GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יולי יואל אדלשטיין: דווקא עכשיו זה ברור כשמדינת ישראל זה לא רק חול, ועוזי, וכולם צריכים לחשוב רק על הישרדות.
יולי יואל אדלשטיין: אלא אנחנו יכולים גם להתחרות בתחומים רבים.
יולי יואל אדלשטיין: דווקא עכשיו ברור לגמרי, שמי מי שלא ציוני ולא יהודי, לא יישאר לאורך זמן, עם כל החלום שלנו להיות נורמליים.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שעם כל היכולת התחרותית, אנחנו צריכים להודות בעובדה, שאם זה לא תנאי הכרחי, לא יישאר, אז לפחות מאוד עוזר לחיות בישראל אם אתה גם ציוני ויהודי.
יולי יואל אדלשטיין: לא רוצה להיות יותר מדי מעשי, אבל חינוך יהודי הוא גם מכשיר לקראת העלייה, מכשיר מלשון הכשרה.
יולי יואל אדלשטיין: אתה אמרת ובצדק רב, אם פתאום נוצר מצב שמישהו הלך לבתי ספר שהוזכרו, "חפציבה" או מרכז תרבות, או כל תכנית אחרת, ופתאום, ברגע שהוא הגיע לארץ זה נפסק לגמרי, והוא נזרק ואין שום המשך, אז אנחנו כאן בוועדה הזאת לא צריכים להזכיר לעצמנו מהן התופעות שעליהם אנחנו יודעים.
יולי יואל אדלשטיין: לכן, אני חושב, שבאידיאל צריכה להיות איזוהי המשכיות, לא לנסות לקחת תקציב מזה, ולהעביר לזה.
יולי יואל אדלשטיין: הכי קל להחזיר את הכל לתלמידים בארץ, כפי שאנחנו מכירים את בניית התקציב.
יולי יואל אדלשטיין: היה לנו ראש ממשלה שאמר את זה ב"יד ושם", שיהודי התפוצות יתרמו, המדינה לא צריכה לדאוג לזה.
יולי יואל אדלשטיין: שלא יקרה אותו מצב, במיוחד אני אומר זאת, אחרי שאני זוכר ואתה זוכר את המאבקים שהיו כאשר "תגלית" עוד לא היתה תגלית, ועוד לא ידעו מזה בכלל, ומה פתאום בכלל, ובאיזה חוצפה מבקשים ממשרד האוצר, ממדינת ישראל איזושהי קרן, או איזושהי השתתפות.
יולי יואל אדלשטיין: מה פתאום, יש יהודים עשירים שהם יתרמו לתגלית.
מיכאל נודלמן: 25 מליון אני זוכר.
יולי יואל אדלשטיין: ברגע שזה קרה, היתה איזושהי שינוי פאזה, הייתי נזהר מלהחזיר את זה.
יולי יואל אדלשטיין: לכן, לסיכום הייתי מאוד שמח על הדיון הזה.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שאנחנו צריכים לעקוב אחר זה, שיהיה מגוון תכניות.
יולי יואל אדלשטיין: אין פה פרסים, זה לא כוכב נולד, יש תכניות שונות, ויש קהל שונה, וקהל יעד שונה לכל מיני תכניות.
יולי יואל אדלשטיין: יש פורמלי, ולא פורמלי.
יולי יואל אדלשטיין: ולא צריך מייד לקבוע שתגלית זה טוב, מסע זה רע, או להיפך.
יולי יואל אדלשטיין: לא כאן, לא בדיון הזה, אבל יש לפעמים נטייה לחלק יותר מדי ציונים.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא צריכים להכריע, אנחנו צריכים לדאוג שהתכניות האלה יתרבו.
יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר נגעת בזה, אולי בהרכב קצת שונה של המשתתפים, אבל להמשיך ולתבוע שהחינוך הציוני יהודי יימשך, לא צריך להתבייש בזה.
יולי יואל אדלשטיין: צריך לתבוע את זה כל הזמן.
יולי יואל אדלשטיין: כמו שאנחנו דואגים שתהיה איזושהי השלמה בעברית, וכל הזמן מעלים את זה פה.
יולי יואל אדלשטיין: וגם במקצועות שנדרשים לבגרות, אז גם כאן יש לא מעט גופים רבים בארץ, שמענו עליהם פה, שעוסקים בנושא של זהות יהודית, וזהות ציונית, וחינוך בלתי פורמלי.
יולי יואל אדלשטיין: אפילו אותם מחנות קיץ, כולם נוסעים למדינות חבר העמים לעשות מחנות קיץ.
יולי יואל אדלשטיין: בארץ, אני חייב לומר, בנימה אישית.
יולי יואל אדלשטיין: בשנת 1990 עשיתי פעם ראשונה מחנה קיץ גם לנוער עולה, בסיוע של הקרן.
יולי יואל אדלשטיין: אז בכלל אמרו מה פתאום צריך לעשות לנוער עולה מחנה קיץ.
יולי יואל אדלשטיין: זה בידול, אסור לעשות דברים כאלה.
יולי יואל אדלשטיין: מאז, כבר לא מדברים על זה שזה בידול, אבל גם לא כל כך עושים.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבאמת צריך לחזור למאמץ הזה, כמו שעושים את זה במדינות רבות בתפוצות.
יולי יואל אדלשטיין: אמרתי חבר המדינות, זה לא נכון.
יולי יואל אדלשטיין: גם בארצות הברית הרבה מאוד בני נוער עוברים את זה, וגם בכל מיני מדינות.
יולי יואל אדלשטיין: אולי לקחת את זה כפרוייקט, כאתגר, מה עוד בחינוך הבלתי פורמלי אנחנו יכולים.
יולי יואל אדלשטיין: וכאן, הרי זה מייד רווח כפול.
יולי יואל אדלשטיין: גם חינוך יהודי ציוני, וגם להימנע מאותם תופעות, שלצערי הוועדה בראשך עוסקת בהם הרבה, כמו בשפה הכי פשוטה, נוער שיושב על הברזלים, ולא להיזקק להגדרות יותר קשות.
אריק קפלן: אנחנו יוצרים קשר ומלווים את הגופים, לא את היהודים עצמם מהתפוצות.
אריק קפלן: השר רואה חשיבות רבה מאוד בנושא של החינוך, והנחה אותנו להמשיך לטפל במספר פרוייקטים אלו שהיו בעבר, וכן פרוייקטים חדשים גם בחוץ לארץ, וגם בארץ.
אריק קפלן: אתן דוגמה, עכשיו אנחנו עושים פרוייקטים עם ההסתדרות הציונית, שנקרא 'קונגרס ציוני לנוער'.
אריק קפלן: זה משהו שיימשך ארבעה חודשים, ב-25 ערים בארץ, בני נוער ילמדו ויעשו פעילויות שקשורות לציונות, כשהשיא יהיה בדצמבר בבנייני האומה, בכנס גדול אחד.
אריק קפלן: הפרוייקט נועד לכולם ישראלים ועולים.
אריק קפלן: פרוייקט יהדות לכולם, הרב מלכיאור התחיל אותו לפני שמונה שנים, אנחנו ממשיכים אותו כשאנחנו מוסיפים מוטיבים.
אריק קפלן: ביום כיפור האחרון, נשלחו חבר'ה דתיים לקיבוצים, וקיימו דיונים על משמעות יום כיפור, משמעות החגים.
אריק קפלן: להכניס יותר תוכן, לא רק בנוסף לתפילה, אלא גם תוכן שיהיה דיון שיבינו את משמעות החג, מהות החג, ואת נושא הציונות.
אריק קפלן: התקיים עכשיו פרוייקט "הקהל", קיימנו מספר סמינרים שקשורים לציונות, הרצאות לציונות ויהדות, שמיועדים לדוברי אנגלית.
אריק קפלן: ליהודים מהתפוצות, והשתדלנו להביא כ-400 בני נוער שנמצאים עכשיו בארץ כדי לקבל מידע בנושא הזה.
אריק קפלן: בנוסף, אנחנו מקיימים פרוייקט יחד עם האוניברסיטה העברית.
אריק קפלן: הצלחנו באוניברסיטה בברצלונה, נוצר קשר בברזיל ובבואנוס איירס.
אריק קפלן: הקמת מחלקות ללימודי ארץ ישראל ויהדות באוניברסיטאות בעולם.
אריק קפלן: זאת אומרת, זה משהו חדש, כדי שגם סטודנטים יהודים, וגם סטודנטים מקומיים יוכלו ללמוד על ארץ ישראל ועל היהדות.
אריק קפלן: אלו דברים שלא קויימו בעבר, מחלקות נפרדות שיוכלו לעשות תואר בנושאים האלה.
אריק קפלן: אנחנו מקיימים סמינרים גם לבני נוער, גם לסטודנטים לתקשורת, גם למדריכים בתנועות נוער, קיימנו בצרפת, בבואנוס איירס, בטורונטו.
אריק קפלן: נקיים עכשיו במקסיקו ליהודי ונצואלה במקסיקו.
אריק קפלן: אנחנו מלווים אותם גם בנושא האנטישמיות, ההתמודדות עם האנטישמיות, וכן מכניסים את הנושא של הציונות חזק מאוד, כדי שיוכלו להטמיע את זה בחניכים שלהם.
אריק קפלן: זה פרוייקט שאנחנו יוצאים במשותף גם עם הסוכנות היהודית.
דנה אבידר: בית הספר ללימודי העם היהודי בבית התפוצות, החל לפעול לפני שנתיים וחצי, לא יותר.
דנה אבידר: הדבר הראשון שאיתרנו, זה בעצם את הצורך בנקודות חיבור שבין נוער יהודי בארץ, לבין נוער יהודי בתפוצות.
דנה אבידר: הדברים האלה לא ברורים.
דנה אבידר: לא יכולים לחבר אותם על ידי, תהיו כולכם אנשים שומרי מסורת.
דנה אבידר: לאנשים שומרי מסורת, קל מאוד להתחבר על ידי תפילה בשבת וחגים.
דנה אבידר: הם לא.
מיכאל נודלמן: יש משהו משותף.
דנה אבידר: התחלנו לחפש את נקודות השיתוף בין נוער יהודי ונוער יהודי בתפוצות.
דנה אבידר: אני אתן את זה כדוגמה.
דנה אבידר: נתנו לנו להכין את החיילים שעולים על האוטובוסים של "תגלית".
דנה אבידר: הבאנו אותם לבית התפוצות, צה"ל נתן אותם ליום שלם לבית התפוצות שזה דבר יפה מאוד, וגדול מאוד.
דנה אבידר: החיילים לא ידעו לאן הם עולים.
דנה אבידר: אלו חיילים שיודעים שפות, חלקם יודעים רוסית, וחלקם יודעים אנגלית.
דנה אבידר: יש להם מהבית עבר תפוצתי.
דנה אבידר: מה זאת אומרת, מה הם יבואו הנה.
דנה אבידר: שיעלו ארצה, מזה זה התחיל.
דנה אבידר: הפגישה בין החיילים לבין הנוער של תגלית, זה הדבר המוצלח ביותר שקיים בתגלית.
דנה אבידר: כך הם אומרים, המפגש הזה של חמישה ימים יחד, שנוער הישראלי נמצא עם נוער מהתפוצות, זה עושה את העניין.
דנה אבידר: השאלה שלנו היא, האם להכניס בחיילים של תגלית, שכולם חיילים ברמה מצוינת, ציונות, יהדות, מה אנחנו צריכים להכניס בהם כדי שהם התחברו עם הנוער.
דנה אבידר: אני לא נותנת תשובות, מפני שאנחנו מנסים מכאן ומכאן, משני הצדדים הם לא יודעים הרבה.
דנה אבידר: אנחנו לא יכולים לחבר אותם לא על בסיס מסורת, ולא על בסיס היסטוריה יהודית.
דנה אבידר: אנחנו כן יכולים לחבר אותם אל משהו שאקרא לזה בגדול, שותפות גורל.
דנה אבידר: זה כן.
דנה אבידר: ובכיוון הזה אנחנו עובדים.
דנה אבידר: הדבר השני שמצאנו, והוא לא יהיה חדש לכם, שסדר חייהם של המורים בישראל איננו כולל את התפוצות, מה לעשות.
דנה אבידר: דבר ראשון שעשינו, פנינו למשרד החינוך.
דנה אבידר: מכאן אני הולכת למשרד כדי לארגן את כנס המפמ"רים.
דנה אבידר: זאת אומרת, הם פרוסים על כל המקצועות, ומכיוון שמשרד החינוך מכנס את כל הנושאים לתוך הליבה, אנחנו מכנסים את המפמ"רים עכשיו.
קריאה: הסבירי בבקשה מה זה מפמ"רים.
דנה אבידר: מפמ"רים, זה מפקח, מרכז של מקצוע.
דנה אבידר: זאת אומרת, מי שאחראי על מקצוע כמו היסטוריה, אזרחות, תנ"ך, עברית, ספרות וכו' הם המפמ"רים.
דנה אבידר: יושב כאן מפמ"ר אחד מה-42 שאחראי על הנושא הזה.
דנה אבידר: איתם נדבר בדיוק על הנושא הזה, על החיבור בין התלמיד הישראלי, לבין התלמיד היהודי בתפוצות.
דנה אבידר: זה לא בהכרח, שנדבר איתם על ציונות.
דנה אבידר: מפני שהציונות ניצחה, אנחנו לא צריכים לבוא עם הדגלים, מספיק שנדבר איתם על שותפות הגורל ועל החינוך, וכמובן שהציונות זה אחד המרכיבים העולים בעניין הזה.
דנה אבידר: אני רוצה לתת עוד דוגמה אחת, וחבר הכנסת יולי שותף אליה.
דנה אבידר: במשך השנה האחרונה אנחנו עוסקים הרבה מאוד בנושא יהודי המאבק.
דנה אבידר: אתה יודע שנפתחת תערוכה, אתה מוזמן.
דנה גורדון: אגב, אנחנו מופתעים שהוועדה לא הוזמנה.
דנה אבידר: עוד לא יצאו הזמנות.
דנה אבידר: אנחנו נפגשים המון עם תלמידים.
דנה אבידר: אנחנו מעלים להם את הסיפור ההירואי הזה.
דנה אבידר: אחד משני הסיפורים שעם ישראל הצליח בו במאה העשרים, זה והקמת מדינת ישראל.
דנה אבידר: אומרים פתאום צצים וקמים ילדים, או נערים, או מורות צעירות, שאומרות, כן, אמא שלי, אבא שלי, סבא שלי, כמעט בכל כיתה.
דנה אבידר: אני מוצאת אותם יחד, בכל כיתה פתאום, אוי לא ידעתי.
דנה אבידר: ועכשיו כשאני יודעת, זה מחזק שורשים, זה מחזק את הידע ההיסטורי שלי.
דנה אבידר: זה מחזק את החיבור שלי.
דנה אבידר: מפני שבנושא הזה של יהודי המאבק הסולידריות עם יהודי העולם, זה נושא לימודי, זה חלק משותפות הגורל.
דנה אבידר: אנחנו עוסקים בכל הדברים האלה עכשיו.
דנה אבידר: הדבר האחרון שאני רוצה לדבר עליו, בערך בפברואר, אנחנו נכנס כוח משימה של 10 מחנכים מישראל, 10 מחנכים מארצות הברית, ו-10 מיתר העולם, כדי לעשות מעין תכנית אב לתכניות שתוכלנה לרוץ בארץ ובתפוצות.
דנה אבידר: אנחנו עושים את זה בשיתוף אתכם, וכבר היתה ישיבה.
דנה אבידר: אני מדברת על זה בגדול, אני מקווה שבפברואר 30 המחנכים התכנסו בבית התפוצות.
דנה אבידר: רוב המשאבים לנושא הזה ניתנים לנו על ידי קרן "נדב", כך שאנחנו לא תלויים במדינה בעניין הזה.
דנה אבידר: אל תורידו את התקציב שהמדינה נותנת לבית התפוצות, זה אקסטרה.
משה זעפרני: אם את אומרת שהמדינה נותנת תקציב לבית התפוצות, ושזה בתקנה, זה אומר שהמדינה שותפה, חלק מהעניין.
דנה אבידר: אני כבר אומרת.
דנה אבידר: בית התפוצות סוף סוף ניכנס בתקנה כחלק משמונה או שנים עשר מוסדות שראוי להם שיהיו בתקנה, כמו "יד בן צבי, ו"יד ושם" ואחרים, אבל זה נעשה רק לאחרונה.
דנה אבידר: הדבר האחרון שאני רוצה לומר, במסגרת שנות השישים, אנחנו מכינים תכנית עם מט"ח גם עם המשרד באזרחות, שעיקרה המיזם המשותף של העם היהודי, בהקמת מדינת ישראל.
דנה אבידר: מה עשה העם היהודי בשישים שנות המדינה, זה יעלה באתר ויתורגם לאנגלית.
דנה אבידר: אגב, קיבלנו כסף גם לתרגם לרוסית ולאנגלית את האתר שעכשיו עלה בעניין יהודי המאבק, וזה חדש מאתמול.
מיכאל נודלמן: זה יכול להיות חלק מהלימודים בבית ספר, זה חשוב מאוד.
דנה אבידר: אנחנו עובדים עם המשרד, אנחנו לא רוצים להיות סוכנות זרה שבאה לבית הספר, אנחנו רוצים להיכנס לליבה, באזרחות, בתנ"ך, בהיסטוריה, בספרות, ספריות יהודיות.
דנה אבידר: מה מחבר בין בני נוער יותר, מאשר לקרוא ספרות יהודית שנכתבת בארצות הברית היום על ידי צעיר יהודי שיושב בארצות הברית.
דנה אבידר: או צעיר רוסי שעלה ארצה, וכותב היום ספר בישראל, שיקרא את זה הצעיר הישראלי ויראה.
דנה אבידר: אני מדברת על סופרים שחיים וקיימים.
דנה אבידר: אנחנו רוצים להכניס את זה לליבה.
אלי ולק: כמנכ"ל האגודה לחקר תפוצות ישראל, אני רוצה לתת לנוכחים מידע, וגם לשאול שתי שאלות.
אלי ולק: המידע הוא לגבי כל אלה שדיברו ושעוסקים בחינוך יהודי בתפוצה מסויימת שהיא חבר מדינות, כי יש כמה רפובליקות שהם לא בחבר.
אלי ולק: אני מדבר על כלים, דיברו כאן על מסגרות של בתי ספר אלה, ותכנית זו או אחרת.
אלי ולק: אנחנו באגודה לחקר התפוצות, שבמשך 30 שנה הפקנו ספרים של ספריית עליה, ואנציקלופדיה יהודית, אני מדבר על כלים.
אלי ולק: בתחילת שנות התשעים, תרגמנו מעברית לרוסית, והוצאנו לאור 32 ספרים, ספרות ילדים ונוער.
אלי ולק: אני חושב שאם מדברים על קירוב בין תפוצות ובין מדינת ישראל, ובין בני נוער בארץ, זה כלי חשוב מאוד, כי הילדים בתפוצות עדיין במקביל למחשב גם קוראים ספרים, אולי אפילו יותר מאשר קוראים בארץ.
אלי ולק: לכן אני פונה, גם לסוכנות, גם למשרד החינוך, מי שרק עוסק.
אלי ולק: הספרים האלה יש רק להדפיס אותם מחדש, אלה נכסי צאן ברזל של ספרות ילדים ישראלית.
אלי ולק: חוץ מזה, הופקו כ-12 ספרי לימוד שהיו בשימוש בבתי ספר בארץ, ובועדה מייעצת מיוחדת של משרד החינוך, בזמנו תרגמו לרוסית, ובספרים האלה עדיין אפשר להשתמש בהם.
אלי ולק: אני מציע לכם לדעת לנצל את האוצר הזה, שיש מן המוכן כמעט.
אלי ולק: בנוסף לכך, ספרים של ספריית עליה, שזה לא פחות חשוב לחנך גם את ההורים של אותם ילדים ונוער, שאליהם עובדים בחבר מדינות.
אלי ולק: כאן יש לי שאלה לנציגת הסוכנות, שאמרה בדיווחה שאנחנו עובדים על בני הדור השלישי והרביעי.
אלי ולק: למה הכוונה בני הדור השלישי הרביעי.
אלי ולק: למה הכוונה שבחבר המדינות יש בני דור שלישי ורביעי.
איילת שילה-תמיר: אנחנו מגדירים סדר גודל של שלושה-ארבעה דורות שהיו מנועים מכל מגע עם חינוך יהודי, עם זהות יהודית, עם קשר יהודי.
איילת שילה-תמיר: הדור השלישי והרביעי, בעשרים השנה האחרונות, או ב-10, 15 השנים הקרובות, שיש להם את האפשרות להגיע למגע עם העולם היהודי, ועם ישראל.
איילת שילה-תמיר: ולכן בני הדור הזה, שהם בעצם דור שלישי רביעי של ניתוק לכאורה, יש לנו הזדמנות עוד לתפוס אותם עכשיו, הילדים שלהם כבר התרחקו.
איילת שילה-תמיר: ההערכה שלנו היא, שהילדים שלהם כבר יהיו רחוקים מדי.
אלי ולק: אני חושב שגם אני וגם הנוכחים מבינים למה את מתכוונת.
אלי ולק: אני נזכר שלפני תשע או עשר שנים יצא אחד מהפרסומים של הסוכנות היהודית, שהיא מפיצה בברית המועצות, וארצות דוברות רוסית, והיתה שם הודעה בזו הלשון, ואני מצטט.
אלי ולק: "גם אם רק סבא או סבתא שלך בין אם מצד אמא, ובין אם מצד אבא היו יהודים, אתה מוזמן להשתתף בפעילות שלנו".
אלי ולק: זה לגבי הנושא האחר שלא עלה כאן, וטוב שלא עלה.
אלי ולק: אני ממשיך באינפורמציה.
אלי ולק: אמרתי שאנחנו מוציאים ספרים, אבל לא רק ספרים.
אלי ולק: הנוער היום בכל העולם, האלטרנטיבה שלו זה אינטרנט.
אלי ולק: האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית שמכילה 11 כרכים, כולה נמצאת באינטרנט, והנוער יכול לגלוש ולמצוא ערכים ומונחים והסברים בכל נושא שקשור למדינת ישראל, ועם ישראל בשפה הרוסית.
אלי ולק: אמנם מסרתי לסוכנות היהודית אמצעי פרסום שיפיצו, אבל אחר בדקתי בבתי ספר ובשטח, זה לא כל כך הגיע.
אלי ולק: נכון שבחבר מדינות, וברפובליקות דוברות רוסית אחרות ישנם הרבה בתי ספר יהודיים.
אלי ולק: חלק מהם ממומן, או לא רק, אבל בעיקר על ידי קרן "אור אבנר".
אלי ולק: בתי ספר האלה התוכן שלהם לא כל כך ישראלי.
אלי ולק: ראיתי פרסום שהם בתי ספר טובים ונחשבים, יש להם פרסום פנים בתי הספר בשפה הרוסית.
אלי ולק: ראיתי גליון אחד שבוגרי בתי הספר עשו לקראת סיום י"ב כיתות.
אלי ולק: כתבו על ההישגים, ישראל לא מוזכרת שם.
אלי ולק: ו"חפציבה", אני יודע שכן נותנת חסות לאותו בית ספר.
אלי ולק: אגב, זה לא מקרן "אור אבנר" זה בית ספר אחר שהמנהלים של הקהילה, כאשר הערתי להם הם אומרים, לא חושבים שישראל בכלל צריכה להיות במקום ראשון, זה בית ספר מקומי עם תכנים יהודיים.
אלי ולק: אנחנו צריכים לדאוג שאם מדינת ישראל כבר משתתפת בתכניות כלשהם, לבדוק מה קורה שם.
אלי ולק: כאשר אתה נכנס לבית ספר, יש לפחות הסימבוליות הישראלית, הסממנים שזה שייך למדינת ישראל איכשהו יש קשר כלשהו.
אלי ולק: אני חוזר על ההצעה, שכל מי ששייך לחינוך, שהשתמשו בספרים שאנחנו בזמנו הפקנו.
יעל דוד: אני מארגון כל ישראל חברים, שעומד לחגוג 150 שנה של תפוצות.
יעל דוד: יש לנו בוגרים בכל העולם כולו, ואנחנו מחפשים אותם.
יעל דוד: הוועדה אמורה לדון בנושא חינוך בתפוצות, הבנתי שליושב ראש מאוד חשוב לראות מהו נקודת החיבור, ומה החיבור בתפוצות יכול לתרום למדינת ישראל.
יעל דוד: או, האם יש מין הדרגה כזאת.
יעל דוד: בתור תלמידה שעלתה מחוץ לארץ, מצרפת, אני יכולה לומר שלפני 20, 30 שנה, היו שליחים, והיו ישראלים שהסתובבו.
יעל דוד: לא ישראלים שחיפשו משהו אחר, שהרביצו ציונות, ובגלל סיבות שקשורות לפוליטיקה של העם היהודי, וקיצוצי תקציבים, אין כמעט שליחים.
יעל דוד: אני מדברת על קהילות אירופה, לא כולל חמ"ע, אבל כל קהילות אירופה, משוודיה, פינלנד בצפון, עד כולל מרוקו.
יעל דוד: במזרח תורכיה, פולין, לא משנה מה אנחנו כוללים באירופה.
יעל דוד: אין כמעט שליחים, לא בפורמלי, לא בבלתי פורמלי.
יעל דוד: הנוכחות הישראלית שיכולה לעודד, ושהיתה פעם במסגרת החינוכית כבר לא נמצאת, והפארדוקס הגדול שדווקא בנושא החינוך, אם אני מדברת על דמוגרפיה, אז אירופה היא קהילה גדלה במספר, יותר בתי ספר נפתחים, יש יותר מסגרות חינוכיות פורמליות.
יעל דוד: דווקא האפקט הזה שיש חינוך פורמלי, ופחות ישראלים שנשלחים למערכות, זאת נקודה למחשבה, כי בהחלט יש במדינת ישראל משאב מאוד גדול בקרב לא הצעירים שרוצים להתגייס, לאלה שהתגייסו והם כבר מורים בישראל.
יעל דוד: אני חוזרת על נקודה שמדאיגה את יושב ראש הוועדה הזאת.
יעל דוד: בעצם זה תמיד קרה, אבל יש לנו אמצעים להתמודד עם הבעיה.
יעל דוד: הגיעו גלים של מרוקאים, תימנים, וכל גלי העלייה נפלו על גל עלייה ותיק יותר, שלא היה לו שום קשר עם העולים.
יעל דוד: היום יש אפשרות כזאת לחבר את מי שמחנך את הילדים שלנו למקום מוצא של אותם הילדים.
יעל דוד: אז אחד הפתרונות שהפקנו זה פרוייקט השיירה, שיחד עם משרד החינוך והסוכנות היהודית, הקמנו את הפרוייקט, שדלעתי הוא טוב לכל הצדדים.
יעל דוד: המחקרים מראים שכאשר מורה ישראלי שפוגש את החינוך היהודי בתפוצות, פוגש את הזהות היהודית והציונית שלו, הוא צריך להצדיק את עצמו שם, והוא חוזר עם מצברים שהם מלאי ציונות.
יעל דוד: ומצד שני, הנקודה החלשה שלנו, זה הזהות היהודית ולמה אנחנו כאן, כאשר בחוץ לארץ אין להם שום פיזי עם ישראל, אבל יודעים יפה להלהיב.
יעל דוד: המורים בחוץ לארץ מהווים משאב למורים הישראלים גם כן.
יעל דוד: אנחנו מעודדים כל תכנית הכשרה של מורים.
יעל דוד: אני חושבת שמורה ישראלי, נכון לשנות האלפיים, צריך להכיר את התפוצות, לא בלשמוע, אבל להיות שם.
יעל דוד: אז פעם היו שליחים, אולי זה פאסה באירופה.
יעל דוד: יש לנו שותפים, הבעיה של המחלקה שלי, שאנחנו נמשיך לטפל רק באירופה.
יעל דוד: אבל מה שנכון באירופה, בהחלט נכון לרוסיה.
יעל דוד: דרך אגב, הפתרון הזה להוציא את המורה הישראלי מהבועה של המרחב שלו למרחב בישראל, גם לא היה רע, אם היתה שיירה פנים ישראלית, אבל זה לוועדת חינוך, לא לוועדת התפוצות.
יעל דוד: אבל לפחות פה אני חושבת שאנחנו צריכים להסתכל בתפוצות כמשאב חינוכי למחנכים פה.
יעל דוד: ואם היה מגע של עולים, מגע בתפוצות, להתמודד עם המזוזה בתוך הבית, עם המגן דוד בתוך החולצה, להתמודד עם בית הספר היהודי, עם כל הבעיות הביטחוניות, שאנחנו צוחקים שפותחים לנו את התיק בכל מקום, ולחיות את היהדות שלהם וקצת להבין אותם, הם ואנחנו זה אותו עם.
יעל דוד: פה אני ממש מעודדת כל מי שרוצה לחזק את הזהות היהודית פה, ואת הציונות פה, לשלוח את המורים שם.
יעל דוד: כי המראה משקיפה עם תמונה שמאוד מעודדת אותם בעשייה.
יעל דוד: היו"ר מיכאל נודלמן: תודה.
חיים רוזן: ישנו נושא שמאוד חשוב בארץ.
חיים רוזן: ראינו אתמול כותרות על הרצח של משפחה אתיופית.
חיים רוזן: לא חושבים על מה קורה בעלייה במשך שלוש שנים מאתיופיה.
חיים רוזן: זאת אומרת, חמש עשרה שנים הראשונים האתיופים היהודיים שעלו עם משהו כחינוך ציוני, וקיבלו מסורת שהם יהודים, ועלו לארץ וקל להם להיכנס לחברה הישראלית.
חיים רוזן: מ-1991-1992 התחילה העלייה של הפלאשמורים, הם אנשים שלא קיבלו את החינוך הציוני באתיופיה.
חיים רוזן: אנחנו לא חושבים שיש הבדלים ענקיים.
חיים רוזן: אם אין שייכות מבחינה ציוניסטית, אין חינוך באתיופיה מבחינת מה זה ארץ ישראל, והם באים לפה, וממשיכים לבוא, אנחנו לא מלמדים אותם על ארץ ישראל.
חיים רוזן: הם עוברים גיור, וזה לא שייך מה הם חושבים על המדינה.
חיים רוזן: שומעים שאם מורים לא יודעים את הסוד הזה, אנחנו לא נותנים ידע לאלה שמלמדים אתיופים פה בארץ, מה הם צריכים לדעת כדי להרגיש שהם שייכים לארץ.
חיים רוזן: בכל עיר בארץ יש קבוצות של פלאשמורים שאין להם קשר עם האתיופים המקוריים שעלו בשנות השמונים, צריך לחשוב על הנושא.
מיכאל נודלמן: אני חושב שאצלנו זה לא רק היסטוריה, זה גם עזרה לחלשים.
מיכאל נודלמן: מי שחזק פה, צריך לעזור לחלשים, ולהפוך אותו לציוני.
מיכאל נודלמן: אני רואה שאלה פה, אתיופים שם, רוסים שם, אין דבק שמאחד את כולם, וזה לא טוב למדינה.
מיכאל נודלמן: אנחנו יושבים פה, כדי למצוא את הדבק שמאחד.
מיכאל נודלמן: כמו בארצות הברית, זוהי מדינה ממהרים.
מיכאל נודלמן: אבל שם הסיסמה היא שארצות הברית גבוהה מכולם, ויותר מהכל.
מיכאל נודלמן: אצלנו מדינת ישראל זו מדינה יחידה, מדינה עם היסטוריה ארוכה, ורק היא המדינה היחידה ששייכת ליהודים.
מיכאל נודלמן: אני איש מבוגר, אבל אני גאה שמדינה כל כך קטנה, הגיעה להישגים כל כך גדולים כמו למשל בכלכלה, בענייני ביטחון, וכן בכל מיני מרכיבים.
מיכאל נודלמן: אני חושב שכל אדם שחושב קצת, ומכיר את ההיסטוריה של מדינת ישראל, הוא יהיה ציוני.
מיכאל נודלמן: אם הוא יידע היטב מה קרה, איך קרה, כמה מלחמות היו פה, כמה יהודים נפלו.
מיכאל נודלמן: איזה הישגים יש בתחום הכלכלה, בתחום ההיי-טק, בטכנולוגיה.
מיכאל נודלמן: זה פטריוטיזם.
מיכאל נודלמן: כאשר יש פטריוטיזם, יש רצון להגן על המדינה שלנו.
מיכאל נודלמן: אבל כשאני רואה שהצעירים לא רוצים להתגייס לצבא, זה אומר שמשהו לא בסדר במדינה, וגם בציונות.
איגור ונשלבוים: אני מייצג אותי ואת הפרוייקט שלי.
איגור ונשלבוים: במשך שמונה שנים הייתי מנהל בכל התחומים במרכז קהילתי יהודי במוסקבה.
איגור ונשלבוים: זה כולל את הצלחתו של הרב לזר שנעשה הרב הראשי.
איגור ונשלבוים: הבעיה היסודית לפי דעתי, ולפי דעת כל ראשי הקהילות, זה שארגונים יהודיים הופכים לאט לארגונים סוציאליים לאומיים, ובעצם אנשים שהם מבקרים בארגונים הללו, אלו אנשים שהרמה האינטלקטואלית והכספית שלהם פחות מהממוצע.
איגור ונשלבוים: לכן המצאתי תכנית, שהיא דווקא מושכת אנשים אחרים, ובעצם זה עבר בהצלחה.
איגור ונשלבוים: עם הרעיון של התכנית הזאת באתי ארצה.
איגור ונשלבוים: פניתי לארגונים, ובעצם נתקלתי בדבר אחד, שבזכות הרעיונות מקבלים תקציבים, ותקציבים לא הולכים לתכנית עצמה.
איגור ונשלבוים: דבר שני, אני שיפרתי את התכנית מאוד, ראיתי שיש עניין של השתלבות צעירים עולים לחברה של צעירים דוברי רוסית ותיקים.
איגור ונשלבוים: ובעצם, עשיתי מאמצים ענקיים, ישנו מועדון כזה בנתניה, כדי שתהיה השתלבות אמיתית של כל הצעירים לחברה הישראלית.
איגור ונשלבוים: ואם אתה אמרת שכל הקבוצות הן בנפרד, אז בהצלחה, ראיתי שהם ביחד.
איגור ונשלבוים: עדיין לא קיבלתי שום תשובה, הם לא נפגשו איתי, והם ביקשו תיאור הפרוייקט.
איגור ונשלבוים: היות שהוא חדש ולא מוכר בארץ, ולמרות כל המאמצים, עדיין לא הצלחתי.
איגור ונשלבוים: כאשר פניתי לכמה ארגונים, אז אותו דבר, במקום להשתמש בתכנית הזאת, פשוט בקיצור, גונבים את הרעיון.
איגור ונשלבוים: אם לומר בצורה לא דיפלומטית, אלא באמת.
איגור ונשלבוים: דבר אחרון, בעצם, אני שיפרתי את התכנית.
איגור ונשלבוים: ב-70% זה מתאים לכל מדינה ומדינה.
איגור ונשלבוים: פניתי מספר פעמים למשרד החינוך, וכמעט לכל הארגונים האפשריים, ועדיין לא קיבלתי שום תשובה.
משה זעפרני: זה לא נכון, ביקשתי תכנית מסודרת ולא הגשת.
משה זעפרני: אני ביקשתי תכנית מובנית, אמרת אין לי כזה, עדיין לא מוכן.
משה זעפרני: אם אתה מזכיר את משרד החינוך, תדייק.
איגור ונשלבוים: לא ניכנס כרגע לעניין.
איגור ונשלבוים: אני לא רוצה שזה יהפוך לדיון, אבל השאלה היא כזאת.
איגור ונשלבוים: אתה אמרת שכל מקצוע צריך להיות בנפרד.
איגור ונשלבוים: אבל כאן העיקר בתכנית הזאת, שזה צריך להיות מעורבב.
משה זעפרני: יש לך תפיסת העולם שלך.
משה זעפרני: אנחנו ביקשנו על פי תפיסת העולם של משרד החינוך המובנית והמוסדרת והמקובלת במדינת ישראל.
משה זעפרני: אתה רוצה להציג תפיסה אחרת, אמרנו לך תציג תכנית שתתאים.
משה זעפרני: לא הצגת תכנית עד היום, חוץ מאשר אותה ישיבה שאמרת שיש לך רעיון.
איגור ונשלבוים: ניגשנו מספר פעמים.
איגור ונשלבוים: ביקשתי פגישה עם מנכ"ל משרד החינוך.
איגור ונשלבוים: ביקשתי שהוא יקבע עם אדם שדובר רוסית.
איגור ונשלבוים: שיישב איתי, בקיצור, זרקו אותי.
איגור ונשלבוים: עשיתי את כל המאמצים, צלצלתי לכולם.
איגור ונשלבוים: עוד פעם לפני מספר ימים, אחרי הבחירות שהיו באוקראינה, יש לי ידידה שלמדנו יחד, שהיא גם פוליטיקאית, גם אשת עסקים, וגם שייכת לעירייה.
איגור ונשלבוים: שלחתי לה תכנית, והיא אמרה תכנית מצויינת אנחנו ננצל אותה.
איגור ונשלבוים: מדינה שחלוצה בפרוייקט הזה, יכולה לקבל המון כספים, ולהיות באמת אור לגויים.
איגור ונשלבוים: מצאנו שיטה ללא כפייה, של לימודי ציונות, יהדות, ודברים אחרים.
מיכאל נודלמן: אתה דיברת עם נציגי המשרד החינוך, מה הוועדה יכולה לעשות עוד.
זאב אלקין: לא רק איתי, גם חבר הכנסת מלכיאור.
איגור ושנלבוים: אני פניתי אליו.
מיכאל נודלמן: אין תיאום, אתה צריך לשאול למה.
זאב אלקין: תודה רבה אדוני היושב ראש, אני מתנצל על זה שהגעתי באיחור רב.
זאב אלקין: פשוט היה דיון בהצעת החוק שלי של קרן הקיימת בוועדה אחרת.
זאב אלקין: אגב, פעם התרמה לקרן הקיימת נחשבה בתפוצות כחלק מהחינוך היהודי בתפוצות.
זאב אלקין: היום ממשלת ישראל חושבת שזה מופלה, אבל זאת כבר סוגייה אחרת.
מיכאל נודלמן: קרן הקיימת היא רק אדמה ועצים?
זאב אלקין: היום ישראל חושבת שקרן הקיימת זה ארגון שהוא לא גוף לאומי, אבל כנראה שהדברים משתנים, אגב, גם משליכים על החינוך היהודי בתפוצות.
זאב אלקין: אבל לגבי הנושא של הדיון כאן, רציתי להעיר מספר הערות.
זאב אלקין: עד כמה שאני התעדכנתי, עוד לא נידונו.
זאב אלקין: הערה, בכיוון של מסירת מידע.
זאב אלקין: שמעתי מידידי, חבר הכנסת יולי אדלשטיין, שהוזכרה כאן יוזמה חדשה של השר לענייני התפוצות, בכיוון של הוראת תרבות ישראל באוניברסיטאות בעולם, כיוזמה חדשנית לגמרי.
זאב אלקין: רק לידיעתנו, בזמנו היה קיים מרכז להוראת תרבות ישראלית באוניברסיטאות העולם, שהוקם על ידי נשיא המדינה, זה לא גוף מחתרת.
זאב אלקין: פעל הרבה שנים תחת חסותו של נשיא המדינה.
זאב אלקין: מי שהקים את זה היה פרופ' משה דייוייס, זכרונו לברכה, והיה מוסד לתפארת.
זאב אלקין: המוסד הזה קיים, חי, נושם ופועל.
זאב אלקין: הוא עבר לאוניברסיטה העברית, ומקיים פעילות עניפה, עיקרה בתוך חבר המדינות, אבל לא רק במקומות שונים בעולם, לכן הייתי מציע לשר לענייני תפוצות להתעדכן וקצת ללמוד יוזמות קיימות.
זאב אלקין: יכול להיות שזה יעזור לו, לא להמציא מחדש את הגלגל, ולקדם את הדברים על סמך נסיון רב של שנים רבות, עשרות שנים שקיים בתחום הזה.
זאב אלקין: לגבי נושא אחר, אני מבין שנלמד כאן משהו על שיתוף פעולה בין משרד החינוך לסוכנות.
זאב אלקין: פן אחד מאוד חסר לנו בדיון הזה, וזה הפן של לשכת הקשר.
זאב אלקין: אנחנו גוף של כנסת ישראל, שהופעל בין השאר, על הפיקוח על ניצול תקציבי ממשלה.
זאב אלקין: לשכת הקשר זה גוף שקיבל ומקבל בשנה האחרונה תוספת תקציבית מאוד מאוד ניכרת, כדי להחזיר עטרה ליושנה, ולהחזיר אותה לפעילות.
זאב אלקין: בוודאי בחבר העמים.
זאב אלקין: מדובר גם על הציבור היהודי דובר רוסית בגרמניה.
זאב אלקין: אני מאוד צמא וסקרן לדעת, איך לשכת הקשר מתכוונת לנצל את התקציבים האלה.
מיכאל נודלמן: נקיים ישיבה משותפת.
זאב אלקין: אני מאוד שמח שכיוונתי לדעתך, זו סוגייה מאוד חשובה.