GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירי סויד: נתקלתי לאחרונה בתופעה של גז מזגנים, שילדים בגיל צעיר מאוד נחשפים לגז מזגנים.
מירי סויד: הרבה פעמים יש טיפול ברמה של אזהרה.
מירי סויד: חשוב שיהיה שוטר שיוכל להגיע למשפחה עם עובד סוציאלי.
מירי סויד: ילד שמזניחים בגיל 8 עם גז מזגנים, בגיל 14 נמצא אותו בפעילות אחרת.
מיכאל גינקר: אנחנו רואים תוכניות של הרשות למלחמה בסמים, תוכניות של משרד הקליטה.
מיכאל גינקר: בדלת האחורית נכנס הג'וינט עם תוכניות לעולי קווקז.
מיכאל גינקר: יש פה חוסר תיאום.
מיכאל גינקר: יש בלגאן טוטאלי.
מיכאל גינקר: אנחנו רואים שגם בשטח מנסים להתחרות אחד בשני, מנסים לראות איזה לוגו יותר גדול בשלט.
מיכאל גינקר: אם יש ברשות גורם מוביל שמסוגל לעגן משאבים אז תהיה פעילות משותפת וניצול תקציב יעיל ואפקטיבי.
מיכאל גינקר: אם לא - וזה קורה לא מעט - כל אחד יפעל בנפרד.
מיכאל גינקר: לפעמים נער אחד יכול ליהנות מאותם תקציבים כשלשאר האוכלוסייה התקציבים לא מגיעים.
מרינה סולודקין: אפילו לא יודעים שיש תוכניות, שיש תקציבים , שיש אנשים שמטפלים.
מיכאל גינקר: לפעמים שופכים ים של כסף כשחוסר התיאום מצמצם את האפקטיביות של התוכניות.
מיכאל גינקר: אני מאוד מעריך את הרצון של המשרד לביטחון פנים, אבל יש תחנות שבהן אין אפילו שוטר אחד שמסוגל לתת מענה.
מיכאל גינקר: מזמינים מתנדבים שלפעמים באים ולפעמים לא.
מיכאל גינקר: לגבי השתייה בפארקים ובמקומות ציבוריים.
מיכאל גינקר: השנה זה פשוט הופך להיות מכה לאומית.
מיכאל גינקר: זה באופנה.
מיכאל גינקר: אני לא יודע מאיזו סיבה.
מיכאל גינקר: אין כלים למנוע את זה.
מיכאל גינקר: לא משטרה, לא שיטור קהילתי.
מרינה סולודקין: יש חוק של ישראל ביתנו שקשור לשתייה פומבית.
מרינה סולודקין: אני מקווה שנוכל להעביר אותו בכל הקריאות.
מיכאל גינקר: מדובר בסכנה לנערים עצמם.
ד"ר יצחק קדמן: החוק שאוסר מכירת אלכוהול לקטינים לא נאכף.
אורית דקה: חוק עזר עירוני יכול לסגור פיצוציות.
מיכאל גינקר: הנער מתוחכם, הוא יודע איך להשיג את זה.
גלית זיו: הילדים שולחים מבוגרים שיקנו להם בפיצוציות.
גלית זיו: אנחנו רואים את התחמונים.
דני אדמסו: אנחנו מוצאים את עצמנו כל פעם מחדש באותה ועדה.
דני אדמסו: היינו ב3 ביולי.
דני אדמסו: הדיון היה יותר רחב.
דני אדמסו: דיברנו על נוער בסיכון, על המניעים שמביאים ילדים להגיע למקומות האלה.
דני אדמסו: הוועדה קיבלה החלטות והמלצות והגישה אותן.
דני אדמסו: רוב הדברים קשורים לאכיפה.
דני אדמסו: אם אנחנו רוצים שהמשטרה תאכוף גם הוועדה צריכה לאכוף את החלטותיה.
דני אדמסו: צריך שיהיו שיניים לוועדה שממליצה דברים לממשלה.
דני אדמסו: צריך לזמן את המנכ"ל כדי לראות שהוא מבצע את הדברים.
דני אדמסו: לא צריך להגדיל את כמות הכספים שצריכים ללכת למקומות שקולטים את הילדים האלה, אלא צריך להקטין את כמות הילדים שנכנסים למקומות האלה.
דני אדמסו: השיטה היא הפוכה.
דני אדמסו: יש בעיה במערכת החינוך.
דני אדמסו: כל אחד פה ניסה לשווק את צורת העבודה הנפלאה שהוא עושה.
דני אדמסו: אם זה כך, למה אנחנו יושבים פה?
דני אדמסו: כל אחד ניסה להגיד איזה מאמצים הוא משקיע, באיזה רמות .
מרינה סולודקין: טוב שעושים, כי אם לא עושים אין כלום.
דני אדמסו: מבחן התוצאה אומר משהו.
דני אדמסו: אני חושב שהמשרדים צריכים לשאול את עצמם אם השיטה עובדת או לא.
דני אדמסו: נוצר מנגנון משרדי שבו יש תקציבים, שבו יש עובדים.
דני אדמסו: מתחילים לתכנן תוכניות בנושא ולפתוח עוד עמותה, עוד ארגון.
דני אדמסו: עם כל הכבוד למגזר השלישי, עם כל הכבוד לעמותות, מי שצריכה לקחת את האחריות זאת המדינה.
דני אדמסו: אם צריך להוסיף תקציבים שיוסיפו, אבל לבקש תוצאות.
דני אדמסו: משרד החינוך או משרד הקליטה יכולים לקחת את הכסף מעזבונות ומתמיכות ולהעביר לכיוון נוער.
דני אדמסו: מי שצריך להיות אחראי זה משרד ממשלתי כלשהו.
דני אדמסו: הוועדה צריכה להטיל את הסמכות הזאת ולדרוש שהמשרדים יעבדו ביחד.
דני אדמסו: היום המצב הוא בלתי סביר.
דני אדמסו: אנחנו מדברים על מצב קיים.
דני אדמסו: כל הזמן אנחנו מוצאים את עצמנו מדברים על כך שעכשיו זה קרה, שעכשיו יש כתבה בעיתון.
דני אדמסו: מה שיש עכשיו זה 240 אלף בני נוער בסיכון שיש להם רישומים פליליים במשטרה.
דני אדמסו: השאלה היא איך אנחנו דואגים שאחרים לא יצטרפו למספרים האלה.
דני אדמסו: יש את הנושא של מניעה בבתי הספר מול משרד החינוך, ויש את עניין החילוץ של אותם נערים מהמצב שבו הם נמצאים.
דני אדמסו: אלה דברים שצריכים לעבוד במקביל.
מרינה סולודקין: צריך לראות איך מחזירים את הקצבאות למשפחות חד הוריות, כי כל מקרה שני זה ילד ממשפחה חד הורית אתיופית או רוסית.
אלי זרחין: לפני כ4 שנים ישבנו בחדר הזה בדיוק באותו נושא.
אלי זרחין: קיבלנו אז החלטה שמדברת על תוכנית בינמשרדית.
אלי זרחין: לא מדובר בתיאום, מדובר בתקציבים לסל אחד, בתקציבים לתוכנית אחת.
אלי זרחין: לא רבים על הלוגו.
אלי זרחין: עברו 4 שנים.
אלי זרחין: האם השתנה משהו?
אלי זרחין: דיברו אז שצריך לנצל את המגזר השלישי לא רק ביכולת שלו המקצועית ובקשר שלו עם השטח, אלא ביכולת שלו להביא משאבים מתורמים פרטיים בישראל ובחו"ל.
אלי זרחין: העמותה שלנו יזמה תוכנית בשם ציפורי לילה.
אלי זרחין: התחלנו בפיילוט ב5 יישובים.
אלי זרחין: היום מדובר ב16 יישובים שמפעילים מדריכי לילה, מדריכי רחוב דוברי רוסית.
אלי זרחין: גייסנו מחו"ל כמעט 400 אלף דולר.
אלי זרחין: לא הצלחנו לקבל matching ממשרדי הממשלה.
אלי זרחין: בקושי גייסנו 40 אלף דולר.
אלי זרחין: כולם יודעים שיש בעיה, אבל משחקים עם הכספים בתוך המשרד.
אלי זרחין: 5% מהתקציב שלי זה כסף שאני מקבל מהמדינה.
אלי זרחין: גברתי היושבת ראש יזמה חוק של שילוב עולים במערכת החינוך שעלול למנוע נשירה.
אלי זרחין: ועדת שרים לחקיקה תמכה בחוק הזה.
אלי זרחין: מגיעה שרת החינוך ואומרת שהיא מתנגדת.
אלי זרחין: ועדת שרים לחקיקה במליאת הכנסת תמכה בחוק.
אלי זרחין: שרת החינוך הגישה ערעור לממשלה.
אלי זרחין: למה היא מתנגדת?
אלי זרחין: היא מתנגדת ללימודי עברית כי זה עולה כסף.
ד"ר יצחק קדמן: היא התנגדה גם לחינוך חובה עד כיתה י"ב.
אלי זרחין: ילד שלא מבין את מה שהוא לומד לא רוצה להיות בבית ספר.
אלי זרחין: אנחנו מדברים על כסף.
אלי זרחין: רוב התקציב באגף הרווחה במשרד הקליטה הולך לנוער.
אלי זרחין: מה התקציב השנתי של האגף הזה?
אלי זרחין: בדיחה.
אלי זרחין: נאמר שיש הרבה כסף.
אלי זרחין: אני לא יודע לאיפה הוא זורם.
מרינה סולודקין: למתווכים.
אלי זרחין: ב100 אלף שקל אפשר לעשות עבודה ענקית בשטח.
אלי זרחין: לא מדברים על מיליארדים.
אלי זרחין: צריך גוף מתאם מטעם המדינה.
אלי זרחין: המדינה תחליט אם זה יהיה רשות למלחמה בסמים או כל גורם אחר.
אלי זרחין: צריך שיהיה גוף שיפקח על הכסף.
אלי זרחין: זה לא רק לדבר, צריך להביא משאבים, צריך להביא כוח אדם ולעשות דברים יחד עם האנשים שקיימים בשטח.
מרינה סולודקין: לקבוע גם סדרי עדיפויות.
אלי זרחין: את, גברתי היושבת-ראש, דיברת על לפתוח מחלקה במשרד הקליטה לילדים ונוער .
אלי זרחין: צחקו עליך אז.
אלי זרחין: למה זה מצחיק?
אלי זרחין: לפתוח מחלקה לילדים ונוער, שיהיה תקציב נוסף, שיהיה גוף שיבואו אנשי מקצוע וידחפו עוד דבר.
אלי זרחין: ד"ר קדמן עשה לפני כמה שנים סקר לגבי עולים.
אלי זרחין: יצא שקידום נוער אמור לטפל ב-40 אלף.
אלי זרחין: הם מטפלים ב5000.
אלי זרחין: בחלוקה כזאת לכל נער מנותק המדינה נותנת 480 שקל בשנה.
אלי זרחין: אם יש 40 אלף ילדים שאמורים לקבל מענה, אז הממוצע הוא 40 שקל לילד בשנה.
רומן פרס: טוען משרד האוצר שהמשרד צריך לחשוב על סידרי עדיפויות.
מרינה סולודקין: אנחנו נמליץ לשר החדש לפתוח מחלקת נוער.
אלי זרחין: צריך לבקש תקציבים נוספים לנוער.
יפה וולמן: נכנסנו לעבודה מניעתית ב-10 יישובים.
יפה וולמן: עכשיו הביטוח הלאומי נכנס לעבודה בעוד 10 יישובים.
יפה וולמן: זה ממש לא מספיק.
יפה וולמן: אני לא אוהבת לדבר על כסף, אבל צריך לדבר על כסף.
יפה וולמן: אין יישוב בארץ שאין בו בני נוער שהסתבכו בפלילים ואי אפשר היה ללוות אותם ולעשות עבודה מניעתית כדי שלא יתדרדרו להידרדרות יותר עמוקה.
יפה וולמן: אנחנו עשינו עבודה בקריית גת.
יפה וולמן: עשינו עבודה מאוד עמוקה כדי לראות את בעיית הנוער.
יפה וולמן: היינו צריכים לקצץ השנה בתקציב הזה.
יפה וולמן: יש מי שאומר כאן שאין בעיה תקציבית.
יפה וולמן: איזו בעיה זאת אם לא בעיה תקציבית?
יפה וולמן: יש בעיות אחרות בנוסף לבעיות התקציביות.
יפה וולמן: בעיה תקציבית קיימת.
מרינה סולודקין: במשרדים.
יפה וולמן: גם בנווה יעקב הייתה עבודה מאוד מעמיקה עם בני נוער.
יפה וולמן: גם שם נאלצנו בימים האחרונים לשגר מכתב על כך שנפסיק את התקציב.
יפה וולמן: מה יהיה כשתיפסק התוכנית הזאת?
יפה וולמן: מי ייקח אותם?
יפה וולמן: מי יממן אותם?
יפה וולמן: חייבים לשים את הדברים על השולחן, אי אפשר להגיד שיש בעיות אחרות אבל לא בעיות תקציביות.
יפה וולמן: מישהו כאן העלה את העניין של גילאי 0-6.
יפה וולמן: אני יודעת שיש התחלה טובה.
יפה וולמן: יש את התוכנית הלאומית.
יפה וולמן: .
ד"ר יצחק קדמן: חבל על הכסף.
ד"ר יצחק קדמן: אחת הצרות שלנו היא שאנחנו לא מדינה, אנחנו פרוייקטיסטן.
ד"ר יצחק קדמן: כל רגע עושים פרוייקט במקום אחר.
ד"ר יצחק קדמן: הפרוייקט מתחיל ונגמר אחרי שנה.
ד"ר יצחק קדמן: צריך ראיית מקרו, צריך שהמדינה תמלא את התפקיד שלה.
ד"ר יצחק קדמן: כל רגע גוזרים סרט.
ד"ר יצחק קדמן: היום כבר לא קוראים לזה פרוייקטים, קוראים לזה מיזמים.
ד"ר יצחק קדמן: המיזמים האלה קמים ונעלמים כמו זיקוקי דינור.
ד"ר יצחק קדמן: אי אפשר כך לנהל מדיניות.
מרינה סולודקין: כל המדינה זה פיילוט שמתחילים ומפסיקים.
יפה וולמן: כולם מסכימים שהשיטה הפרוייקטלית היא לא השיטה הנכונה, אבל מה עושים?
דוד יאסו: נושא קליטת עולים - בפרט העולים מאתיופיה - הינו טיפול של כלל החברה הישראלית ושל כל משרדי הממשלה, לא רק של משרד הקליטה.
דוד יאסו: תפקידו העיקרי של משרד הקליטה הוא קליטה ראשונית.
דוד יאסו: כאשר העולים נכנסים ליישובי קבע האחריות היא של המדינה, של הרשויות.
דוד יאסו: אני עליתי בשנת 1981.
דוד יאסו: לא הייתי חשוף לעולם המערבי.
דוד יאסו: יש לי בעיה תרבותית.
דוד יאסו: פה השוני שלי מתבטא בצבע העור שלי, במנטליות שלי.
דוד יאסו: אי אפשר להגיד לי להתאים את עצמי למנטליות של הארץ.
דוד יאסו: צריך שהמנטליות פה תבין אותי.
דוד יאסו: צריך שבכל משרד ומשרד יהיה מישהו שידבר איתי בשפת אימי.
דוד יאסו: מישהו פה דיבר על זיהוי צרכים.
דוד יאסו: לפני שנתיים זיהו צורך.
דוד יאסו: אנחנו היום עובדים ב20 יישובים.
דוד יאסו: הכנסנו לשם רכזי נוער.
דוד יאסו: זה לא תפקידו של משרד הקליטה.
דוד יאסו: יש היום כ-20 רכזי נוער בשטח.
דוד יאסו: צריך להיות משהו שמאחד, משהו שמשתף את כולם.
מרינה סולודקין: אתם צריכים להוביל את כל התהליך כי מדובר בנוער עולה, מדובר בבעיות קליטה.
דוד יאסו: בני הנוער הם צברים, הם נולדו בארץ.
דוד יאסו: אני מטפל בהם בגלל צבע העור שלהם.
דוד יאסו: הם לא עולים.
דוד יאסו: את הבעיה של האלכוהול לא הביאו מאתיופיה.
דוד יאסו: זאת תוצאה של מערך החינוך במדינת ישראל.
דוד יאסו: יש מה שנקרא פרוייקט לאומי.
דוד יאסו: בפרוייקט הלאומי יש רכזי נוער שמכינים 15 אלף תלמידים לבגרויות.
דוד יאסו: יש משאבים, אבל כל משרד ומשרד.
דוד יאסו: .
שמעון סיאני: אני שמח שהדיון הזה מתקיים בקיץ.
שמעון סיאני: זאת תקופה מאוד בעייתית.
שמעון סיאני: מה קורה איתם בקיץ?
שמעון סיאני: מה קורה איתם בשעות שאחרי הלימודים?
שמעון סיאני: מאוד קשה לאמוד הצלחות וקטסטרופות בנוגע לנשירה.
שמעון סיאני: יש הרבה מאוד ניסיון מצטבר.
שמעון סיאני: אנחנו 16 שנה בתחום.
שמעון סיאני: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם המשרדים, בשיתוף פעולה עם הארגונים.
שמעון סיאני: יש בעיה של רצף.
שמעון סיאני: ילד לא יכול לחיות מפרוייקט שמסתיים באוקטובר או בדצמבר.
שמעון סיאני: אנחנו מביאים 50% מהתקציב בפרוייקטים.
שמעון סיאני: אנחנו לא יודעים אם יאשרו את זה או ימשיכו את זה.
שמעון סיאני: פרוייקט אחד מסתיים במארס.
שמעון סיאני: מה אני אעשה במארס?
שמעון סיאני: אני מחכה שבפברואר יהיה תקציב.
שמעון סיאני: אין רצף לעניין הזה.
שמעון סיאני: יש תוכנית סיכוי שהצליחה מאוד ב10 ישובים.
שמעון סיאני: אתם יודעים כמה היא עולה?
שמעון סיאני: 130 אלף שקל ליישוב.
שמעון סיאני: 90% מהילדים לא חזרו לפשע בכל הרצף של התקופה הזאת.
שמעון סיאני: זה המון.
שמעון סיאני: המודל פה עובד יפה כי אנחנו עובדים במודל תקציבי אחד מול משרד הקליטה.
שמעון סיאני: יש ועדת היגוי משותפת לכולם.
שמעון סיאני: אולי צריך לשנות את סדרי העדיפויות.
שמעון סיאני: פרוייקטים שמצליחים צריכים להמשיך.
שמעון סיאני: אם סיכוי ירד בעוד שנתיים יקום משהו אחר וכל הניסיון המצטבר ייזרק לפח.
מרינה סולודקין: אנחנו נתקלים במשרד האוצר באסכולה מאוד שמרנית ותוקפנית שאומרת קודם כל להפסיק.
שמעון סיאני: בחדר הזה יש המון כוח שאם רק יודעים ללכד אותו תהיה פה סינרגיה שגם משרד האוצר לא יוכל לעמוד בפניה.
שמעון סיאני: מדובר בסדרי עדיפויות, לא רק בעניין של תקציב.
שמעון סיאני: אם מנסים ללכת ממוקד אפשר לעשות את זה.
שמעון סיאני: אני מציע ליצור ועדה קטנה של אנשים מתוך המגזר השלישי.
שמעון סיאני: גם תוכנית סיכויים נוצרה רק בזכותם.
שמעון סיאני: כל ארגון אחר היה מעצב את זה אחרת, כי במקור היה מדובר על להוסיף רבע תקן לשירות מבחן לנוער.
שמעון סיאני: אנחנו יודעים שלהוסיף לאחת שעובדת מעבר לתקן שלה עוד רבע תקן זה לא דבר שיפתור את הבעיה של העולים.
שמעון סיאני: דווקא מתוך שיתוף הפעולה יצא משהו טוב.
מרינה סולודקין: אני אתייעץ עם יו"ר הוועדה, מר מיכאל נולדמן, איך אנחנו יכולים להמריץ את משרדי הממשלה לעשות דברים.
אלי זרחין: אולי ועדת חקירה היא הפתרון.
מרינה סולודקין: אולי.
מרינה סולודקין: ועדות חקירה זה תמריץ מאוד טוב למשרדי ממשלה.
אילנה ליטבק: אמרו פה שאין מספיק תקציבים וצריך להגדיל.
אילנה ליטבק: מדובר בעניין של מדיניות.
אילנה ליטבק: אנחנו יודעים שיש קשיים.
אילנה ליטבק: אני לא יודעת אם יש למשרד הרווחה מדיניות כוללת לטיפול בעולים.
אילנה ליטבק: יש לו מדיניות לטיפול באוכלוסיות חלשות, כשבין היתר העולים נכנסים.
אילנה ליטבק: כאשר מדברים במשרד הרווחה על תקנים יעודים, על עובדים דוברי שפה התשובות שמקבלים זה שמשרד הקליטה יממן.
מרינה סולודקין: להלן החלטות הוועדה: הוועדה מתרשמת שמדובר בכישלון מערכתי בקליטת נוער עולה: 1.
מרינה סולודקין: הוועדה קוראת למשרדים לקליטת העלייה, ביטחון הפנים, הרווחה והשירותים החברתיים, הוועדה לקליטת עליה במשרד ראש הממשלה, משרד החינוך והסוכנות היהודית, להכין תכנית חדשה בינמשרדית רב שנתית ומקיפה לקליטת הנוער העולה בשילוב כל המערכות, בהובלת המשרד לקליטת העלייה – ולהציגה בפני הוועדה בתוך שלושה חודשים.
מרינה סולודקין: הוועדה קוראת להגדיל תקציב צבוע עבור תכניות לקידום נוער – לטיפול בנוע רעולה שנשר.
מרינה סולודקין: הוועדה ממליצה להתייחס למסקנות ועדת המנכ"לים שהוקמה ביוזמת ראש הממשלה ועומדת להגיש מסקנותיה בסוף החודש.
מרינה סולודקין: הוועדה קוראת למשרד לביטחון פנים להוסיף ולגייס עולים דוברי אמהרית ורוסית למערך הנוער.
מרינה סולודקין: 5.
מרינה סולודקין: הוועדה קוראת למשרד הרווחה והשירותים החברתיים לאייש לאלתר 200 משרות לא מאוישות של קציני מבחן לנוער.
מרינה סולודקין: 6.
מרינה סולודקין: הוועדה קוראת למשרדי האוצר, הרווחה והשירותים החברתיים, להחזיר לאלתר קצבאות לעולים במשפחות חד-הוריות.
מרינה סולודקין: 7.
מרינה סולודקין: הוועדה קוראת לשר לקליטת העלייה, יעקב אדרי, להקים מחלקה שתרכז את הטיפול בנוער עולה.
זאב אלקין: אני מברך את לאה רוזנברג שהגיעה לכאן לאחר נסיעה מחו"ל, כמעט מהמטוס.
זאב אלקין: אנחנו בדיון שהוא מעין ספיח שנשאר לנו מכנס הקיץ.
זאב אלקין: אני מזכיר לכולם שנושא תוכניות משרד החינוך בנושא זהות יהודית לילדים ונוער עולה עלה לדיון כמה פעמים בכנס הקיץ.
זאב אלקין: המשרד הציג את מה שמתקיים כרגע, זאת אומרת בשנת הלימודים הקודמת, וגם ניסינו להתחקות גם אחרי שורשי המצב הנוכחי.
זאב אלקין: לא הצלחנו, ואולי בישיבה הזאת אנשי משרד החינוך יגלו את עינינו כי ניסינו להבין איך בדיוק התגלגלו הדברים לכך שמספר מסוים של תלמידים מגיע כל שנה לסמינרים של זהות יהודית; מי קבע את המספר, באיזו תקופה, באיזו פרופורציה ממספר התלמידים.
זאב אלקין: נדמה לי שנקודת הזמן המוקדמת ביותר שהצלחנו להגיע אליה היא שנים 96'-97'; לפני כן אמרו שזאת תקופה פרה-היסטורית, ואנשי המשרד לא יודעים מה היה, ואם היה בכלל.
זאב אלקין: ישבו כאן מספר אנשים, ביניהם שני חברי כנסת לפחות – אנוכי וידידי יולי אדלשטיין, ושנינו אמרנו שעבדנו במסגרות שונות שפעלו בתחום הזה במימון משרד החינוך בראשית שנות ה-90, הרבה לפני שנת 96'.
זאב אלקין: אגב, המבנה של הסמינרים וגם המספרים היו די דומים.
זאב אלקין: המקור ההיסטורי להחלטה הזאת הוא עדיין לוט בערפל, ולא נצליח לגלות מתי ומי החליט במשרד החינוך שצריכים להגיע למספר כל-כך קטן של תלמידים, כי שוב, בתחילת שנות ה-90 כמעט כל תלמידי התיכון העולים, שאז מספרם היה פי כמה יותר גדול ממה שהוא היום, עברו את הסמינרים האלה בזמנו.
זאב אלקין: לא הצלחנו להניח את ידינו על נקודת הזמן ומי ומתי הניח את הגרזן והחליט שהכול ילך במכסות מאוד קטנות כפי שהן היום.
זאב אלקין: הנקודה העיקרית שלנו היום בדיון היא לא העבר – בזה עסקנו בישיבות הקודמות – וזה אפילו לא ההווה, אלא העתיד.
זאב אלקין: באותו דיון הבטיח לנו משרד החינוך שהדברים עומדים להשתנות באופן דרמטי.
זאב אלקין: נאמר מפי הנציגים הרשמיים של משרד החינוך שיחד עם שותפים נוספים משרד החינוך עומד להשקיע תקציבים הרבה יותר מסיביים לנושא הזהות היהודית שצריכים לתת מענה מלא או כמעט מלא בשנים הקרובות.
זאב אלקין: אני ביקשתי להציג את התוכניות העתידיות לדיון, ונאמר לנו שלא ניתן להציג את זה כי ב-23 ביולי עומדת להתקיים ישיבה רצינית בין משרד החינוך לבין כל השותפים, שבה הכול יוסכם, ויוגדרו התנאים למכרז.
זאב אלקין: לכן נתבקשנו לחכות עד 23 ביולי כדי שאחרי תאריך היעד הקדוש הזה המשרד יוכל להציג בפנינו את התוכנית החדשה, באלו מספרים מדובר, מי השותפים, מה סדר גודל ההקצבות, ואיך זה שונה מהדיון שהתקיים בשנה שעברה.
זאב אלקין: חיכינו בסבלנות ובקוצר רוח לתאריך 23 ביולי, נתנו פרק זמן למשרד החינוך לנשום לרווחה אחרי הדיון ב-23 ביולי, לנסות לסכם מה בדיוק קרה שם.
זאב אלקין: סיכמנו שבשבוע הראשון של הפגרה ניפגש כאן.
זאב אלקין: תודתי לדנה, מנהלת הוועדה, שהסכימה לסיכום הזה כי זה לא דבר ברור מאליו ומטבעו של עולם להפעיל את הוועדה גם בפגרה, אבל היות שלא הייתה לנו ברירה ברגע שהמשרד הציב את התאריך הזה, והחלטנו ללכת לקראת המשרד, לקבל את בקשתו ולדחות את ישיבת הסיכום בנושא הזה שבו יוצגו התוכניות העתידיות ונוכל להגיב עליהן.
זאב אלקין: אני אעביר את השרביט לנציגה הבכירה של משרד החינוך שעשתה מאמצים כבירים להיות נוכחת כאן, ועל-כך תודתנו.
זאב אלקין: נשמח לשמוע ממנה על המהפכה הגדולה שעומדת להתרחש בתחום הזה ועל ההשקעות הגדולות שמשרד החינוך והשותפים עומדים להשקיע, אני מקווה.
לאה רוזנברג: כיוון שהזכרת את נסיעתי, הסיבה לנסיעה הייתה עבודה- - הקמת בית ספר ישראלי צרפתי במקווה ישראל מפני שהוא נותן מענה לתלמידים עולים כדי שהמעבר יהיה כזה שישלב בין תוכנית הלימודים.
זאב אלקין: אין לי ספק.
לאה רוזנברג: - - אני שמחה, כי הנושא הוא חשוב, והוא רלוונטי לישיבה היום – הקמת בית-ספר חדש במסגרת ההסכמים בין ממשלת ישראל לממשלת צרפת; בית-ספר ישראלי-צרפתי ב"מקווה ישראל" שלנו יש עניין רב מפני שהוא מענה לתחילת הדרך לתלמידים עולים במערכת כדי שהמעבר, לפחות לגבי התלמידים הבוגרים בכיתות י'-י"ב, ישלב בין תוכנית הלימודים שהם באים ממנה וכל השאר.
לאה רוזנברג: זאת הייתה מטרת הנסיעה.
זאב אלקין: כיוון מחשבה מרענן ומהפכני של משרד החינוך.
זאב אלקין: מעניין למה צריכים להגיע לשנת 2007 כדי להגיע לכיוון הזה, ולמה רק צרפת, אבל על כך אולי נדון בהזדמנות אחרת.
לאה רוזנברג: אני מוכנה להגיד למה- -
זאב אלקין: זה לא לדיון.
זאב אלקין: אני אשמח לקיים את הדיון הזה- -
לאה רוזנברג: זה לא שייך, אבל יש הסכם תרבות בין שתי הממשלות שקיים כבר הרבה מאוד שנים, וזה נדבך נוסף בהסכם התרבות.
זאב אלקין: אני מכיר עוד כמה מדינות אחרות שיש להן הסכם תרבות עם ישראל, והן טוענות שהן היו שמחות לממש אותו בצורה הרבה יותר פעילה מכפי שהוא ממומש היום.
זאב אלקין: אבל זה לא הנושא לדיון כרגע.
זאב אלקין: גם מהמדינות האלה מספר העולים הוא לא נמוך ממספר העולים מצרפת, אם לא יותר.
זאב אלקין: פעם המספרים היו הרבה יותר גדולים, ולא זכור לי שאי פעם מישהו אפילו היה מוכן לשקול רעיון מהסוג הזה שבוודאי מאוד מבורך ועוזר לילדים בגילאי תיכון להיקלט.
זאב אלקין: אני אשמח לקיים את הדיון גם על היוזמה הזאת וגם לחשוב האם ניתן להרחיב אותה לכיוונים נוספים.
זאב אלקין: אבל זה לא הנושא שלנו.
לאה רוזנברג: אני כמעט מפחדת להגיד משהו.
לאה רוזנברג: רציתי להגיד דבר טוב.
זאב אלקין: זה טוב, להפך.
לאה רוזנברג: אז אני כבר מפחדת להגיד את הדבר הטוב הבא: מה שלא היה במסגרת העבודה שלי זה שהטיסה שלי שהייתה בחצות הייתה בדיוק באותו זמן שבו הגיעו העולים החדשים.
לאה רוזנברג: יש הבדל מאוד דרמטי בין ישיבה במשרד או פה ולדבר "על", לבין להיות נוכחת כשזה קורה בזמן אמת, כשהם דקה לפני שהם עומדים לעלות למטוס ולשמוע את השיח.
לאה רוזנברג: כמובן, לא יכולתי להתאפק כי הייתי כבר שם, והקשבתי לשיח, ואפילו דובבתי אותם.
לאה רוזנברג: הבשורה המרגשת ביותר היא שהיו הרבה מאוד ילדים, ומבחינת מערכת החינוך זאת הבשורה החשובה ביותר, כי זאת עלייה שיש לה אמונה במערכת החינוך הישראלית, שמביאה את הילדים כדי להתחנך בארץ, באה עם ברק בעיניים.
לאה רוזנברג: צר לי קצת על השפה הציונית הזאת- -
לאה רוזנברג: - - אבל זה מה שהיה שם.
זאב אלקין: אני לא יודע אם הגיע הזמן שבמשכן הזה מצטערים על השפה הציונית.
זאב אלקין: אני מקווה שלא, אבל יש מי שיגיד אחרת.
זאב אלקין: אבל בוודאי בכותלי החדר שמוגדר "ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות", זה אולי הבסטיון האחרון של השיח הציוני.
לאה רוזנברג: הדברים האלה נאמרים על אחריותי המלאה.
לאה רוזנברג: החוויה לפגוש את המשפחות ואת ההורים בנכונות ובשמחה כזאת, זה שווה הכול.
לאה רוזנברג: חשבתי שנכון דווקא בעיתוי הזה להגיד את הדברים.
זאב אלקין: מה מעבר לכך יש לך לבשר בנושא שהתכנסנו?
זאב אלקין: דווקא התופעה שאת מדברת עליה היא בדיוק הסיבה לכך שאנחנו יושבים בחדר הזה.
זאב אלקין: זאת אומרת שילדים עולים ממשיכים להגיע, וזה אתגר גדול ומחויבות גדולה, וכמו שאת יודעת המצב הוא לא פשוט.
זאב אלקין: המצב הנוכחי של קליטת ילדים ונוער עולה במדינת ישראל בשנים האחרונות הוא בכי-רע.
זאב אלקין: זאת הסיבה שוועדת המשנה הזאת הוקמה.
זאב אלקין: זאת גם הסיבה לכך שאנחנו לא מרפים וכל הזמן מפריעים לחיים הסדירים והתקינים של משרד החינוך בניסיון לדרבן אותו לעוד השקעות וגם לעזור לו לדרבן רשויות מדינה אחרות להשקיע בנושא הזה.
זאב אלקין: אני רוצה שנעבור להצגת התוכנית המפורטת, כפי שהובטח לנו, עם תקציבים ועם מספרים אחרי אותו דיון שהיה צריך להתקיים ב-23 ביולי.
לאה רוזנברג: אני מקווה ששפת הגוף שלי ברורה.
לאה רוזנברג: הייתה ישיבה אחת בלבד, אותה ישיבה שעליה הודיע נציג משרד החינוך, עם כל הגופים האחרים: משרד הרווחה, משרד הקליטה, וכל הגופים האחרים שהיו שם.
לאה רוזנברג: זאת הייתה ישיבה ראשונה שבה מתחילים לגבש את התוכנית.
לאה רוזנברג: יש כבר מתווה לתוכנית אחרי ישיבה אחת, אבל ודאי אין עדיין תוכנית שקובעת כמה ילדים, מה התקציב, מה התוכניות השונות לכל אחד מהתלמידים.
לאה רוזנברג: זאת הייתה ישיבה ראשונה שהתקיימה והוצג בה המתווה.
לאה רוזנברג: אני ממש מצטערת אם משהו הוסבר לא נכון, כי כולם מבינים נכון, אבל אולי הוסבר לא נכון- -
זאב אלקין: אני חושב שכולם מבינים נכון וגם הוסבר נכון.
זאב אלקין: כשביקשנו כאן את התשובות וביקשנו להציג את המתווה הראשוני שכבר היה קיים בידי אנשי משרד החינוך, נאמר לנו מפי המשרד: חבל על הזמן, למה להשקיע במשהו ראשוני, ב-23 ביולי יהיו כל התשובות לשאלות הוועדה כי ב-23 ביולי מוציאים "קול קורא", ולכן יבואו אחרי 23 ביולי – ודייקתי בשנה, לכן לא הייתה כוונה שזה 23 ביולי בשנה הבאה.
זאב אלקין: ולבסוף הם אמרו שאחרי 23 ביולי הם יוכלו לתת לכם את כל התשובות שאנחנו מבקשים.
זאב אלקין: אני אצטט כמה דוגמות מהפרוטוקול בשם נציגת משרד החינוך: "אז אנחנו באמת ב-23 ביולי יוצאים בקול קורא לגופים חיצוניים ולא חיצוניים לכל מי שרואה את עצמו כיכול לענות באמת על המטרה הזאת של עבודה גם תהליכית בתוך בית-ספר וגם עבודה חוץ בית-ספרית, והכוונה שגם גופים יוכלו להתאחד ביניהם אם הם ירצו.
זאב אלקין: אנחנו מוציאים את ה"קול קורא" ב-23 ביולי".
זאב אלקין: בדוגמה אחרת מדובר על תוכנית שצריכה להיות מתוקצבת מינואר 2008.
זאב אלקין: היא חוזרת על זה: אני שאלתי שאלה על התקציב, ונאמר: "בינואר 2008 מתקציבי 2008.
זאב אלקין: ולגבי גודל התקציב עדיין אין לי עדיין תשובה כי אנחנו באמת לא בשלב הזה".
אלי זרחין: אנחנו פנינו לקבל "קול קורא"- -
לאה רוזנברג: עוד לא יצא "קול קורא".
זאב אלקין: היא אומרת שעדיין אין תשובה על התקציב כי זה לפני הישיבה ב-23 ביולי, אבל ב-23 ביולי תהיה תשובה על כך כי אלה לא יהיו רק כספים של משרד החינוך, אלא כספים של כל מיני גופים.
זאב אלקין: אחר-כך אני שואל לכמה ילדים מנסים להגיע – אותן שאלות שאני שואל כל הזמן.
זאב אלקין: נציגת משרד החינוך עונה: "השאלות הן טיפה מוקדמות.
זאב אלקין: אני חושבת שיהיו לנו תשובות ב-23 ביולי.
זאב אלקין: אנחנו כרגע יושבים וכותבים מסמך בנושא יחד עם ג'וינט, שיתאר את מה שאנחנו רוצים בקול קורא, וב-23 ביולי יהיו לנו תשובות".
זאב אלקין: לפי מיטב הבנתי, 23 ביולי כבר עבר, והובטח כאן רשמית מפי נציג משרד החינוך לכנסת ישראל, לא פחות ולא יותר, כי זה לא שיח פרטי בינינו לבין חברים, שלצערנו, נקבל את זה אחרי 23 ביולי אף על פי שרצינו לקבל את זה עוד בישיבה ההיא.
זאב אלקין: התבקשנו לחכות כמה שבועות, כמעט חודש.
זאב אלקין: חיכינו כמעט שבוע מעבר למה שהתבקשנו, כי נתנו זמן סְפֶּר למשרד החינוך בגלל אילוצים של ט' באב.
זאב אלקין: האמיני לי, אם זה היה תלוי בי ולא בלוח, היינו גם מקיימים את זה מידית גם ב-24 בחודש כדרכי בקודש בוועדה הזאת, אבל בגלל אילוצי הלוח העברי דחינו את זה בשבוע.
זאב אלקין: הגענו לתאריך היום, ואנחנו מצפים שמשרד ממשלתי יעמוד בהתחייבותו ויפרוס בפנינו את התשובות שהוא התחייב לתת לנו בתאריך מסוים.
לאה רוזנברג: אני יכולה לספק רק את התשובות שיש בידי.
לאה רוזנברג: יש אולי בלבול בכוונה של קול קורא.
לאה רוזנברג: זה לא קול קורא מכרזי- -
זאב אלקין: אני ציטטתי מהפרוטוקול.
זאב אלקין: איך את מסבירה את מה שציטטתי?
לאה רוזנברג: הכוונה הייתה שיוצאים בקול קורא לא כמשמעו החוקי המכרזי, אלא בקול קורא לגופים שונים שיישבו בישיבה ב-23 ביולי כדי לגבש את התוכנית הגדולה שעליה דובר בישיבה הקודמת.
לאה רוזנברג: הישיבה התקיימה, היו נציגים, יש מתווה ראשוני, אבל זאת בוודאי איננה עדיין תוכנית.
לאה רוזנברג: אני מקווה מאוד שלא עובדים במשרדים ממשלתיים כך שבישיבה אחת כבר קובעים תוכנית עבודה מפורטת.
לאה רוזנברג: אני רק מסבירה מה אני יכולה להגיד היום.
זאב אלקין: את תסבירי לי את תשובתו הרשמית של נציג משרד החינוך.
זאב אלקין: אם את רוצה אני אקריא לך גם את שאלתי שעליה ניתנה התשובה שהתשובות יהיו ב-23 ביולי.
זאב אלקין: אני מצטט את דבריי: "אני אגיד לך מה מטריד אותי בכל התהליך שאת מתארת כרגע"; "קודם אני אשאל עוד שאלה, ואחר-כך אגיד מה מטריד אותי"; "מבחינת הלקוחות, למה אתם שואפים להגיע, שכל ילד עולה בשכבת גיל מסוימת יקבל סל מסוים או יקבל את זה במנות:
זאב אלקין: פעם אחת בחטיבת הביניים- -".
זאב אלקין: אז מפסיקים אותי באמצע ואומרים: "השאלות הן טיפה מוקדמות, יהיו לנו תשובות ב-23 ביולי".
זאב אלקין: יש כאן תשובה מי יישב בישיבות.
זאב אלקין: התשובה מסתיימת: "ב-23 ביולי יהיו לנו תשובות".
זאב אלקין: זאת אמירה חד-משמעית.
זאב אלקין: תסבירי לי את האמירה הזאת ותיתני לי את התשובות שהמדינה התחייבה להן.
לאה רוזנברג: אני אתן את התשובות שאני יכולה לתת.
לאה רוזנברג: אני רק נותנת הסבר בהקדמה שלך- -
זאב אלקין: את מסבירה לי איך משרד החינוך עובד.
לאה רוזנברג: אני לא מסבירה איך משרד החינוך עובד, אני מסבירה רק שאם הציפייה היא לתוכנית כמו שאני מבינה מהי תוכנית- -
זאב אלקין: הציפייה היא לתוכנית כפי שמשרד החינוך הגדיר תוכנית.
זאב אלקין: לא אני, נציג רשמי של המשרד.
זאב אלקין: את בתור נציגת המשרד מחויבת ברציפות שלטונית של חודש.
זאב אלקין: לא התחלפה אצלנו ממשלה, לא התחלפה אצלנו שרת חינוך, לא התחלף אצלנו משרד החינוך.
לאה רוזנברג: אני אתן את מה שאני יכולה.