GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מלכה טל: אנחנו עומדים בפני בעיה אנושית מאוד קשה וגם בעיה כלכלית מאוד קשה.
מלכה טל: זה המסר שלי מבחינתי, ממשרד הבריאות לוועדה.
רומן פרס: במסגרת המרכזים שלנו אנחנו מנהלים ושותפים בפרויקטים רבים למען הקשישים ובתחום הקשישים.
רומן פרס: ציינה נציגת הביטוח הלאומי שחלק מהקשישים העולים מקבלים מהביטוח הלאומי קצבת זקנה ולא נחשבים כעולים.
רומן פרס: אני חושב שמדובר באוכלוסייה שעוד שנים רבות יישארו עולים חדשים וזאת בדיוק אותה אוכלוסייה שאין סיכוי שאי פעם היא תשתלב בחברה הישראלית.
רומן פרס: אני יודע בוודאות מה עושה כל משרד ממשלתי, אם זה משרד הקליטה, משרד הרווחה ומשרד השיכון עם הפרויקטים החדשים כדי להקל על חיי הקשישים, אבל לצערי הרב כל חידוש כזה לקשיש, בגלל שלא מגיעים לפרט ולא חושבים עד הסוף איך החידוש הזה יגיע אל הקשיש, הופך את החידוש הזה לקשיש למשהו שלילי במקום שיהיה משהו חיובי.
רומן פרס: בשנה שעברה עברנו את כל העניין של סיוע בשכר דירה כאשר עברו מהבנקים לחברות וקשישים סבלו וסובלים עד היום בגלל יחסי גומלין לא תקינים בין הבנקים לחברות.
מיכאל נודלמן: אני אשלח מכתב למשרד השיכון כי אנחנו חושבים שצריכים לחזור לשיטה הישנה.
רומן פרס: אני לא יודע אם צריך לחזור לשיטה הישנה, אבל כמו שזה נעשה היום, זה נעשה בצורה לא תקינה, לא מקובלת, והרבה קשישים סבלו וסובלים עד עצם היום הזה.
רומן פרס: אני חושב שבמסגרת השדרוג או השכלול של השירותים לקשישים, כל משרד ממשלתי צריך לבדוק את עצמו וכל גוף צריך לבדוק את עצמו.
רומן פרס: כל פרויקט כזה, כל שיפור כזה, צריך איך הוא יגיע עד הקשיש.
מיכאל נודלמן: אני מסכים עם הדברים.
נדיה טטרנקו: אני מייצגת כאן אוכלוסייה מנחל בקע כאשר יותר משליש תושבי השכונה הם אנשים קשישים שבנוסף לכל הקשיים שהועלו כאן יש להם קשיים כי השכונה רחוקה מהעיר, אין שם שירותים ודברים יסודיים להם אנשים זקוקים, ועברה שנה בה נלחמנו בעירייה עד שסוף סוף התקיימה ישיבה אצל ראש העיר.
נדיה טטרנקו: בישיבה נאמר שיש הרבה בעיות, אולי יידחו את הטיפול בהן ואולי יטפלו בהן אחרי החגים.
מיכאל נודלמן: שם היה אדם מעמידר שהוא דובר רוסית.
נדיה טטרנקו: בסופו של דבר הוסדרו היחסים עם עמידר אבל מחודש מרץ אין בעמידר מנהל בבאר-שבע בכלל כך שאין עם מי לדבר.
נדיה טטרנקו: ערכו שיפוצים בשליש מהבתים והדיירים היו במצב קשה ומאוד סבלו.
נדיה טטרנקו: היו כאלה שהיו מרוצים מהשיפוצים אבל זה היה משהו נוראי.
נדיה טטרנקו: אין המשך לכך.
נדיה טטרנקו: אנשים מזדקנים אבל שום דבר לא נעשה לטובתם.
מיכאל נודלמן: אין מה לעשות אם אין הוסטל שקרוב למקום מגורי הילדים.
נדיה טטרנקו: אני מקבלת פניות מאנשים שנמצאים במצבים שונים.
נדיה טטרנקו: קיבלתי למשל פנייה מאשדוד ממישהו שרוצה לעבור לבאר-שבע, מישהו רוצה לעבור מבאר-שבע לאשדוד וכולי.
נדיה טטרנקו: הפקידים לא דוברים רוסית ואין להם סבלנות לדבר עם האנשים.
מיכאל נודלמן: מישהו צריך לעזור.
מיכאל נודלמן: משרד הרווחה מוכן לעזור?
זהבה וייזר: במשרד הרווחה יש אנשים שהם דוברי רוסית ואין שום בעיה.
זהבה וייזר: אנחנו מוכנים.
נדיה טטרנקו: כל יום אני מקבלת עשרות פניות ובקשות לעזרה.
מיכאל נודלמן: תעבירי אותן לוועדה.
זהבה וייזר: הכוונה היא לדיור מוגן ולא לבתי אבות.
נדיה טטרנקו: יש כל מיני מצבים של אנשים.
זהבה וייזר: לגבי בתי אבות, יש עודף מיטות בכל הארץ – באשדוד, בבאר-שבע, בצפון ובדרום.
זהבה וייזר: צריך לפנות למחלקה המקומית לשירותים חברתיים של העירייה והם ימצאו את הפתרון.
נדיה טטרנקו: אני יודעת שיש גם די מקומות במקבצי דיור אבל זאת בעיה לאנשים המסכנים להגיע לשם בלי שפה.
זהבה וייזר: בכל מקום בדרך כלל יש מתורגמן.
זהבה וייזר: יכול להיות שהם לא יודעים לפנות למקום הנכון.
נדיה טטרנקו: בבאר-שבע שהיא עיר די גדולה אין מנהל עמידר ואין עם מי לדבר.
זהבה וייזר: אבל זה לא קשור לעמידר.
מיכאל נודלמן: אתם לא פונים לכתובת הנכונה.
מיכאל נודלמן: אתם צריכים לפנות לרווחה.
נדיה טטרנקו: אני מתכוונת לשאלות השונות.
אילה שפירא: בבאר-שבע אין בעיה עם השפה הרוסית.
קריאה: יכול להיות שאין דיור מוגן באזור המגורים.
זהבה וייזר: נדיה מדברת על בתי אבות.
נדיה טטרנקו: גם דיור מוגן.
זהבה וייזר: דיור מוגן זה קצת בעיה כי יש תור, אבל לבתי אבות, במקרים היותר קשים של אנשים שהם צריכים עזרה הרבה יותר גדולה, דווקא לגבי בתי אבות לאנשים נזקקים יותר, אין בעיה.
קריאה: גם לגבי עצמאים אין בעיה.
זהבה וייזר: לגבי דיור מוגן יש בעיה.
מיכאל נודלמן: צריך לפנות למשרד הרווחה ולא לעמידר.
זהבה וייזר: לא למשרד הרווחה אלא לעירייה המקומית, למחלקה לשירותים חברתיים.
יורי ליאחוביצקי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת מכובדים, מכובדיי.
יורי ליאחוביצקי: אני נמצא בישיבות האלו מטעם עיריית בת-ים כמדען, היסטוריון, ממונה על ענייני ניצולי השואה בעירייה וכמנהל מוסד עירוני לזיכרון השואה.
יורי ליאחוביצקי: אני משתתף בישיבות הוועדות רק בנושאים הקשורים לניצולי השואה.
מיכאל נודלמן: ניצולי השואה, כולם קשישים.
יורי ליאחוביצקי: אנחנו המלצנו לממשלה להעלות את קצבאות הזקנה עד 60 אחוזים מהשכר הממוצע, כפי שקיים באירופה.
יורי ליאחוביצקי: אם זה היה המצב, אולי לא היה צורך להוסיף לקבוצות השונות.
יורי ליאחוביצקי: חילקנו עכשיו חומר ואנחנו מקווים שלאחר שחבר כנסת אחד שנתן הסכמה להגיש את הצעת החוק הזאת יקרה מה שקרה עם אסירי הגטו.
אברהם צ'רנפולסקי: אני סגן יושב-ראש תנועת חזית הכבוד שפועלת בתחום הגנת זכויות של גמלאים עולים.
אברהם צ'רנפולסקי: עתה, כאשר אנחנו מציינים את יום הקשיש הבינלאומי, מול משרד ראש-הממשלה מפגינים נציגי ארגונים שלנו, ניצולי השואה והקשישים, והם מפגינים נגד מדיניות ממשלתית כלפי העולים החדשים שהם גמלאים ועולים חדשים שבאו ארצה בגילאי 45 פלוס וצברו פנסיה כל כך קטנה שלא מאפשרת להם לשלם עבור המשכנתאות שהם לקחו.
אברהם צ'רנפולסקי: במשך השנים האחרונות אנחנו לא רואים שינויים משמעותיים במדיניות הממשלה.
אברהם צ'רנפולסקי: אם אנחנו מנתחים את התקציב הדרוש למשפחה, מתברר שמחצית מקצבת הזקנה והשלמת הכנסה משולמת עבור שכר דירה.
אברהם צ'רנפולסקי: צריך לקחת בחשבון שהם גם משלמים עבור תרופות, עבור נסיעות ועוד דברים, ולאחר כל זה, נשאר להם לחיים ולמזון לא יותר מאשר 500 שקלים לזוג לחודש.
אברהם צ'רנפולסקי: זה מצב חמור ביותר.
אברהם צ'רנפולסקי: בושה וחרפה שבמצב שגרמניה מכירה בניצולי השואה כאנשים שברחו מהנאצים ואיבדו את כל רכושם, איבדו קרובי משפחה וחיו במשך ארבע שנים בזמן מלחמת העולם השנייה במצוקה, ואילו ממשלת ישראל מגדירה אותם כפליטים ולא כניצולי שואה.
אברהם צ'רנפולסקי: זאת בושה וחרפה.
אברהם צ'רנפולסקי: אני רוצה להביע תקווה שחברי הכנסת יעשו מעשים משמעתיים על מנת לשפר את מצבם של הגמלאים העולים.
סמיון ורמן: (דבריו מתורגמים מרוסית לעברית).
סמיון ורמן: לאחרונה נודע לנו שממשלת גרמניה הקציבה סכום של כמיליארד יורו, פיצוי לפליטי השואה.
סמיון ורמן: אני מוחה על כך שמצד אחד ממשלת גרמניה מקבלת את התביעות והטענות שלנו ומאשרת את הפיצויים, אבל מצד שני ראש-ממשלת ישראל, על סמך המסמך שהכינו לו גורמים אינטרסנטיים, לא מקבל זאת.
סמיון ורמן: פניות רבות לממשלות ישראל לדורותיהם, לחברי כנסת ולגורמים נוספים בכירים במדינה לא הועילו.
סמיון ורמן: אני חושב שראש הממשלה אולמרט עשה טעות פוליטית שלא תועיל לו.
סמיון ורמן: אני מצהיר ואומר שאם הדברים יישארו על כנם, נשקול לפנות לבג"ץ.
מיכאל נודלמן: מספיק.
מיכאל נודלמן: לממשלה יש סדר עדיפות ויש לה תקציבים.
מיכאל נודלמן: אני תומך בכך שמהתחלה נתנו הטבות לניצולי השואה שהיו במחנות הריכוז ובגטאות ואחר כך עומדים בתור אלה שהיו בשטחים הכבושים על ידי גרמניה, ועכשיו שני חברי ועדה – מרינה סולודקין וזאב אלקין – צריכים להיפגש עם ועדה שדנה כל הזמן בנושאים השונים הקשורים בניצולי השואה.
מיכאל נודלמן: אכן ממשלת גרמניה נתנה עוד כסף לממשלת ישראל עבור ניצולי השואה וצריך לדאוג שהכסף הזה ילך לפליטים.
מיכאל נודלמן: הממשלה לא חוששת וגם הכנסת לא חוששת.
מיכאל נודלמן: הכנסת דואגת לאינטרסים שלכם אבל היא לא יכולה להדפיס כסף באיזשהו מפעל.
מיכאל נודלמן: לכן הכל מתבצע בשלבים ואני מברך את הממשלה שאחרי שנת 1953 התחילה בתהליך תשלומים לניצולי השואה ואכן בשנת 2008 הגיע התור שלהם.
מיכאל נודלמן: המצב יותר גרוע בקרב הקשישים שלא מקבלים והם לא היו ניצולי שואה אלא קשישים שהגיעו למדינת ישראל.
קריאה: יש גם קשישים ותיקים.
מיכאל נודלמן: יש גם קשישים ותיקים שלא מקבלים.
מיכאל נודלמן: פנו אלי ותיקים שהגיעו ארצה בשנת 1972 ועבדו ועכשיו מקבלים פנסיה בגובה של 1,200 שקלים.
קריאה: יש כאלה שלא מקבלים בכלל.
מיכאל נודלמן: כאמור, אנחנו ועדת העלייה והקליטה ואנחנו צריכים להגן על העולים.
אורה חריש: אני רוצה לציין שאחרי מספר שנים שהתאמצנו כל כך, בשיתוף עם משרד הגמלאים ומשרד השיכון, קיבלנו תקציב של 35 מיליון שקלים לשיפוץ 1,400 יחידות דיור בהוסטלים ישנים שבטיפול חברת עמידר.
אורה חריש: הכסף הזה נועד לשפץ את הבתים גם חיצונית, גם פנימית, וגם את הדירות של הקשישים, דבר שיביא לרווחת הקשישים.
אורה חריש: בהזדמנות זאת גם נחתים את החברה על חוזה ניהול כך שהיא תנהל את הבתים כפי שמנוהלים כל הבתים החדשים של גיל הזהב.
מיכאל נודלמן: הוועדה ביקרה בנחל בקע ושם ראינו תנאים בהם אדם לא יכול לחיות.
אורה חריש: שמעתי על נחל בקע.
אורה חריש: לפני 10 שנים חשבנו לקחת את הפרויקט הזה של נחל בקע ולהפוך אותו לדיור מוגן אבל מכל מיני סיבות – גם בגלל העירייה וגם עקב כל מיני תקלות – לא הצלחנו לעשות את זה.
אורה חריש: שמעתי את הגברת ואנחנו נבדוק ונראה מה אפשר לעשות.
מיכאל נודלמן: המצב שם גרוע מאוד.
אורה חריש: נאמר שאין מנהל לחברת עמידר, אבל גם אם אין מנהל, יש סגן שהוא ממלא את מקומו.
אורה חריש: הטענה לא ברורה, אבל היא תיבדק על-ידינו.
מיכאל נודלמן: הוועדה הגיעה להסכם לפיו הם ישלמו לבנקים ריבית פחותה ממה ששילמו קודם.
אורה חריש: באיזשהו שלב הרבה דיירים רצו לקנות את הדירות.
אורה חריש: אם זה היה דיור מוגן, הם לא היו יכולים לקנות את הדירות ולכן לא רצינו למנוע מהם לקנות.
אורה חריש: זה אחד הדברים שמנע מאתנו להקים שם דיור מוגן.
אורה חריש: צריך להחליט, או שאנשים הם בעלי דירה או שהם בדיור מוגן.
קריאה: יש איזה שהם קריטריונים?
קריאה: עם כל הכבוד, 42 מיליון שקלים לא יכסו את זה.
אורה חריש: יש קריטריונים ויש תוכנית עבודה.
קריאה: אותרו המקומות.
דנה גורדון: יושב-ראש הוועדה ביקש לדעת באיזה אזורים זה יהיה.
אורה חריש: בכל הארץ, מהצפון עד הדרום.
מיכאל נודלמן: נמצא כאן נציג ממכון ברוקדייל.
מיכאל נודלמן: אתה יכול לומר לנו מה אתם כחוקרים רואים?
מיכאל נודלמן: אנחנו כאן פוליטיקאים, פקידים ממשלתיים ולכל אחד יש את האינטרס שלו, אבל אתם צריכים להיות נייטרליים.
שמואל בר: לפי הנתונים שאנחנו אוספים בצורה שיטתית, וזה גם מופיע בשנתון הקשישים בישראל, אנחנו מציגים נתונים השוואתיים לגבי אוכלוסיית העולים בהשוואה לאוכלוסיית הוותיקים.
שמואל בר: בגדול אנחנו יודעים שבאמת יש לא מעט קשיים.
שמואל בר: העולים, גם מבחינה אובייקטיבית וגם מבחינה סובייקטיבית, מרגישים פחות שבעי רצון בהרבה תחומים והם בסך הכל מדווחים על יותר בעיות בריאות, אם כי הם משתמשים פחות בשירותי בריאות.
שמואל בר: אחד הדברים האופטימיים יותר שאפשר לומר הוא שעם הזמן, עם יותר ותק בארץ, הדברים משתפרים גם בממד האובייקטיבי וגם בממד הסובייקטיבי.
שמואל בר: ההרגשה שלהם יותר טובה ככל שעולה הוותק בארץ וזה בהחלט נותן מקום לאופטימיות.
שמואל בר: זה לא אומר שהכל בסדר וכמובן יש עוד הרבה דברים שיש לשפר, אבל אנחנו עוקבים אחרי המקומות האלה באופן שוטף ונשמח גם לדווח לוועדה ולכל הגורמים הממשלתיים והאחרים.
מיכאל נודלמן: לעולים יש עוד מקור לעזרה וזה מתן הפנסיה במדינות מהן הם מגיעים.
מיכאל נודלמן: הוועדה כבר במשך כמה שנים עובדת בנושא הזה ויש טיוטות של הסכמים עם אוקראינה, עם קזחסטאן ועוד.
מיכאל נודלמן: הוועדה עבדה ובסופו של דבר הגיעה לשלב בו הממשלה צריכה להיכנס.
מיכאל נודלמן: לדבר עם פרלמנטים ועם שרים בחוץ לארץ, זה אפשרי, אבל כאשר יש טיוטה וצריך לחתום עליה ראש-הממשלה, כמו לדוגמה באוקראינה, יכול לחתום עליה או ראש-ממשלה או שרת החוץ.
מיכאל נודלמן: לפני חצי שנה שלחנו מכתב לראש-הממשלה וביקשנו להקים ועדה בין-משרדית שתדון בפנסיות מהמדינות מהן הגיעו העולים.
מיכאל נודלמן: פועלת ועדה בין-משרדית שבראשה עומד השר ליברמן כי הוא דובר את השפה הרוסית וחברי הוועדה היא שרת החוץ, שר האוצר ועוד כמה שרים.
מיכאל נודלמן: בפנינו מונחים ההסכמים אליהם הגיעה הוועדה.
מיכאל נודלמן: במדינות בהן אין דמוקרטיה כפי שצריך להיות אלא יש נשיא שאם הוא מאשר, זה יאושר.
מיכאל נודלמן: אוקראינה קצת בעייתית כי שם כל חצי שנה השלטון מתחלף וגם עכשיו אנחנו מחכים לשלטון החדש, אז השר ליברמן ייסע לשם וינסה לחתום על הסכמים כאלה.
מיכאל נודלמן: אני בטוח שקשישים עולים צריכים להוות קבוצה נפרדת.
מיכאל נודלמן: זה נותן לממשלה ולמשרדים השונים הרגשה שצריכים לדאוג לקבוצה מסוימת.
מיכאל נודלמן: כאשר דואגים לכולם – ולא תמיד לממשלה יש כסף – אף אחד לא מקבל שום דבר משמעותי.
מיכאל נודלמן: אם העולים החדשים הקשישים יהיו כקבוצה נפרדת, יש סיכוי שיהיה יותר קל לעזור להם.
מיכאל נודלמן: אני חושב שחשוב מאוד לדון באלה שהם לא קשישים אבל הגיעו אחרי גיל 45.
מיכאל נודלמן: אתם יודעים שאחרי גיל 45 אי אפשר לקבל עבודה קבועה אלא מזדמנת.
מיכאל נודלמן: אין חוק פנסיה חובה ולכן אחרי 15-20 שנים הממשלה מקבלת לידיה קבוצה גדולה של אנשים שצריכים עזרה כי הם במצב גרוע מאוד.
מיכאל נודלמן: אנחנו חושבים שעכשיו צריך לפתור את הבעיה הזאת.
מיכאל נודלמן: תודה רבה שבאתם לכאן, שהתבטאתם מהלב והתייחסתם לבעיות האלה, בעיות אותן אנחנו צריכים לפתור ביחד.
קריאה: (הדברים מתורגמים מרוסית לעברית).
מיכאל נודלמן: על סדר היום הצעת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה (תיקון – זכויות לוותיקי המלחמה),התשס"ז-2007.
מיכאל נודלמן: העלות גבוהה, אבל אנחנו חושבים שמגיע לאנשים האלה כסף.
מיכאל נודלמן: אנחנו, חברי הכנסת, יודעים שיש חוקים שעולים 300 מיליון שקלים, 250 מיליון שקלים.
מיכאל נודלמן: לאנשים האלה, מגיע 10 מיליון תוספת.
מיכאל נודלמן: אני מבקש מהיועץ המשפטי של הוועדה להגיד כמה מלים לגבי החוק.
עידו עשת: לגבי החוק, אתם תראו גם את הנוסח שמונח שלפניכם, הנוסח לפני חברי הוועדה, הנוסח לדיון.
עידו עשת: הסעיף הראשון הוא תיקון לסעיף 3, שמדבר על שכר הדירה, שמתקן את ההטבה בשכר הדירה, במקום 10% ל-20%.
עידו עשת: הסעיף השני מבקש לתקן, כפי שאמר יושב ראש הוועדה, את מענק ההטבות ולהעלותו, במקום ל-15% ל-25%, כאשר מוצע גם לתקן את הסיפא של סעיף 6(א) לחוק, על מנת שלא לפגוע בזכויותיו של ותיק מלחמה, שהוא גם אסיר ציון.
עידו עשת: על פי חוק אסירי ציון, אסיר ציון נכה, על פי סעיף 17(א) לחוק, זכאי למענק הטבות, בשיעור 18%.
עידו עשת: כרגע, בחוק ותיקי מלחמת העולם השנייה, גם למניעת כפל הטבות, נמצא שוותיק מלחמה, הזכאי למענק הטבות, אינו זכאי למענק הטבות על פי חוק אסירי ציון ולכן מוצע לתקן בחוק שמענק ההטבות הזה, בסעיף 6, יהיה אחד, והוא יהיה הגבוה מבין השניים; 'מענק הטבות המשתלם על פי חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה', או 'מענק ההטבות המשתלם על פי חוק תגמולים לאסירי ציון'.
עידו עשת: עוד תיקון, כפי שעמד עליו יושב ראש הוועדה, זה בנושא של התשלום, מועדי התשלום.
עידו עשת: במקום חודש אוגוסט, אז בכל שנה ב-9 למאי, ביום הניצחון, ובחודש נובמבר, בחלקים שווים.
עידו עשת: התיקון לחוק הבריאות הממלכתי - במקום 75% הנחה על דמי החבר לתרופות, יבוא 80%.
עידו עשת: נקודה אחת לגבי התחולה, אנחנו רוצים לוודא שמי שבאמת משתלם לו מענק ההטבות על פי סעיף 7, אנחנו מדברים על אלמן או אלמנה, שמשתלם לו גם מענק ההטבות וגם הפטור מאגרת טלוויזיה.
עידו עשת: אנחנו מתמקדים במענק ההטבות.
עידו עשת: רוצים לוודא שימשיך להשתלם לו מענק ההטבות, למשך תקופת זכאותו, 3 שנים, הקבועה בחוק או לאחר מועד פטירתו של ותיק המלחמה הנזקק, על פי סעיף 6 בנוסחו החדש.
עידו עשת: זאת אומרת שלאלמן ולאלמנה ישתלם מענק ההטבות המוגדל, עם תחילתו של חוק זה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזה המינימום שאנחנו יכולים לתת לוותיקי מלחמת העולם השנייה, ולאור מה שקורה עכשיו עם ניצולי השואה וגם עם אלה של דור המלחמה, אני חושבת שאנחנו צריכים היום להעביר את החוק.
מרינה סולודקין: הישיבה היום מאוד מאוד חשובה, למה?
מרינה סולודקין: בגלל שיש חוק של תיקונים חיוביים בחוק ותיקי מלחמת העולם השנייה, שיושב הראש שלנו, מר מיכאל נודלמן, וחבר הכנסת יורי שטרן, ז"ל, עשו לפני 7 שנים, במאי 2000.
מרינה סולודקין: התיקונים זה מינימום שאפשר לשפר את המצב של ותיקי מלחמת העולם השנייה, ולאור ועל הרקע של המשא ומתן עם ניצולי השואה, אני חושבת שאנחנו חייבים היום, שזה חוב מוסרי שלנו.
מרינה סולודקין: מי שחרר את מחנות ההשמדה?
מרינה סולודקין: ותיקי מלחמת העולם השנייה.
מרינה סולודקין: הם היו הכרחיים במלחמת העולם השנייה.
מרינה סולודקין: אני חושבת, מר מיכאל נודלמן, שאלה אחוזים זעומים ששיפרנו בחוק את המצב של הוותיקים, גם בדיור, גם בתרופות, גם אלמנות ואלמנים.
מרינה סולודקין: ואני חושבת שהחוק מוכן, לפי הגרסה שאני קראתי היום, ותודה ליועצת המשפטית.
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, אני שמעתי מהיושב ראש שלנו שיש גלים, תומכים/לא תומכים, תומכים/לא תומכים.
מרינה סולודקין: גם עכשיו.
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, חבר'ה, אין מנוס, אנחנו צריכים להעביר את החוק הזה, התיקון הזה, ואחר כך לראות ולהשוות את המצב של ניצולי השואה עם ותיקי מלחמת העולם השנייה, בחוק אחר.
ליה שמטוב: אדוני היושב ראש, כמו שחברת הכנסת מרינה סולודקין אמרה, אנחנו מדברים על החוק הזה עוד ממאי 2000 ובזמנו, אתה ויורי שטרן וגם סופה לנדבר בזמנו העלתה את הנושא, וחבל באמת שאנחנו היום מדברים על 8,000 איש, כי גם אנשים שאינם היום יכלו לזכות במה שמעט הזה שהיום מדובר בחוק.
ליה שמטוב: אבל אני רוצה היום לדבר על קבוצת אנשים וקבוצה קטנה מאוד, שלא קיבלו את הסטטוס של ותיקי מלחמת העולם והם היו מתנדבים.
ליה שמטוב: מתנדבים במלחמה, שעשו בדיוק אותו דבר כמו כל אלה שנלחמו.
ליה שמטוב: אלה האנשים שהם לא הגיעו אז לגיל 18-17, לא יכלו להתגייס לפי החוק לצבא, והם היו מתנדבים בצבא, הם הגיעו עד לברלין ויש להם הישגים גדולים והיום הם מיעוט ולא מגיע להם שום דבר, והם גם לא זכאים לשם הזה 'ותיקי מלחמת העולם'.
מרינה סולודקין: תעשי את התיקון שלך ואנחנו נתמוך.
ליה שמטוב: טוב.
יהודה עליאש: כבוד היושב ראש.
יהודה עליאש: אני רוצה להעלות על הפרק את נושא ההשתתפות העצמית שעוד עם החקיקה הראשונה נגזלה מאיתנו ואנחנו עמדנו על זה ופה, בוועדה, אפשר לראות הרבה פרוטוקולים, וחלק מחברי הוועדה ודאי זוכרים שהובטח לנו, גם על ידי נציגי האוצר, שנקבל שיפוי מלא עבור ההנחה בתרופות.
יהודה עליאש: העניין הזה לא תוקן עד היום, כבר למעלה מ-7 שנים.
יהודה עליאש: קודם כל, אנחנו ניתן את ההנחות, כפי שאתם תקבעו, בלי ספק.
יהודה עליאש: אנחנו תומכים בהם ואין לנו שום בעיה, אבל אנחנו מבקשים מהוועדה לתקן את העוול שנעשה בזמנו, ואשר הובטח כאן, בוועדה, לתקן אותו, שהאוצר ישפה את הקופות בסכום של 5 מיליון שקלים, זה סדר הגודל של עלות ההנחות שניתנת לאוכלוסייה הזאת.
יהודה עליאש: לסיכום, העמדה שלנו, כקופות החולים, אלא אם כן החברים יאמרו אחרת, להוסיף סעיף שיפוי של 5 מיליון שקלים.
נועה פרסטר: אני משירותי בריאות כללית.
נועה פרסטר: אני רוצה להגיד שאם לא יתווסף לחוק סעיף מפורש שמדבר על הוספת ההפסד שנגרם לקופות, לסל הבריאות, אז בעצם את החוק הזה יממנו הקופות מתקציבן הזעום והמקוצץ בעצמו.
נועה פרסטר: גם חברת הכנסת קולט אביטל הבטיחה לנו, בכל הדיונים שהיו כאן עם מר יורי שטרן ז"ל, שיתקנו לנו את החוק הזה ויוסיפו סעיף שיפוי.
נועה פרסטר: זה לא תלוי באוצר.
נועה פרסטר: אם הוועדה לא תוסיף את הסעיף הזה, האוצר לא ישפה אותנו.
אברהם גרינזייד: כבוד היושב ראש, הוועדה, חברי הכנסת.
אברהם גרינזייד: קודם כל, תודה לכם.
אברהם גרינזייד: בפעם הרביעית הוועדה יושבת ודואגת לוותיקי מלחמת העולם השנייה.
אברהם גרינזייד: תודה לכם.
אברהם גרינזייד: אבל אני לא יכול להבין מדוע בבית הזה לא כולם באותה דעה, מה שקשור לקבוצה מיוחדת של אנשים מבוגרים מעל 80.
אברהם גרינזייד: זה לא משהו כמו 100,000, 15,000, נשארנו מעט.
אברהם גרינזייד: אנחנו כולנו מעל 80, וכל יום פחות ופחות ופחות.
אברהם גרינזייד: בפעם הקודמת אני אמרתי בישיבה, תנו לנו לחיות בכבוד בשנים האחרונות.
אברהם גרינזייד: זה לא רק כסף, זה כבוד, זאת מוטיבציה בשביל הנכדים שלנו שעכשיו בצבא.
אברהם גרינזייד: אנחנו עושים באמת שוּק מזה.
אברהם גרינזייד: תאמינו לי.
אברהם גרינזייד: אנחנו חושבים לנכון לראות גם ותיקי מלחמת העולם השנייה כנרדפי הנאצים.
אברהם גרינזייד: מי אני, מי החבר שלי?
אברהם גרינזייד: אנחנו עזבנו את הבתים, ואחר כך חזרנו ולא מצאנו כלום.
אברהם גרינזייד: על מה מדובר?
אברהם גרינזייד: הנאצים, הגרמנים, לא נותנים לנו בגלל זה שאנחנו לחמנו נגדם, מה הישראלים רוצים ממנו?
אברהם גרינזייד: מה אנחנו מבקשים?
אברהם גרינזייד: לעזור לנו, את החיים להוסיף בצורה יפה.
אברהם גרינזייד: אני לא רוצה להגיד על כל סעיף וסעיף, אבל החלטנו פעם, ראש הממשלה, בכבוד גדול, ב-9 למאי השנה, אמר, 'אתם תקבלו את התוספת'.
אברהם גרינזייד: הרבה מדברים על גבורה, תפסיקו על הגבורה ועל השואה ותדברו על הגיבורים ואלה שעברו את השואה.
אברהם גרינזייד: אנחנו מדברים על העלייה ולא רואים את העולים.
אברהם גרינזייד: זה משחק.
אברהם גרינזייד: אין לנו מה להגיד לאנשים האלה שיושבים בגיל 85, 'הכנסת לא רוצה לכבד אתכם.
אברהם גרינזייד: בקשר לדירות –שיסלח לי מר שוורץ, רוב האנשים שלנו כבר גרים בהוסטלים או במקבצי דיור, והתוספת הזאת לדירות היא יותר גבוהה בסכום.
מיכאל נודלמן: כל הסכום, לא רק 10%.
אברהם גרנדייז: אני פונה אליכם, חברי הכנסת, תאמינו לי שאתם לא תעשו רק תודה לנו, גם לכם, גם לילדים שלנו וגם לנכדים שלנו.
אברהם גרנדייז: מספרים ש-25% מעולי העלייה החדשה, הנכדים בצבא, וקרובים, והלאה והלאה והלאה.
אברהם גרנדייז: מה, אני אתחיל לספר לכם איך אנחנו לחמנו נגד הנאצים?
אברהם גרנדייז: אני מבקש מאוד להצביע על החוק ולהעביר אותו לקריאה הראשונה.
אברהם גרנדייז: אני מודה לכם.
מיכאל נודלמן: אני רק רוצה להגיד, אתה שמעת שכל חברי הכנסת תומכים בחוק.
אברהם גרנדייז: תשמע, כבוד היושב ראש, תומכים, הפעם הרביעית.
אברהם גרנדייז: אתה יודע שבכל הארץ מדברים על זה.
אברהם גרנדייז: לא ישבת אתה באיזה פגישה לפני, גם מסתכלים עליך כמו, אסור להגיד את זה.
אברהם גרנדייז: אני רוצה שימשיך חברי מהנגב.
בוריס פלדמן: לכבוד היושב ראש, מר נודלמן, לכבוד חברי הכנסת, קהל נכבד, אני מהראשונים שהגעתי לארץ.
בוריס פלדמן: מאוד קשה.
בוריס פלדמן: אתם יודעים איך היה לצאת בשנות ה-70.
בוריס פלדמן: לא לקחנו שום דבר, ככה, העיקר לבוא לארץ ישראל.
בוריס פלדמן: ביקשו מאיתנו, משפחה צעירה, אז הייתי בן 50, לצאת לארצות הברית.
בוריס פלדמן: אמרתי, 'לא, אני נוסע לא מגלות לגלות, לארץ ישראל'.
בוריס פלדמן: ופה עשינו גם כן קרב כדי לקום כמו חיילים שלחמו גם לכבוד מדינת ישראל.
בוריס פלדמן: אז זה בושה, בושה.
בוריס פלדמן: כמה יש לנו כאלה שעבדו פה?
בוריס פלדמן: ממה הפנסיה שלי, שאני מקבל אחרי 35 שנים?
בוריס פלדמן: אני שלחתי לכם מכתבים עם כל המסמכים.
בוריס פלדמן: רבותיי, בושה להגיד אפילו לחברים שלי שאני לא מקבל מהחוק.
בוריס פלדמן: כמה יש לנו?
בוריס פלדמן: אולי 50 איש, אפילו יכול להיות פחות, כי אלה שעבדו איתי ביחד, הם כבר בעולם אחר.
בוריס פלדמן: טוב, היה זמן שבאמת אני שתקתי על זה, ידעתי מה המצב במדינה, אבל היום, היום זה בושה אפילו לדבר על זה, שאני לא שייך.
בוריס פלדמן: אני עובד בנגב, כל הנגב.
בוריס פלדמן: בכל הנגב, זה 13 סניפים שאני כל הזמן חייב להיות שם כדי שיהיה כמו ברזל, הארגון שלנו.
בוריס פלדמן: אנחנו עובדים לכבוד, לכבוד, כשצריך מחפשים אותי.
בוריס פלדמן: כן, אתם יודעים על מה מדובר.
בוריס פלדמן: רגע, אני לא עושה טובות.
בוריס פלדמן: אני לא עושה טובות.
בוריס פלדמן: לא, אני אומר רציני וכמו ריאליסטי, ככה זה.
בוריס פלדמן: ואפילו אמרו לי, יש לך אוטו?
בוריס פלדמן: חשבתי אולי רוצים לתת לי אחזקת רכב.
בוריס פלדמן: אולי.
בוריס פלדמן: זה בושה לדבר, למי אין היום אוטו?
בוריס פלדמן: הקטנים האלה, שעושים לנו תאונות בכבישים.
בוריס פלדמן: אני מאוד חושב ומקווה שגם יהיה התיקון הקטן הזה לחוק הווטרנים.
בוריס פלדמן: תודה.
ראובן ריבלין: אני לא ביקשתי ממך, אני בכל זאת רוצה לעזור לך.
בוריס פלדמן: תודה רבה, אני חשבתי שאתה לא באת.
ראובן ריבלין: אני חושב שזה חובתי.
ראובן ריבלין: אני תמיד הצבעתי לא בעד אלה שבאו אליי, אלא בעד שאלה שחשבתי שהם צריכים.
מיכאל נודלמן: משרד האוצר, בבקשה - אחרי כל הדברים שדיברנו פה.
יאיר זילברשטיין: בהצעת חוק יש בעצם שלוש הטבות.
יאיר זילברשטיין: משרד האוצר מסכים להטבה העיקרית, שהיא הגדלת המענק השנתי מ-15% ל-25% מהשכר הממוצע.
ראובן ריבלין: זה כולל גם את חוק ההסדרים שלא ישנה אותו אחרי שהוא יסכים?
ראובן ריבלין: האם זה כולל גם הסכמה לא להכניס את זה לחוק ההסדרים?
יאיר זילברשטיין: כן, בדיוק.
ראובן ריבלין: זאת אומרת, זה הסכמה קבועה, שלא ניתנת לשינוי, כי זה נרשם בפרוטוקול.
יאיר זילברשטיין: הסכמה קבועה, כן.
ראובן ריבלין: לפעמים אתם מסכימים, כי פנו אליי, אתה מבין, בפוליטיקה אין ברירה, לפעמים אי אפשר לסרב, אבל פה מדובר בהסכמה שהיא הסכמה שאין לסגת ממנה, שחוק ההסדרים לא יוכל לשנות אותה.
ראובן ריבלין: כן?
ראובן ריבלין: אתה אומר זאת בשם האוצר.
יאיר זילברשטיין: מה שמושג איתנו בהסכמה, אנחנו עומדים מאחורי ההסכמים שלנו.
יאיר זילברשטיין: הסעיף הזה, הוא הסעיף העיקרי ומרב ההטבה היא פה - היא נאמדה על ידי מרכז המחקר של הכנסת בבין 6 ל-7 מיליון שקלים.
יאיר זילברשטיין: אנחנו מקבלים את ההערכה הזאת ואנחנו מסכימים לתוספת הזאת.
יאיר זילברשטיין: לגבי שתי התוספות, התיקונים השניים – הגדלה של המענק של הדיור והעזרה בהשתתפות למעשה בתרופות.
יאיר זילברשטיין: לשני הדברים האלה, שהם יותר קטנים, אנחנו מתנגדים, בגלל השלכות הרוחב שלהם על חוקים אחרים.
יאיר זילברשטיין: אלה בעצם הסכומים המקסימליים היום שקבועים בחוק להנחות ויש הרבה חוקים אחרים שנותנים הנחות דומות.
יאיר זילברשטיין: אם יחילו את הדבר הזה בהמשך לחוקים אחרים, יש לזה עלות תקציבית מאוד גדולה, ומפה ההתנגדות שלנו.
יאיר זילברשטיין: שוב, למעשה, אני חושב שגם ההגדלה העיקרית היא הישג מאוד נכבד, של הוועדה הזאת.
ליה שמטוב: על כמה כסף מדובר בשני הסעיפים שאתם מתנגדים?
יאיר זילברשטיין: שני הסעיפים האחרים, ההגדלה מ-75% ל-80% הנחה בתרופות, נאמדת בקצת פחות ממיליון שקלים, 850,000 לפי ההערכה של המרכז למחקר, והגדלת הסיוע בדיור, נאמדת במעל 3 מיליון שקלים.
מרינה סולודקין: זה פירורים, אתה יודע.
יאיר זילברשטיין: שוב פעם, הסכום העיקרי הוא הגדלת המענק ולזה אנחנו מסכימים.
יאיר זילברשטיין: ההתנגדות שלנו לשאר הסעיפים נובעת מהשלכות הרוחב לחוקים אחרים.
יאיר זילברשטיין: יש הרבה קבוצות אחרות שמקבלות הנחות דומות---
מיכאל נודלמן: תסביר לנו, איך 10% משכר דירה, זה לא מפריע?
מיכאל נודלמן: 20% זה השלכת רוחב.
מיכאל נודלמן: תסביר לי את זה בדוגמאות, איפה זה משפיע.
יאיר זילברשטיין: היום מנסים לגבש מענים כוללים לאותן קבוצות אוכלוסייה.
יאיר זילברשטיין: הממשלה עכשיו פועלת בצורה מאוד אינטנסיבית והמענים יהיו משמעותיים---
מיכאל נודלמן: אתם נותנים לווטרנים, אתם נותנים לקליטת עולים, כסף, אף אחד לא הולך למשפט ושום דבר.
מיכאל נודלמן: הם קיבלו 10%, עכשיו הם יקבלו 20%, מה זה משנה, 10% או 20%?
מיכאל נודלמן: 7 שנים הם קיבלו 10% תוספת, מה זה משנה?
בוריס פלדמן: ונשארנו חצי.
מיכאל נודלמן: לא, אומר האדון שאחרים גם כן.
ליה שמטוב: חוץ מזה, אם אתם לא מסכימים לסעיף הזה, להוסיף את התוספת לתרופות, אז אם אתם חוסכים פה, אז אתם עוד מעט תחסכו גם במענק שהם יקבלו, כי כל יום כמות האנשים משתנה.
יאיר זילברשטיין: את זה תמיד אפשר להגיד.
יאיר זילברשטיין: זאת הפשרה שהושגה, הסכמנו לסכום הזה.
יאיר זילברשטיין: גם תקציבית, צריך הסכמה שאנחנו הסכמנו לזה, זה לא עלות מבוטלת מבחינתנו בכלל, זה הרבה כסף.
יאיר זילברשטיין: אני חושב שזאת הסכמה ופשרה מאוד מכובדת.
מיכאל נודלמן: מה שקשור לסעיף הראשון, כמו שאמר יושב ראש הארגון, רוב ותיקי המלחמה גרים עכשיו, בשנה האחרונה, בהוסטלים והסכום הזה יהיה יותר גבוה, כמעט לא תהיה תוספת.
מיכאל נודלמן: אולי חצי.
מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים לתקן עם משרד הקליטה.
מיכאלה גרזון: הנתון של ה-3.9%, או הסכום שדובר עליו כתשלום החודשי, הוא הסכום של התוספת ששולם בפועל לאותם---
מיכאל נודלמן: זה ה-10%.
מיכאלה גרזון: כן, זה הסכום.