GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי זרחין: ולכן אני חושב שיש דברים שונים, זה לא רק סמינרים.
זאב אלקין: אלי, מה לעשות והמשרד ששלח אלינו מכתב רשמי והתבקש להציג מה הוא עושה הציג את הסמינרים.
זאב אלקין: אם המשרד היה המציג עוד דברים היינו דנים כאן.
זאב אלקין: הנה, אני מחזיק את המכתב, הוא חולק כאן גם לכל משתתפי הישיבה לפני שבוע.
אלי זרחין: מה הבעיה של רוב בתי הספר, הבעיה של רוב בתי הספר שבבית ספר רגיל של אלף תלמידים יש שבעים תלמידים דוברי רוסית.
אלי זרחין: זאת אומרת בשכבה של שלוש מאות תלמידים של יא' יש נגיד כמו שאמרת עשרה תלמידים עולים, ועוד עשרה יש בי'.
אלי זרחין: עכשיו לבית ספר קשה, גם כשהוא רוצה הרבה פעמים, לארגן עבודה איתם.
אלי זרחין: אנחנו כגוף ציבורי בנינו תכנית שבה אנחנו באים לבית ספר ובשטח בית הספר, בשעות של משרד הקליטה, לא בזמן הלימודים, עושים תכנית לאותם תלמידים.
אלי זרחין: הם נשארים אחרי בית ספר, בשטח בית הספר, ובתפיסה שלהם זה כן חלק מהדברים של בית ספר, כי בכל בית ספר יש נציג שעובד, מפקחים של האגף הם תמיד חלק של ועדות ההיגוי של כל הפרוייקטים, אז התלמיד הוא לא מבין בדיוק, הוא נשאר בבית הספר, והוא מקבל תכנית, וזה בדיוק מה שאמר עכשיו נח, זהות יהודית היום זה קודם כל מי אני ומה אני עושה במדינה הזאת.
אלי זרחין: למה ההורים לקחו אותי והביאו אותי לשם.
אלי זרחין: מה אני עושה כאן.
אלי זרחין: לעבוד עם הילד, אני מסכים, יש תהליך מתמשך.
אלי זרחין: זה לא יכול לבוא בשלושה ימים.
אלי זרחין: זה תהליך שילד צריך לעבור בבית ספר, לחזור חזרה לכיתה, עם הדינמיקה שמחנכת עובדת, עם היועצת עוברת.
אלי זרחין: ולמשל התכנית שהצגנו לאודי לקח לאודי שנה לבדוק את התכנית הזאת, לעבור, ואני שמח שאנחנו נוכל להיכנס עכשיו, במימון משרד החינוך, לעשרה בתי כנסת עם העבודה, בזמן בית הספר.
אלי זרחין: זה בדיוק ההבדל, שבוריס אומר לי זה פעילות בלתי פורמלית שלא תהיה קשורה ללימודים.
אלי זרחין: מאוד קשה בבית הספר להפריד בין ילד שלא רוצה לקום בבוקר ולבוא לבית הספר ושהעלו אותו למדינה הזאת.
אלי זרחין: ואנחנו עובדים הרבה בבתי ספר דווקא יותר קשים, תעשייתיים וטכנולוגיים.
אלי זרחין: ילד שפתאום מתחבר לנושא של, נקרא לזה זהות ישראלית, אני לא יודע בדיוק איך לקרוא לזה, ילד כזה מגיע יותר לבית ספר.
אלי זרחין: יש לו פחות בעיות התנהגות.
אלי זרחין: הציונים שלו גם עולים.
אלי זרחין: אני חושב, אדוני היושב ראש, שיש מקום לקחת יוזמה של אגף קליטת עלייה וליזום שוב יוזמות, עבודה עם ארגוני מתנדבים.
אלי זרחין: כי אני מביא חמישים אחוז כסף מתורמים פרטיים לפעילות הזאת.
אלי זרחין: רק חמישים אחוז מהכסף הם מממנים.
אלי זרחין: אני רוצה לתת לך עוד דוגמא קטנה מה שנח יזם, למרות שאין לו כסף בכלל, וזה כמעט הכל מתרומות פרטיות, דוגמאות איך אנחנו עובדים עם מנהלים שלו, שהם מנהלים קשים.
אלי זרחין: למשל תכנית מעין, שמשרד הקליטה מממן אותה, תכנית זהות יהודית ישראלית, בערד, בנוייה סביב קבוצת טברן.
אלי זרחין: ילדים כאילו עוסקים בטברן, אבל מנחים שעובדים איתם גם בונים תכנים נכונים שאחר כך כשהם באים למחנה מנהיגות של נוער יש תוספת.
אלי זרחין: או למשל ברחובות החלטנו,
זאב אלקין: זה גם תוספתי כי משרד הקליטה שם על זה כסף, אבל בסדר.
אלי זרחין: ברחובות למשל זה ארבע קבוצות דוברי רוסית וארבע קבוצות יוצאי אתיופיה, ששם בכלל זה בנוי סביב לימודי תורה.
אלי זרחין: אז מורה כביכול עובדת פעם על תורה, לעזור להם שיעורי תיגבור בתנ"ך.
אלי זרחין: אבל סביב השיעורי תיגבור האלה מנחה נוסף שעובד איתם בונה תהליך על מי אני בכלל בארץ הזאת.
אלי זרחין: נביא כדוגמא תכנית בבת ים בבית ספר, זה סביב אומנות.
אלי זרחין: ילדים לומדים ציור בשיעורים, ילדים קטנים ביסודי.
אלי זרחין: אני חושב שיש כאן עניין של הכסף.
אלי זרחין: התחושה שלי שבמשרד בתחום הזה של זהות יהודית יש עם מי לדבר, יש אנשים שלא צריך לשכנע אותם שצריך לעשות, ברוב המקרים אין כסף.
זאב אלקין: כמה אין?
אלי זרחין: אני לא יודע כמה, אני אגיד לך עשרים מיליון שקל, אני לא יודע.
אלי זרחין: השנה סיימנו פעילות במאה שישים ושניים בתי ספר על יסודי, חטיבות ביניים ותיכונים.
אלי זרחין: מנהלי בתי ספר אומרים לנו אני צריך שמישהו יבוא אליי לבית הספר.
אלי זרחין: אז אני אומר יש חשיבות מאוד גדולה לעשות פעילות בשטח בית הספר.
אלי זרחין: גם אם יוצאי אתיופיה או דוברי רוסית יהיו בקבוצות נפרדות.
זאב אלקין: אלי, היות ואתה תצטרך עוד מעט לצאת ולעזוב אותנו, אני עדיין מנסה להגיע לסיום הדברים שלך, כדי שתהיה אפשרות, אתה לא צריך לנקוב כאן בסכום, זה תפקידו של משרד החינוך, שהוא יודע לתקצב, הנה תמי יושבת כאן אתנו, אז הם ידעו או תוך כדי ישיבה או לקראת ישיבה הבאה להגיד שפעילות מהסוג הזה והזה ככה זה יעלה לנו.
זאב אלקין: אבל אני שואל אותך על המתכונת.
זאב אלקין: איזה מתכונת אתה היית רואה כמתכונת נכונה,
אלי זרחין: המתכונת הנכונה מבחינתנו זה פעילות שנעשית בשטח בית הספר, יש בתי ספר שצריך לעשות פעילות משולבת בכיתה.
זאב אלקין: ובאיזה שנים, יא', יב'?
אלי זרחין: אנחנו מציעים קודם כל להתחיל עם ילדים שבאים לבית ספר, בחטיבות ביניים עם ז', בעל יסודי זה בט' או בי'.
אלי זרחין: ילדים שנכנסים לבית ספר חדש חלק מהזהות שלהם למדינה זה גם מקום חדש שהם נמצאים בו.
אלי זרחין: דרך זה הם מכירים יותר מורים, מכירים את הסביבה מסביב.
זאב אלקין: זה היקף פעילות שכמה שעות זה?
אלי זרחין: תראה, ניסיון שלנו אומר המינימום זה שנים עשר מפגשים של שעתיים פלוס עבודה עם המורים פלוס סמינר חוץ.
אלי זרחין: העבודה הטובה זה להגיע לשלושים ושישה שבועות עבודה בבית ספר, אז פעם בשבוע מגיע מנחה, עובד עם הילדים, בשעות אחרי הפעילות יושב עם מחנך כיתה, עם היועצת החינוכית, בונה אתם תכנית משולבת על העבודה.
אלי זרחין: אפילו שלושים ושישה שבועות זה שבעים ושתיים שעות בשנה, זאת אומרת זה לא כסף כזה גדול.
אלי זרחין: עכשיו אין כאן סמינר, אין עלויות לינה, אין עלויות אוכל.
אלי זרחין: ואז ברגע שזה בבית הספר זה נותן לילד הרגשה.
אלי זרחין: עכשיו עם כל הכבוד, בהרבה בתי ספר שאנחנו עובדים יש מלא ילדים צברים שלא יודעים בדיוק אותם דברים, אני מדבר על על-יסודי, אני מדבר על חטיבת ביניים ותיכון.
אלי זרחין: כי זה בדיוק המשבר של גיל התבגרות, שהוא קשור למה אני עושה במדינה הזאת, איך אני מתחבר.
אלי זרחין: בוא תממן לנו תכנית שאנחנו כבר מפעילים בחמישה עשר יישובים, מדריכי לילה לנוער דובר רוסית.
אלי זרחין: נערים שבבוקר הולכים לבית ספר, נורמטיביים לחלוטין, משעה שבע שמונה מסתובבים בלילה.
אלי זרחין: זה ילדים שחלק מהבעיה שלהם זה חיבור למדינה.
אלי זרחין: זהות.
אלי זרחין: היה כאן דיון בחדר הזה של צה"ל, גם היתה כתבה על כך בעיתון, ונציגי צה"ל אמרו משפט שאני חושב שחשוב לקחת אותו בחשבון שלנו.
אלי זרחין: אחד עשרה וחצי אחוז דוברי רוסית בשנתון מתגייסים.
אלי זרחין: עשרים ושלושה וחצי אחוז מכלל החיילים.
אלי זרחין: ואצל אתיופים זה כמעט מאה אחוז גיוס.
אלי זרחין: לכן צריך לקחת את זה בחשבון.
אלי זרחין: אלה ילדים, באמונה שלי, שרוצים להשתלב במדינה, שרוצים עזרה, וכל דרך שאפשר לעזור להם זה טוב לכל החברה.
אלי זרחין: אני מאמין שמתכונת נכונה זה עבודה בתוך בית הספר, עם צוות בית הספר שהוא שותף לפעילות.
אלי זרחין: אני לא מביא את הילדים לפעילות, המנחה שלי מגיע לקבוצה שאלכס או יהודה מביא אותה לפעילות מול מחנכים.
אלי זרחין: הרבה פעמים אנחנו מחלקים קבוצות.
אלי זרחין: היתה פעם תפיסה של גשר, אני לא יודע אם זה עובד עכשיו, שהם עבדו בזמנו בנפרד בבית ספר דוברי רוסית, בנפרד ותיקים, יום אחד בנפרד ויומיים ביחד.
זאב אלקין: ככה זה גם פעל בסמינרים בזמנו, כשגשר עסק בסמינרים.
אלי זרחין: נכון, ואני זוכר שזה היה דווקא טוב, אבל אני לא יודע אם זה עובד עכשיו.
זאב אלקין: אנחנו שמענו כאן תפיסה שהיא שונה מהתפיסה של הסמינרים שהוצגה כאן בדיון הקודם.
זאב אלקין: אני רוצה, הרי מיכל אני מניח שאת לא רק כתובת לתגובה אלא גם כתובת לשתף אותנו במה אתם מתכננים, אותו דבר כפי שאודי תיאר.
זאב אלקין: בהמשך אתן לך להגיב וגם לפרוש בפנינו את העתיד, אבל אני אשמח קודם לשמוע את תגובת נציגי שני ארגונים, שאחד מהם הוא גם כן קבלן, בין השאר גם של הסמינרים האלה של משרד החינוך וזה אורנים, אנחנו קיבלנו מהם חומר כתוב בעיקר בדיון הקודם אבל הנה בדיון הזה הם כאן אתנו ועשו דרך רחוקה להגיע לכאן, אז כמובן מגיעה להם זכות הדיבור.
זאב אלקין: לאחר מכן, יושב אתנו כאן נציג נוסף של הסוכנות היהודית, כי ביקשנו בישיבה הקודמת גם לשמוע עד כמה קיים תאום בין הסוכנות היהודית למשרד החינוך בנקודה הזאת.
זאב אלקין: כי אמרנו, הסוכנות משקיעה בנושא הזה, גם בקרב נוער וילדים.
זאב אלקין: לפחות באותם מקומות שהם בעלי פוטנציאל עיקרי לעליית ילדים.
זאב אלקין: והאם כשעושים את זה כאן לוקחים בחשבון מה שהיה שם והאם יש רצף.
מוטי זעירא: שלום, אני מנהל המדרשה באורנים.
מוטי זעירא: אני רוצה קודם כל להתנצל על ההופעה מטעם אורנים שהיתה כאן בשבוע שעבר, היו בעיות, ההודעה לא הגיעה לגוף שהוא הגוף שעושה את הביצוע.
מוטי זעירא: אורנים הוא מכללה של ששת אלפים תלמידים ועל כן מי שהגיע לא ידע לייצג, ואני מתנצל על זה, הוא אדם טוב ונהדר אבל פשוט לא היתה לו האינפורמציה.
מוטי זעירא: אנחנו גוף שעוסק בזה הרבה מאוד שנים.
זאב אלקין: הוא אגב הופתע לשמוע, שאתם מקבלים כסף ממשרד החינוך.
מוטי זעירא: הבנתי אחרי זה שהיתה פה פדיחה רצינית, ואני מרגיש צורך להתנצל על זה.
מוטי זעירא: המדרשה באורנים שהוקמה כדי לעסוק בשאלות של זהות יהודית בעיקר בציבור החילוני בסוף שנות השמונים מצאה את עצמה מייד, שנתיים שלוש אחרי הקמתה, עוסקת באופן אינטנסיבי מהשטח בעבודה עם בתי ספר ועיסוק בקהל ותלמידים שבאים מבתי ספר שיש בתוכם תלמידים עולים.
מוטי זעירא: זה עורר מייד שאלה לגבי איך עוסקים בשאלות של זהות באוכלוסיה מעורבת, למדנו בדרך הקשה כמובן, כיוון שכשאתה בא עם אידאה פיקס איך צריך לעשות דבר ומסתבר שהקהל לא שם והדילמות, משם צמח ניסיון השטח שלנו, שבסופו של דבר נמצאנו ראויים על ידי הגף לקליטת תלמידים עולים וזכינו גם במכרז הזה שעליו מדובר.
מוטי זעירא: אני רוצה קודם כל דווקא להצטרף למה שאמר האדון שדיבר לפניי, אלי, לכך שאנחנו נמצאים כנראה, לא באופן פסקני אני רוצה לומר, אנחנו נמצאים כנראה בסיטואציה שבה כדי להתמודד עם שאלות זהות עם הישראלים, עם הצעירים היום, עם התלמידים, אנחנו צריכים פעולה מורכבת ורב מימדית.
מוטי זעירא: אין פטנט, לא סמינר שלושה ימים ולא עבודה עם התלמידים או עם המורים לאורך השנים.
מוטי זעירא: אני רוצה לומר שהמדרשה עובדת בכל המערכות האלה ואנחנו יודעים גם להגיד שצריך לעבוד בכולן.
מוטי זעירא: לכן אני רוצה דווקא לחזק את האמירה של המשרד שהפורמט של שלושה ימים, שהוא אחד מהכלים שבהם צריך להשתמש ולנקוט הוא פורמט נכון.
מוטי זעירא: יתרה מזאת, המשרד עשה פה עוד משהו שעלינו כגוף מבצע היה הנחייה שקיבלנו אותה, וזה הנחייה תכנית שהיא חשובה פה בעיניי ואני רוצה לחזק אותה, שכדי להתמודד עם שאלות של זהות, במצב של היום עם העלייה שכבר מתגוונת, וזה כבר לא הלחץ הכל כך מוחשי של שנות התשעים, שמצד אחד צריך לבנות קרוואנים, ומצד שני צריך לטפל בשאלות החינוכיות, עכשיו התמונה יותר מורכבת, שמסתבר שזה פוגש בעומק את שאלות הזהות של כולם.
מוטי זעירא: לכן צריך לדבר גם כשניגשים לדיבור והתמודדות עם זה דווקא הכרעה לעשות את זה במערכת שיש בה גם ותיקים ובלי עולים, בלי להיכנס להגדרה מה זה בדיוק עולים, זה הכרעה נכונה מבחינת ההתמודדות.
מוטי זעירא: אני יכול להעיד כגוף שמבצע את ההנחיה שקיבלנו מהמשרד, להסתכל על התלמידים עולים, זאת אומרת זה הפריזמה שדרכה מסתכלים, אבל לעשות את זה עם קונטקסט שיש שם תלמידים אחרים ושצריך לשחק עם הדבר הזה.
זאב אלקין: זה היה גם בתחילת שנות התשעים במקביל לקרוואנים.
מוטי זעירא: אז יופי, לפעמים גם דברים שממשיכים הם לא רעים, לא צריך ישר להרוס אותם.
מוטי זעירא: לכן אני חושב שהדבר הזה, בתור אחד הכלים, אין לי שום יכולת לענות על השאלות שאתה מציג בפני המשרד לגבי היקפים וכו', אבל כמי שעושים בשטח אני רוצה לומר האמירה של אלי לגבי הסמינרים היא אמירה לא נכונה.
מוטי זעירא: שרה המרכזת הפדגוגית של הסמינרים יכולה לתת את המספרים המדוייקים.
מוטי זעירא: הבאנו כאן חוברת שאפשר לראות את התגובות של התלמידים, והמורים.
מוטי זעירא: למורים יש אולי קשרים עם המשרד, אבל התלמידים אומרים את זה, סתם אני אקרא לכם שתי תגובות קצרות, משפט אחד: "בסמינר חשוב שהעולים ירגישו שייכים ולא זרים".
מוטי זעירא: משרת נצרת עלית.
מוטי זעירא: "הסמינר מאוד חשוב בגלל שאנחנו כעולים צריכים לדעת את העבר.
מוטי זעירא: אם לא נדע עכשיו את העבר אנחנו לא נדע את העתיד שלנו ולמה אנחנו עלינו לארץ ישראל".
מוטי זעירא: בית ספר אריאל טירת הכרמל.
מוטי זעירא: "הסמניר חשוב מכיוון שעולים חדשים לא מרגישים את עצמם לא שייכים ואחרי זה כמעט שייכים".
מוטי זעירא: אלה רק דוגמאות, וזה לא בשביל, זה מגובה בעוד הרבה מאוד דברים.
מוטי זעירא: זאת אומרת קורה משהו אמיתי ונכון בסמינר אם עושים אותו נכון.
מוטי זעירא: אני רוצה לומר, כדי לאזן את התמונה, הכלי של סמינרים הוא טוב, מהיכרות של המון שנים בחינוך הלא פורמלי בתוך מערכת החינוך אני יכול לומר לכם שלסמינר יש את ההישגים שלו ואת המגבלות שלו.
מוטי זעירא: ההישגים הם שאתה יכול בזמן מרוכז, וגם בהוצאה החוצה, כלומר יש פה איזה משהו שמשנה את הפורמט, שמאפשר איזה פתיחה של דברים שלא קורים בבית ספר.
מוטי זעירא: יחד עם זאת, זו המגבלה כיוון שזה זמן קצר, כאילו זה שיהיה זיקים בעיניים, שמשהו יזוז שם, ינוע, אבל אם לא ממשיכים את זה אחרי זה או בו זמנית בעבודה קבועה, עם שעת המחנך ועבודה עם השתלמויות מורים וכל הדבר הזה, מה שהאגף עושה בפורמטים אחרים, אז זה כלום.
מוטי זעירא: לכן אני רוצה לחזק שזה כלי אפקטיבי, צריך, אחרי שתבררו את הנתונים, להערכתי ככה מהמותן, מהשטח, צריך יותר מאשר השלושת אלפים האלה.
מיכאל ידוביצקי: אני מהמחלקה לחינוך בסוכנות היהודית.
מיכאל ידוביצקי: אני רוצה להתייחס למה שנאמר עד עכשיו, ובלי קשר לסוכנות דווקא.
מיכאל ידוביצקי: בתור מי שעוסק או עסק בתחום הזה וממשיך לעסוק בתחום הזהות דווקא לנוער עולה בארץ אני חושב שאין לי ברירה אלא להצטרף למה שאלי אמר כאן.
מיכאל ידוביצקי: קודם כל, אני חושב שכדאי לבדוק את האפקטיביות של הסמינרים בכל מקרה באמצעות איזה שהוא מחקר.
מיכאל ידוביצקי: דבר שני, בארץ בניגוד לחוץ לארץ, קשה להניח שסמינר קצר מועד יכול להתחרות במשמעות המכוננת שלו ביחס לזהות להוויה יומיומית של בית ספר.
מיכאל ידוביצקי: כלומר, בחוץ לארץ אתה יכול לקחת ילד מאיזו שהיא סביבה לא יהודית, להוציא אותו לאיזה שהוא סמינר באמת מעורר כזה, ואז זה יישאר איתו, כי הוא לא חוזר למשהו שהוא יהודי בהגדרה ביומיום.
מיכאל ידוביצקי: בארץ, כשילד נמצא מידי יום בבית הספר שהוא בהגדרה בית ספר יהודי ישראלי, קשה לי לדמיין שסמינר, יהיה מצויין ככל שיהיה, יוכל להתחרות ביומיום.
מיכאל ידוביצקי: נאמר פה באופן מאוד מפורש, שהיומיום של חינוך בית ספר על פי המדיניות של משרד החינוך, אינו מבחין בין ילד עולה לבין ילד שאינו עולה, אז בעצם לאיזו תוצאה אנחנו אמורים לצפות כאשר ברור לכולנו שילד עולה זקוק להבנייה של תהליך זהותי נקרא לזה, הבניית הזהות, באופן שונה לפעמים באופן קיצוני מילד שאינו עולה.
מיכאל ידוביצקי: לכן אני חושב שגם המתכונת שאלי הציע כאן, בלי להיכנס לפרטים, אבל כמשהו שהוא תהליך מתמשך שמתקיים בין כותלי בית ספר, שמוקדש לו זמן ונפח ואוטונומיה במסגרת של בית ספר, וכל בית הספר מגוייס לטובת העניין.
מיכאל ידוביצקי: אני בהחלט מקבל את המינוח, זה מינוח מתחדש אבל מבחין בין תוספתי, שאני חושב שפשט רגל לאחר שהוכיח את אי יעולותו לאורך כל השנים, גם בתחילת שנות התשעים, לבין ייעודי, כלומר הכוונה להבניית תהליך שהוא במרכז העניינים ולא כאיזו שהיא תוספת שולית להוויה הזאת.
מיכאל ידוביצקי: לצערי הרב המשרד, עם שלל תכניות, כולל הסמינרים האלה ודברים אחרים לא יצר לטעמי איזה שהוא רצף שמתמודד עם הפרספקטיבה הייעודית הזאת.
מיכאל ידוביצקי: אני מעריך שכל בית ספר מתמודד בדרכו שלו עם הסוגייה.
מיכאל ידוביצקי: אני לרגע לא מאמין שזה כל מה שיש.
מיכאל ידוביצקי: ואני מרשה לעצמי לפקפק בכך שהסמינר הזה, של שלושה ימים, יכול לעשות איזה שהוא משהו ברמה של תזוזה משמעותית.
זאב אלקין: מיכאל, מה שאתה ואלי אמרתם בצורה שלילית למעשה מי שעושה את הסמינרים אמרו בצורה חיובית, רק אחרת.
זאב אלקין: הם כולם נשאלו כאן בדיון הקודם האם לדעתם צריכה להיות פעילות המשך וכולם אמרו כן.
מיכאל ידוביצקי: בוודאי, סמינר כחלק מרצף בוודאי.
זאב אלקין: כולם אמרו שבמשך שנים רבות מנסים לפתות את משרד החינוך להיכנס לנישה הזאת אבל בינתיים לא מצליחים.
מיכאל ידוביצקי: השאלה היא, האם התפיסה של סמינר לא יוצרת אשליה אופטית לכולם שהנה יש לנו תכנית, ויש כסף, ואנחנו עוסקים בזה.
מיכאל ידוביצקי: המשבצת תפוסה.
זאב אלקין: לצערי גם את זה אין לכולם, אבל אתה צודק.
מיכאל ידוביצקי: לגבי הנושא השני שאני מבין שעלה בישיבה הקודמת, הסוכנות היהודית באמצעות המחלקה לחינוך שלה כידוע לחלק מהנוכחים מקיימת מערך גדול מאוד בעולם כולו, אני מבין שאנחנו מדברים על ילדים עולים באופן כללי.
זאב אלקין: החלק הגדול זה עדיין חבר המדינות ואתיופיה.
זאב אלקין: אבל יש קבוצות יותר מרוכזות של צרפת, קצת אמריקה הלטינית.
מיכאל ידוביצקי: היות ובאמת עדיין מרבית העולים באים מהמדינות האלה אני אשמח להתייחס בקצרה לפעילות שלנו.
זאב אלקין: אני לא שאלתי מה הסוכנות עושה שם.
זאב אלקין: אני שאלתי איך, אם בכלל, אני סתם לתומי הנחתי שאם המוסדות הלאומיים של התנועה הציונית משקיעים כספים ומשאבים בפעילות של זהות יהודית בקרב נוער, אם במערכת של חינוך פורמלי ואם חינוך בלתי פורמלי, והילדים שהיום עולים ארצה או עלו ארצה בחמשת השנים האחרונות.
זאב אלקין: אני מניח שהם יעשו סקר ובדיקה, בשנים האחרונות אחוז גדול מאוד מהם עבר כך או אחרת במערכת של הסוכנות, האם הסוכנות מעבירה בצורה מסודרת לאנשי משרד החינוך מה היא עושה שם, ואם משרד החינוך לוקח את זה בחשבון כשהוא בונה תכנית פעולה, השאלה נראית מהעולם הבא, דמיונית לחלוטין.
זאב אלקין: הייתכן שמדינת ישראל והסוכנות היהודית יודעים לדבר אחד עם השני.
זאב אלקין: בכל זאת יש לי תקוות.
מיכאל ידוביצקי: אז התקוות מתבצעות באופן חלקי, כרגיל.
מיכאל ידוביצקי: הפעילות של הסוכנות מתחלקת בין ערוץ של חינוך פורמלי נקרא לו, בית ספרי, לכל מיני פעילויות שנכללות במסגרות בלתי פורמליות.
מיכאל ידוביצקי: במקרה של חבר המדינות לסוכנות היהודית ולמשרד החינוך יש תכנית משותפת של בתי ספר יומיים, תחת הכותרת "חפציבה", ובמקרה של הפרוייקט הזה שבמסגרתו מופעלים ארבעים ושלושה בתי ספר עם כעשרת אלפים, אחד עשר אלף תלמידים אנחנו אפילו לא אמורים לקיים איזה שהוא,
זאב אלקין: זה רק נדמה ככה, כי לפחות כששאלנו כאן
זאב אלקין: בשבוע שעבר את אנשי משרד החינוך האם הם עושים תאום מול משרד החינוך, זה שני גופים שונים בתוך המשרד.
זאב אלקין: מי שעוסק בקליטת תלמידים עולים זה גוף אחד.
זאב אלקין: מי שעוסק בחפציבה זה גוף שני.
זאב אלקין: כל מה שמאחד ביניהם זה תמי,
מיכאל ידוביצקי: זה ברור לי.
מיכאל ידוביצקי: אבל אנחנו מניחים, לפחות אנחנו מזווית הראייה הסוכנותית מניחים שמשרד החינוך שאחראי בדיוק כמונו, כלומר האחריות מחולקת באופן שווה,
זאב אלקין: משרד החינוך, מה שאומר מיכאל זה כך, שהסוכנות עוסקת בזהות יהודית לילדים ונוער שאחר כך חלק מהם עולים ארצה בשני מישורים.
זאב אלקין: במישור פורמלי, בתי ספר יהודיים יומיים, ובמישור הלא פורמלי בפעילות שתיכף הוא יתייחס אליה.
זאב אלקין: והוא אומר שבמישור הפורמלי לפחות בחבר המדינות, שזה חלק גדול מאוד, זה הרוב מאותם ילדים שאנחנו מדברים הסוכנות עושה את זה בשיתוף פעולה חמישים חמישים מול משרד החינוך הישראלי.
זאב אלקין: מי שלא יודע, משרד החינוך הישראלי מתקצב מתקציבו פעילות חינוכית יהודית מעבר לגבולות המדינה, בחבר המדינות.
זאב אלקין: למה זאת סוגייה לא לשולחן הזה ובוודאי לא כרגע.
זאב אלקין: ולכן אומר כאן מיכאל בתור נציג של הסוכנות אנחנו לא רואים את עצמנו מופקדים על העברת המושכות כי במקרה הזה אפשר לעשות את זה הרבה יותר קל.
זאב אלקין: יש משרד חינוך, שידבר עם עצמו, בתוך כתלי המשרד, ויעביר את המידע הדרוש.
זאב אלקין: והשאלה, אני אעשה כאן סוגריים, האם זה מתבצע.
זאב אלקין: שאתם באים לאנשי חפציבה,
מיכל צידון: אני לא יודעת לענות על זה.
זאב אלקין: אם את לא יודעת לענות על זה, התשובה היא לא.
מיכל צידון: לא נכון, יש מעליי אנשים.
מיכל צידון: אני עוסקת בשילוב חברתי של תלמידים עולים בישראל.
מיכל צידון: זה התחום שלי.
זאב אלקין: גם האנשים שמעליך הם עוסקים בדיוק בזה.
זאב אלקין: לכן הגורם שמחבר ביניכם לחפציבה, נדמה לי הנקודה שזה פוגש זה מנכ"ל המשרד.
זאב אלקין: אני לא חושב שיש מתחת למנכ"ל המשרד ששתי יחידות כפופות לו בו זמנית.
זאב אלקין: עוד גורם שמחבר ביניהם זה תמי, כי מדינת ישראל ידעה לשים את התיקצוב של שני הדברים האלה תחת כותרת אחת.
זאב אלקין: אני כאן כמחוקק שמאשר את תקציב למשרד החינוך שני התקציבים האלה מופיעים אצלי בשורה אחת בכותרת מדהימה שנקראת תכניות ופרוייקטים.
זאב אלקין: זה הכל.
זאב אלקין: רק מי שקורה דברי פרשנות של אותיות קטנות יכול לגלות שאחת מהתכניות ופרוייקטים זה חפציבה ושני זה קליטת תלמידים עולים.
זאב אלקין: אבל מה, כנראה שעדיין כשמשרד החינוך החליט לשים את זה תחת כותרת אחת מישהו במשרד חשב שיש קשר, ולא במקרה.
זאב אלקין: כי הסיבה היחידה שהמשרד בכלל משקיע כסף בחפציבה כי פעם חשבו שמשם באים תלמידים עולים, וחשבו שזה צריך להיות על רצף אחד.
זאב אלקין: לכן יש מקום לשאלה שאני שואל, ואם אגף קל"ע, קליטת תלמידים עולים, אומר שהוא לא עוסק בזה,
מיכל צידון: אני לא אמרתי שהוא לא עוסק בזה, אמרתי שאני לא יודעת.
זאב אלקין: האגף שלכם עוסק בזה?
מיכל צידון: לי לא ידוע, אבל זה לא אומר שהוא לא עוסק, צריך לבדוק.
זאב אלקין: גם אירית אמרה בפגישה לפני שבוע שלא ידוע, אז למי זה כן ידוע?
מיכל צידון: צריך לבדוק את זה עם אודי.
מיכל צידון: לשאלה הזאת באמת לא התכוננו, לשאלה הספציפית הזאת, אני על חפציבה, על הקשר בין חפציבה, חינוך בחוץ לישראל, לבין אגף קליטת עלייה.
זאב אלקין: אני שאלתי כאן לקראת סיום הדיון את נציג הסוכנות ואתכם האם מתבצע תאום בעניין הזה בין מה שמוסדות לאומיים עושים בחוץ לבין מה שמשרד החינוך עושה כאן, כי תלמידים עולים בדרך כלל לא באים משום מקום אלא הם עברו כך או אחרת, רובם בוודאי בשנים האחרונות, דרך המסגרות של הסוכנות.
זאב אלקין: מגיעה לכאן הסוכנות ומגלה לנו גילוי מרעיש, שכולנו ידענו אותו פעם, לכן אני רואה את עצמי חופשי לבקש מכם תשובה ולא להגיד אחרי הגילוי של הסוכנות תחזרו הביתה ותדעו.
זאב אלקין: אומר הסוכנות בנושא של החינוך הפורמלי לא חשבנו שזה תפקידנו כי השותף שלנו בנושא הזה זה אותו משרד חינוך ישראלי, אז מה יכול להיות יותר טבעי, ששתי מחלקות בתוך משרד החינוך הישראלי שמתוקצבים בתוך שורה אחת בתקציב של המשרד ידברו אחת עם השנייה ויעבירו את המושכות.
זאב אלקין: מה גם שכל הרעיון להקמת חפציבה בזמנו היה בדיוק זה.
זאב אלקין: הרי למה הקימו את חפציבה, כי אמרו שזה תלמידים עולים בדרך.
זאב אלקין: לכאורה אין דבר יותר פשוט מזה.
זאב אלקין: וכל מה שרציתי לדעת האם זה מתבצע.
זאב אלקין: אני מוכן לנסח את זה בינתיים ברמת החשש, ואם טעיתי אני אשמח לקבל עדכון בישיבה הבאה ולהתנצל.
זאב אלקין: אבל כפי שהדברים נראים לי כרגע, כבר ישיבה שנייה ברציפות, אותה כוונת מחוקק ראשונית של הקמת חפציבה ותיקצוב של כל הדבר הזה תחת שורה אחת, היא כבר מזמן לא שם, אגף קל"ע לחוד וחפציבה לחוד.
זאב אלקין: הם גם כפופים למסגרות שונות היום בתוך המשרד, ובינתיים עוד לא מצאתי עקבות של התאום הזה שהוא מתבצע.
זאב אלקין: אז גם אם אודי מדבר עם יוחנן בן יעקב, אני מניח שהם מדברים כי הם עובדים הרבה שנים בתוך אותו משרד ומכירים אחד את השני, כמשיגים לרמת התכניות הם בוודאי לא מוצאים את זה.
זאב אלקין: כי בסופו של דבר מי שהיה צריך לענות, המצב האידיאלי שהתשובה לשאלה הזאת היתה צריכה להיות בידיים של אילן.
זאב אלקין: אם הוא קבלן של משרד החינוך ומבצע עבורכם פעילות של זהות יהודית, לכאורה אם התשובה היתה חיובית לשאלה הזאת הוא היה צריך כשהוא בונה את תכנית הסמינר לקבל מכם את מה שהסוכנות עושה, בשיתוף עם משרד החינוך, ואז כשהוא בונה את תכנית הסמינר להגיד רגע, מהלקוחות שלי מן הסתם שמונים אחוז עברו דברים אחת שתיים שלוש, וכשאני בונה להם פעילות אני אחת שתיים שלוש לא אעשה, אני אעשה ארבע חמש שש ואם פתאום יתברר שיש שם עשרים אחוז שלא עברו את זה אני סוגר להם את הפער.
זאב אלקין: זה המצב הנורמלי, וגם אילן אמר שהוא היה רוצה לדעת, אבל זה שאף אחד לא סיפר לו היא ההוכחה שבסופו של דבר כנראה התאום הזה לא מתבצע.
זאב אלקין: כי אם הוא מתבצע באיזו שהיא רמת על ולא יורד לשטח למי שעושה את הפעילות אז זה לא עוזר לאף אחד.
זאב אלקין: אני מבין שגם אורנים לא קיבלו ממשרד החינוך לא את הנתונים, איזה אחוז מכלל התלמידים העולים עברו תחת המסגרות של הסוכנות לפני שעלו ארצה, אותם ילדים עולים של היום, של עד שבע שנים, המשרד הגדיר אותם עד שבע שנים, אז בוודאי אפשר לקבל את הנתון הזה, ומה הם בדרך כלל עשו איתם בנושא של זהות יהודית כדי שאנחנו לא נחזור על עצמנו.
זאב אלקין: בראשית שנות התשעים, הילדים שנחתו כאן יכלו לעשות איתם כמעט כל דבר כי הסבירות שמישהו מהם עבר באיזו פעילות יהודית ציונית הסבירות הזאת היתה נמוכה מאוד.
זאב אלקין: היום זה אחרת.
זאב אלקין: היום אם מדברים למשל על ילדים מחבר המדינות, אני בלי לעשות סקר ובדיקה כמעט מוכן לחתום לכם שהרוב המכריע ממי שהגיע ארצה בחמש שבע שנים האחרונות צבר פז"ם במסגרות יהודיות כאלה או אחרות שם.
מיכל צידון: כן, אבל הסמינרים עובדים עם המון אוכלוסיה שהיא לא מחבר המדינות.
מיכל צידון: עוברים עם עולים מאתיופיה, עובדים עם עולים מצרפת, זה גם לא אותו דבר, זהות יהודית שם וזהות יהודית פה.
זאב אלקין: בדיוק, זה לא אותו דבר.
זאב אלקין: אז כשבונים את זה צריכים לקחת בחשבון מה היה שם ולבנות את זה נדבך.
זאב אלקין: הרי אף אחד לא אומר שאי אפשר לגעת בנושאים, אבל אם אתם כשמארגנים סמינר הייתם יודעים שהילדים שלכם עברו סמינריונים של שבוע ושבועיים,
מיכל צידון: אני ביקרתי בהמון סמינרים, אף פעם לא אמרו לי בסמינרים שהם קיבלו סמינר בברית המועצות.
מיכל צידון: אני לא שמעתי מתלמיד אחד שעבר את זה.
זאב אלקין: כי אם את צודקת את אומרת דבר נוראי, אני מכאן צריך להרים טלפון לזאב ביילסקי ולהגיד אתם עובדים לא נכון.
זאב אלקין: כי התלמידים העולים שמגיעים ארצה בכלל לא עוברים דרך המסגרות שאתם כסוכנות מפעילים בחבר המדינות,
מיכל צידון: זה עונה על צרכים אחרים לדעתי, הסמינרים שם והסמינרים פה.
זאב אלקין: אין ספק, אבל את אמרת כרגע משהו אחר, אמרת 'הילדים שאנחנו עובדים מולם בכלל לא עברו שום סמינרים'.
מיכל צידון: סליחה, לא אמרתי שהם לא עברו, אמרתי שהם לא ציינו שהם עברו.
מיכל צידון: לא שמענו הדים בסמינרים.
זאב אלקין: אז מה זה אומר, שאתם לא צריכים לדעת את זה?
מיכל צידון: לא, זה לא אומר את זה.
מיכל צידון: זה אולי בחוויה של תלמיד זו חוויה שונה.
זאב אלקין: יש בית ספר יומי, שהוא נותן חלק מסויים, לא יודע אם קטן או גדול, שאלה מעניינת, מכלל התלמידים העולים.
זאב אלקין: אבל בוא תסיים בעניין של החינוך הבלתי פורמלי.
זאב אלקין: ועדת המשנה הזה לא היתה צריכה לקום והמפגש הראשון לא היה צריך להתקיים בכלל בחדר הזה.
זאב אלקין: אמנם קורה הרבה פעמים שאנשים בתוך אותו משרד או משרדי ממשלה שונים או מתוך גופים לאומיים ומשרדי ממשלה פוגשים אחד את השני בכנסת, ואולי זו אחת מהמטרות של המקום הזה לפחות בדיעבד.
זאב אלקין: אבל הדרך הנכונה, בכלל בלי שאני שאלתי את השאלה היתה שהמשרד ישאל את השאלה הזאת בעצמו ויקיים מהלך של שיח.
זאב אלקין: אני מניח שאף אחד לא היה מסרב.
מיכאל ידוביצקי: קודם כל לשאלתה או להערה של מיכל אני רוצה לומר שמדובר במערך שלם גדול מאוד, שלא ניתן לסכמו באיזה שהוא חומר כזה או אחר שאותו ניתן להביא לישיבה של ועדת הכנסת.
זאב אלקין: תביני, התקציב שהוא מדבר עליו, אני סתם במקרה יודע, נניח אם מתרכזים בנוער, לא כל מה שהם עושים, אבל זה סדרי גודל משהו כמו עשרה מיליון דולר פלוס, אם לא חמש עשרה מיליון דולר.
זאב אלקין: זה סמינרים, זה לפעמים מחנות של שבוע שבועיים.
זאב אלקין: שוב, הילד שאת מקבלת לידיים כמשרד החינוך עבר פעילות, שעלותה פי שלוש מהתקציב שאת כמדינת ישראל משקיעה בילד הזה בנושא הזה.
זאב אלקין: את כל התקציב שלך כקל"ע הוא שלושים וחמישה מיליון שקל, והתקציב שלו לזהות יהודית, עם הנוער הוא סדר גודל של חמישה עשר מיליון דולר, זה פי שניים מהתקציב שלך ופי שלושים ממה שאת משקיעה בזהות יהודית.