GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמיליה סלזינגר:
אז לפני 4 שנים, אנחנו פועלים 15 שנה, לפני 4 שנים אנחנו ראינו שהנושא של זהות יהודית, אף על פי שאנחנו לא עוסקים כארגון בנושא הזה, הוא מאוד חשוב והכרחי למשפחה.
אמיליה סלזינגר:
לכן לקחנו את זה כמוקד לנושא משפחה עולה בנושא זהות יהודית וקיבלנו תקציבים מהיחידה יוצאי ניו יורק בנושא ספציפי הזה.
אמיליה סלזינגר:
הרציונאל הוא לעבוד עם אותם הורים שהם נמצאים בבתי ספר שזה קהל יעד שלנו, בבתי ספר שלנו ובתי ספר אחרים שאנחנו נותנים פעילות אחרת לגמרי, מתמטיקה, פיזיקה, תרבות ואחרים אבל כחלק מהתרבות אנחנו ראינו שילדים, לא חשוב מאיזה בית ספר הם, או בית ספר ישראלי בכל זאת, הם מקבלים איזה שהוא מטען ישראלי יהודי ההורים הם מאוד רחוקים בעיקר בשנים האחרונות, הם הבית הוא נשאר בית רוסי, אוקראיני, מולדבני ואין מה לעשות אם אנחנו לא מקרבים את המשפחות ואת ההורים.
אמיליה סלזינגר:
לכן השותף שלנו בפרויקט זה ארגון מחניים מירושלים ואנחנו חילקנו את זה בשני מישורים חינוך למבוגרים להורים, ילדים ויש לנו סדנאות יחד שזה הורים וילדים אחר הצהריים.
אמיליה סלזינגר:
חוץ מזה קייטנות אנחנו חושבים שזה באמת מאוד חשוב.
אמיליה סלזינגר:
אם נוכל לקבל תמיכה, עם משרד החינוך בנושא של קייטנות ומחנות אנחנו עושים את זה, אבל בכסף אמריקאי הוא נגמר.
אמיליה סלזינגר:
הקיץ אנחנו גם פותחים קייטנה שחלק ממנה קייטנה של המשפחה בנושא זהות יהודית.
אמיליה סלזינגר:
מזמינים לשם הם יושבים שלושה, ארבעה ימים שם, הורים יחד עם ילדים, שומעים את ההרצאות, עושים את הסדנאות יותר חוויה אבל חומר, אנחנו נתקלנו בזה שגם הספרים מגיל הרך אנחנו היינו רוצים לתת לחלק להורים איזה שהוא ספר בנושא התורה בסיפורים ואגדות ברוסית, לא מצאנו מתאים, לא מצאנו משהו.
אברהם מיכאלי:
שפה רוסית.
אברהם מיכאלי:
רצינו להורים.
זאב אלקין:
דווקא למחניים, זה מפתיע.
זאב אלקין:
כי מחניים זה גוף שיש לו ספר.
אמיליה סלזינגר:
לא.
אמיליה סלזינגר:
אנחנו בדקנו וגיבשנו את החוברות משלנו שזה מתאים עכשיו לאותה עבודה.
אמיליה סלזינגר:
כי למחניים הספר הוא נושא יותר אקדמאי.
זאב אלקין:
יש שם ספר לילדים.
זאב אלקין:
יש להם ספר סיפורי ישראל לילדים והגדת לבנך.
אמיליה סלזינגר:
כן.
אמיליה סלזינגר:
לספר לבן.
אמיליה סלזינגר:
אבל זה לא מכסה את כל הנושאים שעוברים בגן חובה, בבתי ספר יסודיים, היינו רוצים לתת איזה שהוא מגוון נושאים.
אמיליה סלזינגר:
לא מצאנו מספיק ספר.
זאב אלקין:
ההוצאה החדשה של הספר מכסה, אבל בסדר.
זאב אלקין:
הם הוציאו עכשיו גרסה מלאה שלו לפני שנה.
אמיליה שלסינגר:
לפני שנה, כן.
אמיליה שלסינגר:
אבל אנחנו התחלנו לפני שלוש שנים לא מצאנו.
אמיליה שלסינגר:
אחר כך אני גם דיברתי עם מכללת אורנים, בגשר ומצאנו חלק מהספרות אבל העניין באמת שאין איזה שהוא מוקד יחיד איפה שאפשר למצוא מה שאנחנו בדיוק זקוקים לנושא.
אמיליה שלסינגר:
לכן אם בתוכנית החדשה של משרד החינוך אם יכנס משהו שיענה לדרישות לצורך השטח למחנות, איפה שאנחנו נוכל לצאת בקיץ יחד עם משפחות ולהעביר את הנושא הזה.
אמיליה שלסינגר:
אפילו לא בקיץ, נגיד חנוכה.
אמיליה שלסינגר:
או בסוכות, אנחנו יכולים לעשות את זה.
אמיליה שלסינגר:
להוציא, לעשות לא רק סמינר פעם אחת, כי אני לא חושבת שסמינר, אתם עושים עבודה נהדרת, חשובה מאוד.
אמיליה שלסינגר:
אבל חד פעמי סמינר לבתי ספר י"א שהם באמת מאוד עסוקים במחנים וי"א זה מאוד מאוחר אנחנו חושבים שזה צריך להתחיל יותר מוקדם.
אנה שילקרוט:
אני מנהלת בית ספר "שובו" בנתניה.
אנה שילקרוט:
אני מאנשי שטח כמו שאומרים.
אנה שילקרוט:
מי שעוסק בפועל יום יום, שעה שעה, דקה דקה, שיעור שיעור, בנושא זהות יהודית.
אנה שילקרוט:
רשת "שובו" היא בעצם הוקמה למטרה לקרב עולים מחבר העמים ליהדות ומה שאנחנו רואים בשטח, האוכלוסייה שמגיעה לבתי ספרנו בדרך כלל אוכלוסייה כל כך רחוקה מיהדות שלפעמים שואפת לאפס ומה שדוחף אותם לבית ספרנו זה בדרך כלל רמת לימודים טובה, בדרך כלל שעות נוחות, בדרך כלל משמעת חזקה כמו שאומרים משמעת קומוניסטית וזה בעצם המאפיין את האוכלוסייה של בית הספר שמגיעה אלינו.
אנה שילקרוט:
אנחנו רואים כמחנכים, כמורים וכמחנכים זכות מאוד גדולה שנפלה עלינו בעצם לפתח את הזהות היהודית מאפס.
אנה שילקרוט:
והשאלה הבאה איך עושים את זה?
אנה שילקרוט:
כי אני שמעתי פה הרבה מדברים על סמינרים, על הרצאות, הורים ילדים ובעצם באמת המוקד מה שאני הבנתי זה יותר בבני הנוער בגילאים 16 ומעלה.
אנה שילקרוט:
אבל צודקים פה אנשים שטוענים עד שהם מגיעים עד גיל התבגרות 16 וכל הפסיכולוגים מצביעים על זה שגיל ההתבגרות היום זה 8, 9 אז בדרך כלל האישיות היא כבר מוכנה.
אנה שילקרוט:
זאת אומרת מי שהיה באישיות שלו, לא זכה לקבלת הזהות היהודית הוא בדרך כלל נשאר רחוק.
אנה שילקרוט:
וסמינרים שאני גם לפעמים משתתפת בהם אני ראיתי שהחוויה של הסמינרים באמת חוויה חזקה מאוד ומאוד מבורכת אבל מאחורי הקלעים כשאני מדברת עם בני נוער מה בעצם הביא אותם לסמינרים, אז במרכאות את מסיבת הפיג'מות שמתרחשת בלילות.
אנה שילקרוט:
ולא כל כך את התוכן.
אנה שילקרוט:
זה מה שמעניין אותם.
אנה שילקרוט:
וזה מדאיג מאוד ובאמת אנחנו רואים פה בנתונים, שאני פעם ראשונה ראיתי אותם, אני כמחנכת ומנהלת בית ספר באמת עוד יותר קיבלתי דאגות איך אנחנו רואים את העתיד של העם שלנו.
אנה שילקרוט:
אם לא נתחיל עכשיו מה יהיה בעוד כמה שנים?
אנה שילקרוט:
אז אני רציתי בכמה מילים לספר מה שאנחנו בעצם עושים אנשי שטח, בלי הנחיות משרד החינוך כל כך, בלי הנחיות סוכנות, ג'וינט וכל הארגונים שעוסקים בזה, בעצם זו עבודת נמלים של עצמנו.
אנה שילקרוט:
בעצם, כשרציתי לעצמי לבדוק מה זה זהות יהודית, איזה הגדרות יש באנשי האקדמיה ראיתי לפחות 20 הגדרות.
אנה שילקרוט:
לפחות.
אנה שילקרוט:
ואין אחידות בזה.
אנה שילקרוט:
מה שאנחנו בחרנו, אנחנו בחרנו בעצם הגדרה שמורכבת בשלושה שלבים שהם ייחוד האתני, זה מה שאנחנו כולם יודעים שזה חשוב מאוד וייחוד הדתית וייחוד הטריטוריאלית.
אנה שילקרוט:
אלה בעצם שלושת המרכיבים שמקיפים את כל מה שאנחנו מדברים.
אנה שילקרוט:
את המסורת, את השפה העברית, ספרות עברית, תרבות, את התנ"ך, את כל מה שבפנים.
אנה שילקרוט:
עכשיו, דעתנו, הכלי החשוב ביותר בעצם אני יכולה להגיד מהניסיון, כי אני עוד פעם אומרת מניסיון אולי הקטן באיזה שהוא פינה של בית הספר, הכלי החשוב ביותר זו המשפחה.
אנה שילקרוט:
במשפחה ילד נולד והמשפחה היא הגורם המרכזי לבניית הזהות היהודית.
אנה שילקרוט:
כל הזהות וגם הזהות היהודית.
אנה שילקרוט:
ופה אני רוצה לדבר על עוד מושג שנקרא הזדהות.
אנה שילקרוט:
אי אפשר לבנות זהות בלי הזדהות.
אנה שילקרוט:
אי אפשר לכן מאוד חשוב הקטע של הזדהות ובזה בעצם אנחנו עוסקים.
אנה שילקרוט:
מסביב כמובן חגי ישראל, מסביב מעגל החיים.
אנה שילקרוט:
אני הכנתי מצגת בדיוק חמש דקות אבל אין פה אפשרות להראות אותה, יש פה תמונות, מי שמעוניין יכול לראות.
אנה שילקרוט:
אני כבר מסיימת.
אנה שילקרוט:
השעה המשפחתית אנחנו עובדים על זה שתלווה את כל הילדים מכיתה א' עד כיתות י"ב והיא מתחילה מעבודת השורשים, שיש פה דוגמאות, וזה ילדי עולים.
אנה שילקרוט:
וזה מאוד מעניין לראות איך ילדי עולים מנתחים את המשפחה שלהם ואת הזהות שלהם ואת ההשתייכות והזדהות עם העם היהודי.
אנה שילקרוט:
ומה שמאוד חשוב בעבודת השורשים שבעצם נעשית בכל בתי הספר בארץ, מה שייחודי אצלנו זה שילדים חוקרים לא רק את העדה שלהם ולא את המשפחה הקרובה שלהם אלא גם את ההשתייכות שלהם לעם כולו.
אנה שילקרוט:
את האמהות מהתנ"ך את האבות מהתנ"ך.
אנה שילקרוט:
ילדה אחת כתבה שקוראים לאנה על שם סבתא חנה.
אנה שילקרוט:
ולכן אני בחרתי לחקור על חנה ושבעת בניה ומזה מתחיל סיפור של השתייכות והזדהות ותחושת המשפחה באמת כל כך חזקה בבית ספרנו.
אנה שילקרוט:
אנחנו גם בהמנון של בית ספרנו שרים כמעט כל יום.
אנה שילקרוט:
"שובו" זה בית חינוך שלי, "שובו" זה משפחה שלי.
אנה שילקרוט:
אז מי שרוצה לראות את זה גם פרויקט הספר, שאנחנו חושפים את התלמידים לכל הספרות הישראלית מכל ההיבטים, מכל העיתונים וגם הפעילות המאוד מורחבת שבעצם הכנתי אבל הבנתי שאין לנו זמן.
ליאוניד פרידמן:
אני מפורום הורים ובמסגרת פורום הורים מופיע ...
ליאוניד פרידמן:
משרד החינוך ונערך מבצע על לגיוס היהודים בקרב בני נוער עולים וקודם כל אנחנו רוצים להבחין הישגים בזהות היהודית וזהות האזרחית ועכשיו אנחנו מדברים כל הזמן רק על הזהות היהודי וגם מתאמנים זהות ישראלית.
ליאוניד פרידמן:
זה לא אותו דבר ואני רציתי להדגיש כמה ממצאים.
זאב אלקין:
זה מונח בפנינו.
זאב אלקין:
כי כולם קיבלו את הנייר הזה אז חבל לחזור על זה.
ליאוניד פרידמן:
וגם להוסיף כמה ממצאים שאין בדפים האלה.
ליאוניד פרידמן:
יותר מ- 40% מהנשאלים חושבים שאין צורך ללמוד מסורת יהודית ולא רוצים ללמוד.
ליאוניד פרידמן:
יותר מ- 40%.
ליאוניד פרידמן:
45% מבני נוער מניחים שאין להם עתיד בישראל.
ליאוניד פרידמן:
לפי המכתב שלנו רוב הנשאלים לא יודעים תרבות רוסית ותרבות ישראלית.
ליאוניד פרידמן:
כמעט 70% בין הנשאלים חושבים שאין צורך ללא יהודים לעבור גיור.
ליאוניד פרידמן:
36% מן הנשאלים לא ידעו לפני העלייה שיש להם שורשים יהודים.
ליאוניד פרידמן:
11% מן הנשאלים הצביעו שיש להם חברים ערבים וגם עכשיו אני אמרתי כמה ממצאים שלא כללנו בחומר שאתם קיבלתם.
ליאוניד פרידמן:
זה באמת הממצאים מאוד מדאיגים אותנו וצריך לעשות על הזמן ולפתור את הבעיה אפשר רק ביחד כל החברה, בתי ספר, משפחה וקהילה וכולי ואני מסכים איתך שאמרת שהכי חשוב לשנות את האווירה במשפחה ושאלנו מומחים, יותר מ- 40 מומחים שיש להם ניסיון רב עם עבודת בני נוער עולים והם אומרים שהסיבה הכי חשובה שאפשר לשנות את המצב זה אופי היהודי במשפחה.
ליאוניד פרידמן:
אם יש חינוך יהודי במשפחה זה בטח אפשר לשנות את המצב ולהשפיע עליהם.
זאב אלקין:
אני אעצור את הדיון כבר כאן.
זאב אלקין:
ההמשך יהיה בשבוע הבא כאשר אנחנו בראש ובראשונה נבקש ממשרד החינוך בשבוע הבא להציג שני דברים.
זאב אלקין:
אחד, זה בכל זאת לנסות להסביר לנו מהו הרציונאל אחרי המתכונת הקיימת היום, מאיפה נלקח המספר הזה 2,700 ולמה דווקא מספר כזה ומענה לאיזה אחוז מכלל התלמידים שצריכים היו צריכים לתת את זה, למה נבחרה שנת י"א כשנת הפעילות ולמה דווקא סמינר של שלושה ימים חד פעמי ולא דגמים אחרים של פעילות.
זאב אלקין:
זאת שאלה אחת.
זאב אלקין:
שאלה שנייה חשובה אפילו יותר, אנחנו נבקש מאנשי המשרד לחשוף בפנינו את אותם מחשבות ותוכניות שהם בשלבי גיבוש לקראת שנת הלימודים הבאה.
זאב אלקין:
אני מניח שאם מדובר בהפעלה בשנת לימודים הבאה זה צריך להיות בשלבי גיבוש מתקדמים כי אנחנו כבר בקיץ וגם לעדכן אותנו על התמונה התקציבית של העתיד הזה.
זאב אלקין:
האם התוספות התקציביות שהעתיד הזה דורש מובטחות, או שעדיין חסר תקציב ואם כן חסר אז כמה.
זאב אלקין:
ומאיזה גורמים.
זאב אלקין:
מתוך המשרד עצמו, תוספת תקציבית למשרד וכולי.
זאב אלקין:
נשמע גם התייחסות של שאר החברים.
זאב אלקין:
אנחנו עד אז גם נוכל לקבל את הנתונים של משרד הקליטה ונוכל לראות איך הם מדברים עם הנתונים של משרד החינוך.
זאב אלקין:
אני גם אבקש מהנציג של הסוכנות לקראת פעם הבאה, אני לא יודע אם אתה או מישהו אחר ייצג את הארגון, אבל מי שלא ייצג שהוא ינסה לבדוק את הרצף.
זאב אלקין:
האם הסוכנות מתאמת את הפעילות שם עם מה שהיא עושה פה במרכזי קליטה ועם מה שעושה משרד החינוך כאן והאם מתקיים דיאלוג בנושא הזה.
מרינה סולודקין:
שלום לאורחים של ועדת העליה והקליטה, ושלום לצופים שלנו, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.
מרינה סולודקין:
היום אנחנו דנים בוועדת העלייה והקליטה בהצעה לסדר היום, אלימות בקרב הקהילה האתיופית, ואני מאוד שמחה שיש לנו היום נציגים, זה ראש העיר של העיר רחובות מר שוקי פורר, יש נציגים של הקהילה האתיופית, ואני אתן לדבר למר דני אדמסו, יש נציגים של המשטרה, משרד הרווחה, משרד החינוך וגם המלחמה בסמים וגם משרד הקליטה, שזה מאוד חשוב.
מרינה סולודקין:
הנושא שלנו בקרב העולים, זו לא ישיבה ראשונה ולצערי הרב זו לא ישיבה אחרונה.
מרינה סולודקין:
כולנו יודעים שיש משברי קליטה, יש אחוז גבוה של עבריינות של נוער, וזה לא רק קהילה אתיופית, זה גם קהילה שאנחנו מייצגים, קהילת יוצאי חבר המדינות, ואני חושבת שלמדינת ישראל יש ניסיון רב איך לטפל, גם בנושא של קליטת העלייה, גם במשברי הקליטה.
מרינה סולודקין:
הנושא של עבריינות ואלימות בתוך הקהילה האתיופית ומשברים עמוקים בתוך הקהילה שנקלטת יותר משלושים שנה בארץ זה נושאים אקוטיים מאוד, ואני רוצה להתחיל שקשה לנו מאוד לדבר על רצח של נער, אדם אטרקי, שהיה נער מצויין, תלמיד מצטיין, וקורבן התורן של אלימות הנוער.
מרינה סולודקין:
אז אני מבקשת ממר דני אדמסו לייצג את העניין.
מרינה סולודקין:
בבקשה.
דני אדמסו:
נושא האלימות של יוצאי אתיופיה, אפרופו, אנחנו יושבים פה, מחר אם אני לא טועה מתקיים בבר אילן גם איזה שהוא כנס מאוד גדול בנושא מניעת אלימות, ואנחנו עושים המון כנסים.
דני אדמסו:
אני לפעמים אפילו תוהה האם במשאבים האלה יכלנו להשקיע לא מעט מניעה בנושא של בני נוער.
דני אדמסו:
לפני כשבוע, ברביעי ביולי, יצאה הודעה משותפת של משרד הקליטה ומשטרת ישראל על ירידה ברמת הפשיעה בקרב עולים.
דני אדמסו:
דבר שכביכול מעיד שמשרד הקליטה בשיתוף עם משטרת ישראל מונעים את הפשיעה וכל מה שיוצא בזה.
דני אדמסו:
אבל אנחנו רואים את המציאות, הכל מתפוצץ לנו וכל מה שנשאר זה למכור איזושהי אשליה שהכל בסדר, שזה לדעתי לא אחראי במיוחד.
דני אדמסו:
אני מחזיק פה את ההודעה ביד, והירידות האלה לא בהכרח מעידות שיש ירידה ברמות הפשיעה, אלא הן מעידות שאין אכיפה בנושא.
דני אדמסו:
הנתונים שהוצגו פה לחודשים ינואר עד מאי, מעידים בגדול שהיתה אולי קצת אכיפה, אבל זה לא אומר שאין בעיות ואין פשיעה.
דני אדמסו:
זה מה שחשוב לי שהציבור ידע.
דני אדמסו:
מדובר פה בכמות של אוכלוסיה, אם אנחנו לוקחים את הנושא הזה של בני נוער יוצאי אתיופיה, מדובר בשני אחוז מכלל האוכלוסיה, בין הגילאים עשר עד תשע עשרה, כאשר רמת הפשיעה או אלה שיש להם תיקים פליליים קרוב לארבעה אחוז.
דני אדמסו:
זה אומר כפול מהכמות היחסית שלהם באוכלוסיה.
דני אדמסו:
ולכן קודם כל זה משהו שצריך לטפל בו ברמה הלאומית.
דני אדמסו:
זאת אומרת שיש פה בעיה והטיפול צריך להיות ברמה המערכתית, לא במקום כזה ולא במקום אחר.
דני אדמסו:
רחובות היא רק דוגמא.
דני אדמסו:
ברחובות, אם אנחנו מדברים מתוך מאתיים עשרים וחמישה תיקים פליליים שנרשמו מהשמונה עשרה, זה יותר מחמישים ושניים אחוז מהנערים ברחובות שנרשם עליהם תיק פלילי זה יוצאי אתיופיה.
דני אדמסו:
וזה בעיה, וגם שם צריך לטפל בנושא.
דני אדמסו:
אני אתן עוד דוגמא, רק כדי להמחיש, כי לרוב כשנותנים את הדוגמאות הן ממחישות.
דני אדמסו:
בגדרה נפתחו בשנת 2006 כעשרים ושלושה תיקים פליליים.
דני אדמסו:
מתוכם עשרים יוצאי אתיופיה.
דני אדמסו:
ואני אנסה להסביר איפה נובעים רוב הדברים, ובסוף אולי אם יישאר זמן אני אשמח לתת גם כמה המלצות שאנחנו, מהתובנות שלנו אנחנו נגיד את זה.
דני אדמסו:
רוב הבעיות האלה נובעות כי קודם כל יש איזו שהיא תדמית שהמשטרה יצרה לה שבני נוער יוצאי אתיופיה כאשר רואים שוטר הם רוצים או לברוח איך הם מתגוננים.
דני אדמסו:
ויש פה איזו שהיא עצירה או חוסר זיהוי, סליחה, ואני אמרתי את זה בוועדות האחרות בנושאים האחרים אבל גם בנושא הזה זה חוזר על עצמו, חוסר היכולת שלי להסוות את עצמי בשטח זה הופך להיות לבעייה.
דני אדמסו:
זאת אומרת כאשר שוטר עצר, ואני מדבר בחוויה אישית שאני מכיר בראשון באולם, אחרי שהיתה התפרעות באולם חתונות, כאשר רדפו אחרי כמה נערים שפשעו או שברו בקבוקים, רצו אחריהם, עצרו את האתיופים הראשונים שנתקלו בדרך, כי השוטר לא יודע לזהות, רדף אחרי מישהו ועצר אותם.
דני אדמסו:
כאשר ילד כזה שלא נעצר או נעצר ונרשם עליו כל נתון ללא שום סיבה, בפעם הבאה שיראה שוטר ברור שהיחס שלו אליו יהיה אחרת, ואנחנו כותבים לילדים האלה בגיל מאוד צעיר קורות חיים.
דני אדמסו:
קורות חיים של פשיעה.
דני אדמסו:
אני חושב יש לנו אחריות כחברה, ואני תיכף אתייחס מה משטרת ישראל כן יכולה לעשות.
דני אדמסו:
אם אנחנו נבדוק היום, ואני מזמין את כולם לבדוק ברמה הלאומית, ברמה של המדינה, את אסטרטגיית העבודה של משטרת ישראל, המשרד לבטחון פנים, אין להם איזו שהיא תכנית הוליסטית שאמורה לענות.
דני אדמסו:
לא מישהו שיטפל באתיופים שנמצאים, שנחשבים כפושעים בשכונת רמלה, לא יודע באיזה מקום או ברחובות.
דני אדמסו:
אלא מתוך כך שהיא רוצה ללמוד את הכלים, שיש לה אוכלוסיות מגוונות, שיש לה אוכלוסיה מכל העדות, היא צריכה להתמודד כמערכת, איך היא נותנת מענה לעולים החדשים האלה, שחלקם ההורים שלהם לא דוברים את השפה.
דני אדמסו:
היום אין תכנית כזאת.
דני אדמסו:
אפילו הנתונים שיש היום במשטרת ישראל זה לגבי עולים שנמצאים משנת 90' והלאה, ואני אשמח אם יש נתון אחר שהמשטרה תיתן בנושא הזה.
דני אדמסו:
אין היום תכנית.
דני אדמסו:
ואחת ההמלצות שלנו היא באמת שהמשטרה תיקח לעצמה במסגרת התפקידים השונים, אני מכבד כל תפקיד, שיהיה ברחובות או ברמלה, שיטפל בנושא האוכלוסיה שם.
דני אדמסו:
המערכת צריכה ללמוד.
דני אדמסו:
מה יהיה כשהשוטר הזה לא נמצא, האם המערכת לא צריכה בתוכה ללמוד לעצמה, האם המערכת לא צריכה ללמוד מהזקני קהילה של אוכלוסיה שמרכיבות את האזרחים שלה.
דני אדמסו:
אלה תהיות שברמה הלאומית, שאני מבקש מחברי הכנסת להתייחס אליהן ולתת על זה את הדעת, כי לא יכול להיות שמשטרת ישראל, אנחנו קולטים, כל חודש מגיעים כשלוש מאות עולים, בערך כל שנה, דוד ממשרד הקליטה יתקן אותי, עוזבים קבוצה מסויימת את המרכז קליטה ועוברים לדיור קבע.
דני אדמסו:
האנשים האלה צריכים איזה שהוא מענה.
דני אדמסו:
אני לא יודע על איזו שהיא תכנית במרכזי הקליטה שנותנים איזו שהיא התייחסות לנושא הזה של הבנה של מערכת.
מרינה סולודקין:
כולנו יודעים מה המשטרה צריכה לעשות, אבל מה קהילת יוצאי אתיופיה חייבים וצריכים לעשות ומה בתכניות שלכם.
מרינה סולודקין:
איך אתם קודם כל מתמודדים עם עבריינות, פשיעה ומניעת הפשע.
דני אדמסו:
אני יכול להגיד, אנחנו גם כארגון, ואני מניח ארגונים אחרים שמטפלים בזה, יש כאלה שפתחו מועדוני נוער כדי להתמודד עם זה ויש ביקורות כאלה או אחרות.
דני אדמסו:
אנחנו כארגון, אני יכול להגיד במובנים מסויימים, קשה לי להגיד כמייצגי כל הקהילה אבל ההתמודדות שלנו להעלות לסדר יום ציבורי, למודעות של הקהילה, שהורה יוכל להבין כאשר שוטר מתקשר אליו ואומר לו שצריך להוציא את הילד בערבות כדאי שילך ויעשה את זה, אבל השוטר לא מבין מה זה שההורים לא מבינים מה זה בערבות להוציא את הילד או עצרנו את הילד שלך, הם לא מבינים את זה.
דני אדמסו:
אני חושב שאת המודעות הזאת צריך לעשות.
דני אדמסו:
הקהילה צריכה להיות כמובן מודעת למהלך הבירוקרטי אבל הוא קשה בייחוד למי שלא מצליח לקרוא, ותהליך ההנגשה שלנו כאזרחים הרבה פעמים הוא דרך ניירות, דרך מכרזים, איזה אנשים, איזה הורים עולים חדשים שהגיעו זה עתה אנחנו מצפים שיקראו.
דני אדמסו:
אז אני יכול להגיד שבמקרה הזה, לגבי העולים החדשים, זה נחמד יהיה להגיד איפה האחריות של הקהילה, אבל אני חושב שאנחנו שיודעים שיש מגבלה, ויש פה מגבלה, ואני לא מסתיר אותה, רוב ההורים לא יודעים קרוא וכתוב, רוב ההורים לא ניזונים ממערכת תקשורתית שמדינת ישראל מאכילה אותנו יום ולילה, אותי, אותך ואת כל האנשים שיושבים פה.
דני אדמסו:
הם לא קוראים ולא נגישים למשאבים אזרחיים בסיסיים.
דני אדמסו:
אז אני חושב, אפשר להאשים את הקהילה.
מרינה סולודקין:
טיפול הולם בבעיה זה גם משטרה, זה גם חינוך, זה גם עיריות, זה גם קהילה.
מרינה סולודקין:
בלי קהילה שום דבר לא ילך.
דני אדמסו:
אני לא מסכים שבקהילה שום דבר, אני חושב שהמודעות בקרב בני הנוער, יש הרבה, אני חושב, אי אפשר לעשות עבודה רק בצד אחד.
דני אדמסו:
אני חושב כאשר כמה שנכין את הקהילה, כאשר הקהילה תיגש למשטרה לא יהיה לה מערך מענה שמבין מה הצרכים של הקהילה אז לא עשינו בזה, אז יהיו לנו עוד אזרחים שילכו למשטרה, יקבלו בוקסים במובן הזה שלא יהיה להם מענה, יחזרו, אני אלך לשם, יגידו זה כמו האיש מביטוח לאומי, הוא לא מבין אותי בכלל, מה אתה רוצה שאני אעשה שם.
דני אדמסו:
למה, כי אין מישהו שמסביר את המנגנון.
דני אדמסו:
הצרכים של אותה אוכלוסיה לצורך העניין בנושא הזה לא מוסברים במובן הזה כצורך אמיתי של חלק ממערך הרבה יותר גדול.
דני אדמסו:
לכן אנחנו רשמנו פה את ההמלצות שלנו, אחד אני חושב בנושא של מניעה, משטרת ישראל צריכה בדרגות השונות, בתפקידים השונים שלה, לשים יוצאי אתיופיה.
דני אדמסו:
זה יכול להיות גם לעבוד עם הקהילה האתיופית אבל הרבה יותר לעבוד עם המערכת של המשרה כי המשטרה כמערכת יהיה לה ידע לגבי אוכלוסיות אחרות.
דני אדמסו:
אני לא באמירות האלה שרק אתיופי יכול לטפל באתיופי.
דני אדמסו:
אני לא חושב.
דני אדמסו:
כי אנחנו כבר יש פה שליש מהאוכלוסיה האתיופית נולד בארץ.
דני אדמסו:
אבל המערכת צריכה ללמוד, כי לא משנה מי יבוא, היא תוכל להתמודד הרבה יותר.
דני אדמסו:
אני חושב שאחד הדברים שיכול לעזור, לפחות ברמה הבסיסית שמשטרת ישראל יהיה לה מידע, אני חושב שבהכשרת שוטרים של משטרת ישראל צריך להיות חלק מאיזה שהוא מערך מידע, המשטרה שנכנסת ככוח אדם, זה לא משנה אם השוטר הזה לא הולך לעבוד ולא צריך לחלק אותם לקבוצה, זה שהולך לעבוד עם אתיופים, זה שלא הולך לעבוד, משטרת ישראל כמדינת משטרה צריכה לדעת שיש אוכלוסיות מורכבות וצריכים להכניס איזה שהוא מערך מסודר בהכשרה של המשטרה.
דני אדמסו:
אני חושב שזה גם יהיה נכון ברמה של הרשות, אני יודע שברחובות יש, יושב פה ראש עיריית רחובות, אני חושב שברמה העירונית כל עיר צריך להיות אדם מהקהילה שיהיה במשטרת ישראל, עוד פעם, שלא יהיה איש לפניות הציבור של קהילת יוצאי אתיופיה, שוטר מן המניין, כאשר השוטרים יוכלו ללמוד ממנו, ויש הרבה מה ללמוד ממנו בנושא הזה.
דני אדמסו:
אני חושב שחייב כל התהליך הזה שדיברתי עליו איננו רלוונטי אם אין פה שיתוף פעולה בין משרד החינוך, משרד הרווחה וכל הגורמים האחרים שמעורבים, כי בסך הכל הנערים האלה מגיעים למשטרה בדרך כלל אחרי שעות הלימודים, והילדים מגיעים מהגנים או ממערכת החינוך שלך מדינת ישראל.
מרינה סולודקין:
תודה למר אדמסו, עכשיו אני נותנת את רשות הדיבור לראש העיר מר שוקי פורר, ולפני זה אני מתנצלת, כי חברי יושב ראש ועדת עלייה וקליטה מיכאל נודלמן עכשיו הוא בוועדת כלכלה, אני חושבת שמעבירים את חוק מיחזור של בקבוקים שזה מאוד חשוב.
מרינה סולודקין:
וגם אני צריכה לציין שזה הצעה לסדר היום דחופה של זבולון אורלב, אבל בגלל שהוא בבית החולים, ואנחנו מאחלים לו רפואה שלמה, הוא לא כאן.
שוקי פורר:
אני קודם כל מודה לוועדה שמקיימת היום שני דיונים, שקשורים לעדה האתיופית ולקליטתה.
שוקי פורר:
אנחנו נמצאים, אני אומר את זה עכשיו וזה שייך גם לדיון של הוועדה בשעה אחת עשרה, אנחנו נמצאים במצב אנומלי.
שוקי פורר:
מדינת ישראל קלטה עלייה שהיא מונה כיום למעלה ממאה אלף נפש, והמשימות העיקריות של קליטת העלייה הזאת הושמו לפתחן של הרשויות המקומיות, והממשלה משכה את ידה מהעניין.
שוקי פורר:
לא יכול להיות שרשות מקומית תתמודד עם בעיות קשות של קליטת עליית עולי אתיופיה, שהן לא פשוטות, כאשר הדבר נשאר באחריותה.
שוקי פורר:
להבדיל אלף אלפי הבדלות, גם הנושא שהיה עכשיו בחדשות, של הפליטים מסודאן, זו בעייה לאומית.
שוקי פורר:
המדינה חושבת שצריך לקלוט פליטים, בבקשה.
שוקי פורר:
אי אפשר להטיל את זה על רשות מקומית.
שוקי פורר:
זה לא יכול להיות.
שוקי פורר:
ולא חשוב מה דעתו האישית של כל אחד ואחד.
שוקי פורר:
אבל בנושא של יהודי אתיופיה יש איזה שהוא ויכוח, אז מה שקורה הוא שרשות קצת יותר חזקה מסוגלת להתמודד עם הבעיה.
שוקי פורר:
שוב, דעו לכם, רחובות, ואני גאה על כך שכעשרת אלפים יוצאי אתיופיה גרים ברחובות, כעשרה אחוז מאוכלוסיית האתיופים במדינת ישראל גרים ברחובות, ואני גאה על כך שרחובות קולטת אותם.
שוקי פורר:
אבל זה הולך על חשבון השרותים של תושבי רחובות.
שוקי פורר:
שלא תהיה טעות.
שוקי פורר:
הכספים שאנחנו משקיעים ברצון בקליטת עולי אתיופיה, שהממשלה צריכה להשקיע אותם, צריכים להיות מושקעים בשרותים לתושבי השכונה.
שוקי פורר:
זה אני אומר באמירה כללית.
שוקי פורר:
באמירה יותר פרטנית, קודם כל נרצח ילד ברחובות.
שוקי פורר:
נרצחה גם ילדה ברחובות.
שוקי פורר:
אני אומר לכם, אין לזה שום קשר לעדה האתיופית.
שוקי פורר:
במקרה, זה יכול היה להיות ילד רוסי, זה היה יכול להיות ילד ישראלי, זה היה יכול להיות ילד תימני.
שוקי פורר:
אין לזה קשר.
שוקי פורר:
יש לנו בעיה של שעות הפנאי של הנוער, אתיופים ולא אתיופים.
שוקי פורר:
אני מוחה נגד השמת סטיגמה.
שוקי פורר:
קודם כל אני חושב, מתוך היכרות עמוקה וקרובה, הקהילה האתיופית איננה קהילה אלימה.
שוקי פורר:
האלימות היא לא באופי של האתיופים.
שוקי פורר:
להיפך, עולי אתיופיה הם אנשים סבלנים, והאמינו לי, הם חיים בתנאים מאוד קשים, ואוכלוסיות אחרות בתנאים האלה היו מתנהגים הרבה הרבה יותר גרוע.
שוקי פורר:
הם סבלנים, הם מסתפקים במועט, הם מחכים, הם יודעים לחכות לתהליכים.
שוקי פורר:
אבל אנחנו חייבים לספק להם תנאים.
שוקי פורר:
אנחנו לא עושים את זה.
שוקי פורר:
אנחנו לא עושים את זה, אנחנו לא נותנים מספיק פעילות לנוער בשעות הפנאי.
שוקי פורר:
נוער שאין לו מה לעשות הולך לפשע.
שוקי פורר:
נוער שיושב על הברזלים, אין לו מקומות בילוי, אין לו מקומות תעסוקה, הולך לפשע.
שוקי פורר:
נוער שנמצא מחוץ למסגרות לימודיות הולך לפשע.
שוקי פורר:
נוער שלא נמצא בתוך מסגרת של בית ספר, בתוך מסגרת של פנימיה, בתוך מסגרת של לימודים, בתוך מסגרת של תנועת נוער, בתוך מסגרת של מתנ"ס, בתוך מסגרת שמכוונת אותך לגיוס צבאי הוא ילד שהולך לעבריינות או ילדה שהולכת לעבריינות.
שוקי פורר:
אני יכול להצביע לכם ברחובות על הישגים לא קטנים בתחום הזה, ויושב פה סגן מפקד משטרת רחובות ידידי אלי מוסרי, ויושב פה מפקד המשטרה שלנו בקרית משה, שמשון.
שוקי פורר:
אנחנו הקמנו תחנת משטרה לתפארת בקריית משה.
שוקי פורר:
ולא רק כדי למגר את הפשיעה.
שוקי פורר:
אלא כדי שזו תהיה כתובת, כפי שאתה אמרת, שתושב אתיופי שלא יודע מה זה משטרה, ורואה שוטר וזה מפחיד אותו, יודע רגע אחד, יש לי שוטר שאני יכול לדבר איתו גם בשפתי, ומבין אותי ויכול להסביר לי מה זה התהליך הזה בכלל שהולך פה עם נושא המשטרה.
שוקי פורר:
אני רוצה לציין, יושבים פה נציגי התושבים בקריית משה.
שוקי פורר:
התושבים התארגנו לפעולה.
שוקי פורר:
יש היום משמר אזרחי בתוך שכונת קריית משה, ואני מצטט את זה בפעם השלישית השבוע, מפקד משטרת רחובות סגן ניצב אלון לבבי שהיה בתחנה בשלוש השנים האחרונות התחלף השבוע.
שוקי פורר:
בשיחה אישית שהיתה לי איתו הוא אמר לי: אם אני יכול למנות הישג אחד משלוש שנות שירותי ברחובות אני מונה את ההישגים שהגענו אליהם ביחד בקריית משה.
שוקי פורר:
הדברים הם ברי השגה, צריך רק להקדיש את המאמצים.
שוקי פורר:
אני אומר שוב, אני חוזר ומסכם את מה שאני רוצה לומר עכשיו, הממשלה לא יכולה לשבת ולהגיד אני יש לי את הכללים שלי ואני לא רוצה להתייחס לזה באופן מיוחד.
שוקי פורר:
לקליטת עולי אתיופיה צריך להתייחס באופן מיוחד.
שוקי פורר:
אנחנו נדבר בישיבה הבאה גבירתי היושבת ראש על נושא המלצות ועדת המנכ"לים.
שוקי פורר:
אני לא רוצה להיכנס לזה עכשיו.
שוקי פורר:
אמרו לי שסוף סוף, הרי לפני ארבעה חודשים, במרץ נדמה לי, היינו ביחד בוועדת שרים לענייני קליטת עלייה בנושא הטבות לאתיופים.
שוקי פורר:
זו בושה מה שהוגש לוועדה הזאת.
שוקי פורר:
רצו לפתור את העניין בכמה פירורים.
שוקי פורר:
אנחנו מחינו נגד העניין הזה, אמרנו יש המלצות של ועדת מנכ"לים, ראש הממשלה מינה שוב ועדה, כדי שתביא, ובישר לי מנכ"ל משרד ראש הממשלה שבשבועות הקרובים, בעוד שבוע שבועיים, יהיה דיון בוועדת שרים לענייני קליטת עלייה בנושא ההטבות לאתיופים.
שוקי פורר:
אבל חייבים להתנער כאן.
שוקי פורר:
אני מקווה שראש הממשלה הבין את המסר.
שוקי פורר:
וההנחיות של הוועדה הזאת תהיינה אחרות מאלה שהיו קודם.
שוקי פורר:
אני רוצה לומר לכם, רחובות גאה בהישגים שלה בקליטת עולי אתיופיה, גאה בהישגים שלה בטיפול בנוער מנותק, גאה בהישגים שלה במניעת נשירה מבתי הספר, גאה בהישגים שלה בחינוך, שמתחיל אצלנו מלידת הילד ועד בגרות.
שוקי פורר:
אבל היא לא תוכל לאורך זמן לשאת את הדברים האלה על גבה שלה ועל גבי תושביה.
אלי זרחי:
גבירתי היושבת ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אני דווקא ברשותך גבירתי היושבת ראש הייתי רוצה קצת להסיט את הדיון וללכת בכיוון שראש העיר שלי אמר, התירוץ לישיבה הזאת זה רצח של נער שאנחנו עבדנו איתו בבית ספר אורט, ובפרוייקט שלנו.
אלי זרחי:
הוא נרצח במקרה.
אלי זרחי:
אנחנו מדברים גבירתי היושבת ראש על נוער נורמטיבי.