכלו לצטט את המחקר, תשכנעו את הכנסת שהמצב מצוין, ואנחנו נבוא אליכם ונבקש מכם לקצץ את סעיף התקציבים בנושא זהות יהודית לתלמידים עולים ולהעביר את זה להוראת עברית או לנושא אחר.
זאב אלקין: אבל בינתיים ההתרשמות שלנו היא בדיוק הפוכה; הדברים שנאמרו בישיבה הם הפוכים, המחקרים שהוצגו בישיבה לפני המחקר של לשם מצביעים על תופעה אחרת לגמרי והפוכה- -
מיכל צידון: זאת גם התרשמות שלי מהשטח- -
זאב אלקין: אלה דברים שאין בהם הוראות.
זאב אלקין: יבוא משהו אחר, נגיב למשהו אחר.
זאב אלקין: בינתיים עד שהוא לא בא זה לא רלוונטי.
זאב אלקין: למה אנחנו חושבים שהמכסה לא מספקת?
זאב אלקין: זה אתם אמרתם.
זאב אלקין: כשאנחנו שאלנו אתכם למה מכסה כזאת ולא אחרת ואם זה מגיע לכלל תלמידי התיכון, אמרו לנו שוודאי שזה לא מגיע לכלל תלמידי התיכון; כששאלנו האם יש לכם סיבה מה שיעור תלמידי התיכון העולים שאליהם זה צריך להגיע, אמרתם שאין לכם, זאת אותה מכסה, וזה לא משנה כמה תלמידים עולים היו לפני 5 או 7 שנים או השנה.
זאב אלקין: ודאי שזה לא מספק.
זאב אלקין: אם אתם לא נותנים את זה לכל תלמיד עולה, אז תסבירו מה שיעור התלמידים שלהם אתם נותנים.
זאב אלקין: כל עוד אתם לא מסוגלים לעשות את זה, זה הולך בשיטה של מכסה וכל הקודם זוכה.
זאב אלקין: זאת המציאות שתוארה כאן, שבתי הספר הראשונים שפנו לזכיינים קיבלו שירות.
זאב אלקין: יושבים כאן אנשים שישבו כאן מתחילת הדיונים, והם זוכרים את זה.
זאב אלקין: גופים אמרו כאן שפנו לבתי-ספר, והם לא יכולים לתת להם שירות כי המכסה שלהם התמלאה.
זאב אלקין: אני אומר להם שיבואו בשנה הבאה, אבל אמרו לנו שכל שנה כ-80% מהמשתתפים זה אותם בתי-ספר שעובדים.
זאב אלקין: אז יש כאלה שהם בתוך המשחק, ויש רבים אחרים, לפי מספרים – אנחנו יודעים מה מספר התלמידים האלה, זה ממש לא אותן מכסות שיש.
זאב אלקין: חבר הכנסת מיכאלי שואל האם אתם יכולים להגיד שמספטמבר הקרוב תגדילו את המכסה.
זאב אלקין: אם תגידו לנו "כן", נצא עם משהו- -
אברהם מיכאלי: לפחות נירגע.
מיכל צידון: - - - של סמינרים?
זאב אלקין: כן, למשל.
אברהם מיכאלי: - - -
זאב אלקין: צריך אולי לשפר את הכלי הזה, אבל הוא עובד בהצלחה, יש תגובות מצוינות.
זאב אלקין: הועברו גם תגובות בכתב מתלמידים.
זאב אלקין: אותי זה משמח, וזה גם לא הפתיע אותי, אני זוכר את זה משנים רחוקות- -
מיכל צידון: הפרשנות שלנו לעומת זאת של הגופים היא שונה.
מיכל צידון: אני לא חושבת שאנחנו במצב שיש פניות שלא נענים להן.
מיכל צידון: אנחנו במצב הפוך- -
זאב אלקין: חבל שנציג של גשר לא נמצא כאן, הוא טען הפוך.
מיכל צידון: אבל אני זאת שצריכה למצוא להם בתי-ספר.
מיכל צידון: גם הנציג של גשר פנה אליי בשנה האחרונה שאין לו מספיק בתי-ספר.
מיכל צידון: צריך להבין שבצורה שזה בנוי, לא ישלחו תלמיד בודד לסמינר; שולחים קבוצה.
מיכל צידון: היום מכיוון שיש התמעטות של מספר העולים בבתי-ספר בית-הספר לא ישלח פחות מ-20 ילד שזכאים.
מיכל צידון: זאת הבעיה.
מיכל צידון: לכן אנחנו רוצים לעשות תוכנית שתעבוד בתוך בתי-הספר, ולא רק תוציא אותם.
אברהם מיכאלי: יש עמותות שעובדות בבתי-ספר, ואתם לא עוזרים להם לעבוד שם בגלל כל מיני חששות של משרד החינוך שמא יחזירו אותם בתשובה.
מיכל צידון: אני לא יכולה להגיב לכך.
מיכל צידון: אנחנו לא יכולים לתת לאף עמותה לעבוד בבית-ספר בלי מכרז.
מיכל צידון: אסור לנו.
זאב אלקין: אבל תקשיבי למה שאת אומרת:
זאב אלקין: מצד אחד את לא יודעת מתי תפעילי את התוכנית הגדולה ומתי ייצא מכרז.
זאב אלקין: התוכנית הקיימת לא מתאימה כרגע לתנאי השטח הקיימים.
זאב אלקין: גם אם היא טובה והסמינרים הם טובים, בגלל שיעור קטן מכל תלמידי העולים בכל בית-ספר, קשה- - -
מיכל צידון: אנחנו רוצים להעביר את התוכנית לתוך בתי-ספר.
זאב אלקין: - - לכן חלק גדול מהתלמידים הם ככה.
זאב אלקין: מצד שני את אומרת שאת רוצה להתחיל מפעל, למשל בתוך בית-ספר, לפי מודל אחר.
זאב אלקין: אבל שוב – אני מניח שהגודל של הפיילוט הוא קטן מאוד.
זאב אלקין: אני מניח שאם היה לכם תקציב נוסף- -
מיכל צידון: לא רק בגלל תקציב.
מיכל צידון: כשאנחנו מתחילים תוכנית חדשה, פיילוט הוא פיילוט.
מיכל צידון: יש לנו אחריות.
מיכל צידון: אחר-כך אנחנו צריכים לתת על זה דין וחשבון.
מיכל צידון: אנחנו מכניסים בהם מנחים שהם לא אנשים שהכשרנו אותה.
מיכל צידון: אנחנו צריכים לקבל תשובה מהמפקחים שלנו, תשובה מבתי-הספר; אנחנו לא יכולים להתחיל בפריסה של בתי-ספר.
מיכל צידון: זאת אחריות כבדה, פיילוט הוא פיילוט.
מיכל צידון: 10 בתי-ספר אנחנו מתחילים.
מיכל צידון: זה לא רק בגלל תקציב- -
זאב אלקין: ואם הפיילוט היה ב-20 בתי-ספר אז זה היה בלתי אפשרי.
מיכל צידון: 10 או 20 זה אותו דבר.
זאב אלקין: אין הרבה הבדל, אבל זה עוד 10 בתי-ספר שנכנסים לזה.
זאב אלקין: אני מניח שהמגבלה היא תקציבית.
מיכל צידון: אני לא יכולה לענות למה נבחרו דווקא 10 בתי-ספר, אם זה תקציבי או לא.
מיכל צידון: יכול להיות שזה תקציבי.
זאב אלקין: אני מניח שזה תקציבי.
מיכל צידון: לא רק.
זאב אלקין: מה שמטריד אותי הוא שמשרד החינוך אומר שההשקעה לא מספיקה; מצד שני אומר משרד החינוך שאת התקציב השוטף שהוא הקדיש הוא לא מתכוון להגדיל כי הוא מחכה לתוכנית הגדולה עם השותפים, ושם אני אשים את התוספת.
זאב אלקין: מצד שלישי הוא גם לא יודע מתי התוכנית תצא לפועל- -
לאה רוזנברג: סליחה, את זה לא אמרתי.
לאה רוזנברג: אתה ביקשת ממני להגיד מתי התוכנית תצא לפועל.
לאה רוזנברג: אמרתי שהתוכנית תהיה מוכנה בעוד 4 חודשים.
לאה רוזנברג: האם היא תצא לפועל בעוד 4 חודשים זה משהו תלוי תקציב.
לאה רוזנברג: על זה אני לא יכולה להשיב.
אברהם מיכאלי: אז אם לא תביאו עכשיו את התקציב איך נאשר לכם את שנה הבאה?
לאה רוזנברג: כמו שאתה בוודאי מבין, אני לא מביאה תקציב.
זאב אלקין: אבל את לא נותנת לי כלים.
זאב אלקין: אני ביקשתי ממשרד החינוך לדעת מהי התוכנית שמתכוונים להפעיל ומהי עלותה, ויכול להיות שחסר כדי להפעיל אותה כך וכך כסף.
זאב אלקין: עם הנתון הזה זאת כבר אחריות שלי, יכול להיות שאני אצליח ויכול שלא.
זאב אלקין: אני אלך לחברים נוספים, ננסה לגבש אותם כחזית, אני אעבור לחדר השכן שחלקנו יושבים בו וכשיביאו את תקציב המשרד לאישור נשאל למה בסעיף הזה אין התקציב הדרוש ונסביר שלמדנו עם אנשי המשרד שזה מה שצריך.
זאב אלקין: אז נתחיל להדיין מאין זה צריך לבוא – מתוך המוסד עצמו, מתוך אגף תקציבים, באלו אחוזים וכדומה.
זאב אלקין: אבל את כרגע שלחת אותי לדיוני תקציב בערפל קרב מוחלט, כי את אומרת שאת לא יודעת מה צריך להיות, את לא יודעת כמה צריך לעלות מה שצריך להיות, את לא יודעת מה משרד החינוך יכול לתת לכך ממשאביו הפנימיים- -
לאה רוזנברג: אני לא יודעת כמה השותפים ייתנו.
זאב אלקין: לכן אני מגיע היום לאשר תקציב של משרד החינוך בלי לקבל תשובה על שאלה שמעניינית אותי: האם בתקציב שאני מאשר יהיה שיפור בנושא חינוך זהות יהודית או לא.
זאב אלקין: את שמה אותי ככנסת ללא כלים מינימליים שאני דורש ממך לשים לי על השולחן.
זאב אלקין: זאת בעיה מאוד גדולה לנהל את זה כך.
זאב אלקין: לכן נמשיך לדרוש מכם דין ודברים; יש משחק בכנסת שנקרא ישיבות מעקב, אנחנו נשים את הנושא הזה על סדר יומנו מדי פעם ונבקש מכם לתת דין וחשבון כמה ישיבות קיימתם ולאן הגעתם, ובמקביל נצטרך לתמרץ את המשרד לקדם את הנושא מהר יותר באותם כלים שיש לנו בחדר השכן.
זאב אלקין: אני בכל זאת רוצה לתת לאורחים זכות להתייחס ולתת המלצות למשרד החינוך.
זאב אלקין: אני אתן את זכות הדיבור קודם למי שלא נכח בישיבות הקודמות, ואחר-כך למי שהיה.
דנה אבידר: אני מבית הספר הבינלאומי ללימודי העם היהודי בבית התפוצות.
דנה אבידר: זה יצור חדש יחסית, שקיים פחות משנתיים.
דנה אבידר: אני באה מפה, כי במשך 24 שנים ניהלתי את ועדת החינוך של הכנסת, ואם מותר לי לייעץ, זאת צריכה להיות ועדה משותפת של קליטה ושל חינוך.
זאב אלקין: אנחנו רצינו שזה יהיה כך, ולצערי, זה לא התאפשר.
דנה אבידר: בבית התפוצות שעובד עכשיו על תהליך של שדרוג התצוגה, מצאתי הרבה יותר קבוצות של תלמידים שונים מאשר את הליבה הישראלית הקיימת.
דנה אבידר: לכן אחת הסיבות שאנחנו עובדים על מתווה ועל פיתוח תוכניות לימודים ועל מענה אנחנו יודעים שחלק רב מקהלינו הוא קהל של תלמידים עולים.
דנה אבידר: ההיסטוריה מזמנת לאנשים מקום שהם נכנסים בדיוק ברגע הנכון.
דנה אבידר: לכן אם ועדת שנהר דיברה על זהות יהודית אישית אנחנו באנו למקום שבו מצאנו לנכון להיכנס לזהות היהודית הקולקטיבית.
דנה אבידר: זאת אומרת לדבר על החיבור ועל המעורבות של העם היהודי בתפוצותיו, כאשר דרך זה מגיע האדם שעובר עניין של חיבור ומעורבות, ואז הוא גם יגיע לזהות האישית שלו.
דנה אבידר: זאת אומרת אנחנו תמונת מראה של חיבור קולקטיב, ודרך החיבור הקולקטיבי מגיעים לשאלה "מי אני".
דנה אבידר: למה?
דנה אבידר: ראשית מפני שהגדרנו לעצמנו שב"עם עולם", כלומר בנושא לימודי יהדות ודמוקרטיה עוסקים אחרים יפה מאוד, ואנחנו לא ניכנס לשם, לא נלמד יהדות.
דנה אבידר: אנחנו נלמד איך עושים את השבת באוזבקיסטן, בצרפת, בליטא ובשנקין, ובמקומות אחרים- -
זאב אלקין: את רוצה להגיד שמושג "תפוצות" שלכם הוא עד כדי כך רחב שהוא כולל את שנקין?
דנה אבידר: בכוונה אמרתי מפני שגם לילד בשנקין יש קהילה, וההורים בשנקין מחפשים כיצד לחגוג את השבת.
דנה אבידר: נתתי בכוונה דוגמה כזאת כי שנקין היא מין קהילה קצת יותר ביזארית.
דנה אבידר: קל מאוד להגיד איך חוגגים את השבת בבית-כנסת זה או אחר, אבל אני בכוונה אמרתי כי בליטא אין בית כנסת ובצרפת לא תמיד יש בית כנסת ורוב הילדים שנמצאים בפזורות העם היהודי – ואתם יודעים ש-90% מהעם היהודי נמצא בארצות אמריקה הצפונית ובישראל – ואלה החיבורים העיקריים של העם היהודי אף על פי שאנחנו מתמודדים עם תפוצות אחרות לגמרי.
דנה אבידר: אנחנו מחפשים את החיבור הזה על סמך "עם עולם".
דנה אבידר: אם זה לא היה "עם עולם" ולא הייתה עבודה של למעלה מ-10 שנים של הרנסנס היהודי בקרב היהדות הלא דתית – לא היינו יכולים להגיד "מיעוט", כלומר שיש קהל קצה במקום אחר, ומה הוא יודע.
דנה אבידר: כמו כל בית-ספר חדש שקם ומחפש זהויות, פנינו מיד למשרד החינוך כי ידענו שאם לא ניכנס לבתי-הספר עם שעות ועם תוכניות דרך המורה – לא נעשה שום דבר.
דנה אבידר: אנחנו כבר מכירים את זה, אנחנו מכירים הרבה גופים חוץ בית-ספריים שבאים לפעול, והמורה יושב בצד.
דנה אבידר: זה לא עובד, זה לא מופנם, זאת הצגה.
דנה אבידר: להצגה יש ההשפעה שלה, אבל זה לא חינוך.
דנה אבידר: אנחנו יודעים שאנחנו צריכים את המורים, ולכן התחלנו בהם.
דנה אבידר: היום אנחנו יושבים בסמינר מורי מורים מספר 3.
דנה אבידר: גם אורנים, לוינסקי, סמינר הקיבוצים, דוד ילין, ליפשיץ והרצוג אתנו – כלומר יש קבוצה של מורי מורים שכבר יודעים איך להתעסק עם נושא העם היהודי זהויות משותפות.
דנה אבידר: אנחנו מבררים אתם איפה אנחנו יכולים לחבר את התלמיד שהוא קהל הקצה שלנו, אל התלמיד היהודי האחר.
דנה אבידר: אני מוכרחה לומר לזכותו של משרד החינוך, יש לנו שני יועצים אקדמאים, פרופ' נעמה צבר שהיא היועצת החינוכית שלנו ופרופ' גילי שמעוני הוא היועץ לענייני תוכן.
דנה אבידר: נעמה צבר מיד חיברה אותנו עם המזכירות הפדגוגית.
דנה אבידר: המזכירות הפדגוגית עובדת עם אנשינו על תוכניות שנכנסות לליבה, ל-15 השעות של כיתות ט'- -
זאב אלקין: אנחנו כאן עוסקים רק בתלמידים עולים.
דנה אבידר: אנחנו מוצאים לרוב את התלמידים העולים במסגרת הפעילויות שמשרד החינוך נותן לביקור במוזיאונים.
דנה אבידר: כבר התחלנו להתחבר אל התלמידים ואל המורים שלהם בנושאים האלה של מציאת זהויות דרך החיבור עם התפוצות השונות.
דנה אבידר: אני לא ארחיב, אם אתם רוצים אני יכולה לפרט לכם.
דנה אבידר: אני אתן לך דוגמה אחת שאני חושבת שתשמח: עומדת להיפתח תערוכה בבית התפוצות בנושא מאבק יהודי ברית המועצות.
דנה אבידר: זאת בשבילנו מקור נהדר למנף את נושא המחויבות והסולידריות של העם היהודי.
דנה אבידר: זאת אומרת, כיצד צעיר יהודי מברית המועצות במשטר טוטליטרי קם ועשה את המעשה, וכיצד צעיר יהודי בארצות-הברית בקמפוס כלשהו הלך לעזור לו, ומה מדינת ישראל עשתה בעניין הזה.
דנה אבידר: אנחנו פיתחנו תוכניות חינוכיות, באים המון עולים מברית המועצות שלא יודעים מה ההורים שלהם עשו, ואיזו גבורה הרואית- -
זאב אלקין: תנסו לשכנע את משרד החינוך להפוך את זה לנושא השנה.
מיכל צידון: - - -
דנה אבידר: ישבתי בישיבה במשרד החינוך עם מיכל צידון ועם זעפרני ועם המפמ"רים השונים- -
מיכל צידון: יש עוד נושאים שאנחנו עוסקים בהם.
דנה אבידר: - - זה יהיה בחוזר מנכ"ל.
דנה אבידר: הם מפנים את המורים לתוכניות שאנחנו פיתחנו.
דנה אבידר: בעוד שבועיים ייצא אתר של מט"ח בנושא הזה - -
אברהם מיכאלי: באיזה שלב התוכנית עומדת?
דנה אבידר: אני אישית כבר העברתי סדנאות למורים ולתלמידים במשך השנה האחרונה כהכנה.
דנה אבידר: כבר עבדנו גם עם חיילי "תגלית" עבדנו לקראתה.
דנה אבידר: בתוכנית הזאת יש שני דברים: יש כנס של המפמ"רים שיתקיים באוקטובר- -
מיכל צידון: לפתיחת התערוכה.
דנה אבידר: - - וכנס של מנהל חברה ונוער שהוא הגוף הגדול ביותר במשרד החינוך בשני הנושאים: בנושא של זהות יהודית ששינינו אותה לזהות קהילתית כי יש גם מורים לא יהודיים במנהל חברה ונוער, אבל אנחנו עובדים עם המנהל על התוכנית.
דנה אבידר: זה יתקיים בבית התפוצות.
דנה אבידר: אתם מוזמנים לבוא לראות את התוכניות; אתם מוזמנים לבוא לראות איך תלמידים מקבלים את זה.
מיכל צידון: המשרד יוציא ערכה שאנחנו עובדים עליה בנושא 40 שנה למאבק יהודי ברית המועצות.
מיכל צידון: אנחנו בשלב חשיבה על מה שיהיה בערכה.
מיכל צידון: אנחנו עובדים על זה.
זאב אלקין: עוד מישהו רוצה להתייחס לעניין?
בני חדד: אני עובד עם תוכנית נעל"ה.
בני חדד: ילדי נעל"ה לא מקבלים את מטֶרית הסמינרים כי הם לא מוגדרים תלמידים עולים- -
מיכל צידון: חלק כן.
מיכל צידון: כי הם באמת לא מוגדרים עולים.
בני חדד: - - או ש-90% מהם מתאזרחים בסוף י"ב.
מיכל צידון: אם יש לנו מקום במכסות אנחנו כן שולחים את נעל"ה.
בני חדד: - - - עם ראייה קצת יותר ארוכת טווח אפשר להגדיר אותם תלמידים עולים.
בני חדד: התוכנית שאנחנו עובדים לפיה מתבססת על העובדה שלדבר עם מישהו על זהות יהודית וישראלית זה לנחות על מישהו במקום שהוא לא מתחיל מהתחלה.
בני חדד: לכן יש לנו תוכנית תלת-שנתית כי נעל"ה היא תוכנית לשלוש שנים שבנויה על מעגלי זהות.
בני חדד: תחילת העבודה היא על מעגלי זהות אישיים – "אני" בתוך הקבוצה, חיים בתוך קבוצות, "אני" כחלק ממשפחה כי יש ילדים שעזבו משפחה, ולבסוף מגיעים לחלק של "אני" כחלק מעם וכמדינה, והעיקרון הוא לדבר כל הזמן על נושאים רלוונטיים לילדים; למצוא איך חגים ומועדים בעולם היהודי-ישראלי שבו אנחנו חיים מתחברים לעולם האישי שלהם.
מיכל צידון: זאת מדרשה באורנים?
בני חדד: לא.
בני חדד: זה אנחנו, צוות החינוך במנהלת נעל"ה.
מיכל צידון: במדרשת אורנים יש משהו דומה.
בני חדד: אנחנו מכירים, היינו שם לפני שבוע בכנס חינוך יהודי לצעירים דוברי רוסית.
בני חדד: זה לא המקום להציג תוכניות ולדבר עליהן, אבל נקודת המוצא צריכה להיות בסופו של דבר התחברות למקום שילד נמצא בו ולא למקום שבו אני כמחנך נמצא בו.
בני חדד: אם אני רוצה לדבר עם ילד שהגיע עכשיו ארצה על חג הסוכות, זה גם חג אסיף וגם דברים אחרים, אבל זה גם חג שמדבר על בית ארעי ויציאה מבית קבוע לבית ארעי, וזה יותר רלוונטי לתלמיד עולה מאשר כל דבר אחר שקשור לחג הסוכות.
בני חדד: אז בתוך מגוון הנושאים, התימות ועולם הערכים הקיים בעולם הזהות היהודי-ישראלי אני צריך לבחור את אלה שיגעו ב"כאן ועכשיו" ובנפש של אותו ילד בתהליכים שאותם הוא עובר.
בני חדד: זה הבסיס שממנו הכול יוצא.
זאב אלקין: אורנים, בבקשה.
רוית דומינסקי: אנחנו גם עובדים במסגרת הסמינרים לתלמידים עולים בשיתוף עם אגף קליטה בתוכניות שעוברות בתוך בתי-הספר.
רוית דומינסקי: היום ההגדרה של מי שזכאי להצטרף לתוכנית היא עולים שהגיעו משנת 93', ובאישור מיוחד זה משנת 91'- -
זאב אלקין: ההגדרה היא מ-93'?
זאב אלקין: מיכל צידון: השנה הורדנו ל-91'.
רוית דומינסקי: - - - לפעמים אתה עושה את המעבר התרבותי כל יום בבוקר מהבית שבו אתה גר אל המקום שאתה נמצא בו, ולכן הגדרה לעולה צריכה להתרחב עוד יותר כי אתה יכול לחיות בכמה תרבויות.
רוית דומינסקי: משרד החינוך מנסה מאוד להיענות לצורך הזה.
רוית דומינסקי: זה היה חשוב לנו להדגיש- -
זאב אלקין: בישיבות הקודמות הוצג שעולה הוא מי שנמצא 7 שנים בארץ.
זאב אלקין: אני שמח גם על 93', וודאי על 91'- -
מיכל צידון: הורדנו את התאריך כי הייתה טענה שהגלים הגדולים של האתיופים הגיעו ב-91', ואז הם כאילו פספסו את זה.
קריאה: לא צריכה להיות בעיה של כמות בבתי-ספר- -
מיכל צידון: אין בעיה של כמות.
קריאה: אבל אנחנו נפגשים עם המציאות בבתי-ספר, ואמרתם שיש בתי-ספר שיש בהם רק שני תלמידים בכיתה- -
זאב אלקין: אם זה רק מ-91', אז הרבה יותר- - -
מיכל צידון: נכון, עדיין יש בתי-ספר שיש בהם שני תלמידים עולים.
קריאה: וגם להם צריך לתת- -
מיכל צידון: נכון.
מיכל צידון: אבל הם לא ייצאו לסמינר.
מיכל צידון: אתם לא תוציאו אוטובוס לשניים- -
דותן נשר: ברור.
רוית דומינסקי: ועדיין שיח הזהות הוא רלוונטי לא פחות למי שהוריו עלו שנתיים לפני שהוא נולד, והוא חי עם הורים שזה חלק מהתרבות שלהם ויהיה תמיד המקום שממנו הם באו, והמעבר הזה יהיה משהו שילווה אותו.
רוית דומינסקי: עוד צורך שאנחנו מזהים ופוגשים גם בפעילויות בבתי-הספר זה החשיבות של העבודה עם קבוצת המורים ובירור שיח הזהות גם איתם, והמטען שהם מביאים למפגש עם העולה.
רוית דומינסקי: אנחנו בחברה שנמצאת במשבר, והעולים הם מין סמן שהחברה בודקת עצמה כל הזמן.
רוית דומינסקי: יש מקום שגם מורים צריכים לברר את הזהות שלהם מול זה, ויש ערך גם לשיח חדר מורים.
רוית דומינסקי: אם גם ההורים יכולים להשתתף בו ולעשות בית מדרש משותף, אז מה טוב, ובוודאי בכיתה הטרוגנית שיש למרכיב המשפחתי שכל אחד מגיע אתו – גם למקום הזה יש ערך.
מיכל צידון: ילדי עולים זה בעיה בשבילנו.
מיכל צידון: אנחנו לא יכולים לשלוח ילדי עולים כי הכסף מיועד לעולים.