GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב אלקין:
הרי מדובר בעיר הבירה של מדינת ישראל, מדובר ביום שהוא יום ציון ממלכתי לפי החוק, ולמה צריכים להשאיר את כל האירוע הזה למזל ולמערכת יחסים כזאת או אחרת בין מארגנים פרטיים לבין העירייה?
זאב אלקין:
תיכף נשמע כאן איך קרה ולמה קרה, אבל מראש הייתי רוצה להציע לנו כיוון נוסף לדיון, מעבר לניסיון לברר, והיא השאלה האם לא ראוי שהמדינה תיקח על עצמה בעתיד את ארגון המצעד הזה, לפחות בעיר הבירה.
זאב אלקין:
אני לא חושב שמדובר בעלויות גבוהות מדיי.
זאב אלקין:
כך נוכל לגמול ולו במעט את החוב שמדינת ישראל חייבת לוותיקי מלחמת העולם השנייה.
מיכאל נודלמן:
אולי תוכל לומר את הדברים ברוסית מאחר שנמצאים כאן אנשים רבים שלא מבינים עברית.
זאב אלקין:
אחזור על דבריי בשפה הרוסית.
זאב אלקין:
(חבר הכנסת אלקין מתרגם את דבריו לשפה הרוסית).
מרינה סולודקין:
אני חושבת שטוב עשה יושב-ראש הוועדה וחבר הכנסת זאב אלקין כאשר העלו את הנושא לדיון מאחר שמה שקרה בזמן המצעד, זאת בושה.
מרינה סולודקין:
אני חושבת שבעיריית ירושלים לא מבינים שהם פוגעים באוכלוסיית העולים ועושים זאת בדרכים שונות.
מרינה סולודקין:
אתם זוכרים את השערורייה סביב בית העולה ובית הקהילות בעיר, ועכשיו, מסיבות פוליטיות, פגעו גם במצעד.
מרינה סולודקין:
אני חושבת שזה לא מקרה פרטי של התנהגות עיריית ירושלים כלפי אוכלוסיית העולים של כל הקהילות בעיר.
מרינה סולודקין:
אנחנו יושבים כאן ודנים בנושא כי אנחנו צריכים לתת הגנה לאנשים שאנחנו מאוד מכבדים ומשנת 2000 גם מדינת ישראל גם מדינת ישראל מכירה את תרומתם גם בזמן המלחמה לניצחון, גם בהקמת מדינת ישראל וגם התרומה שהם הביאו בצורת בנים ונכדים שמשרתים עכשיו בצבא הגנה לישראל.
מרינה סולודקין:
קיבלתי טלפונים ומכתבים רבים, אבל הבאתי לכאן מכתב של נחום איציק שהוא לא רק וטרן של מלחמת העולם השנייה אלא הוא גם נכה של המלחמה.
מרינה סולודקין:
במכתב הוא כותב שקהילת הווטרנים מאוד מאוד מופתעת מכך שמתקיימת שתיקת הכבשים, שהמנהיגים של המדינה שותקים וכי ידוע למה הם שותקים ולמה הם לא מדברים עם ראש העיר ירושלים על המקרה שהיה.
מרינה סולודקין:
אנשים חושבים שראש המערכת, שהוא ראש-הממשלה, צריך להזמין את ראש עיריית ירושלים ולדבר אתו בארבע עיניים.
מרינה סולודקין:
צריך לראות איך אנחנו נראים לא רק במדינת ישראל אלא גם מחוץ למדינה.
מרינה סולודקין:
אני מאוד תומכת בהצעת חבר הכנסת זאב אלקין שהמצעד בירושלים הוא נושא של משרד הביטחון ומשרד הקליטה והוא יכול להיעשות בצורה מכובדת ולתת את כל הכבוד לווטרנים המשתתפים במצעד.
מרינה סולודקין:
(חברת הכנסת סולודקין מתרגמת את דבריה לשפה הרוסית).
צבי הנדל:
אני מתנצל בפני היושב-ראש על כך שאני לא מגיע לכל ישיבות הוועדה שהיא מאוד חשובה לי אבל בדרך כלל אני קבור בוועדת חוץ וביטחון.
צבי הנדל:
כאשר אני שומע שיש דברים רגישים וחשובים לי, אני משתדל להגיע.
צבי הנדל:
לצערי הגדול ולצער כולנו הזמן עושה את שלו וכמות הצדיקים האלה ממלחמת העולם השנייה הולכת ופוחתת.
צבי הנדל:
אני לא יודע עוד כמה שנים נדון בסוגיה של הצועדים כי אני לא יודע עוד כמה שנים יצעדו.
מרינה סולודקין:
עד 120.
צבי הנדל:
נכון, אבל נגיע גם לשם.
צבי הנדל:
בכל מקרה, הדור הולך ופוחת.
צבי הנדל:
כדי שהמדינה תיקח על עצמה את הנושא – ודבריך נראים לי – זה לא משרד הביטחון ולא משרד הקליטה למרות שהם יכולים להיות הזרוע המבצעת או המארגנת, צריכה להיות החלטה של ועדת שרים לטקסים וסמלים.
זאב אלקין:
הם הוזמנו לכאן.
צבי הנדל:
אם אני לא טועה, השר הממונה על ירושלים הוא גם השר שממונה על טקסים וסמלים ויש לו את הרגישות שלו.
צבי הנדל:
אמנם הוא לא עלה מברית-המועצות לשעבר, אבל יש לו את הרגישות שלו.
מרינה סולודקין:
אשתו עלתה במרית-המועצות בשנות ה-70.
צבי הנדל:
זה מאוד נחמד לדבר על הדברים החיוביים ועל העתיד, אבל חייבים לומר מילה או שתיים על העבר.
צבי הנדל:
גם אם זה כבר לא יואיל לשנה, וגם אם נפתור את הבעיה בצורה אחרת בסוגיה המסוימת הזאת, הרי יש סוגיות אחרות שעומדות על הפרק וחשוב לדעת איך להתנהל בהן.
צבי הנדל:
אם הבנתי נכון את הסוגיה – ואני מודה שכל המידע שלי הוא מהתקשורת כי לא חקרתי, לא דיברתי ואינני יודע פרטים – היא מאוד פשוטה.
צבי הנדל:
למצעד שמסתיים במפגש עם ארוחה חגיגית היה מימון פרטי של מר גאידמק.
צבי הנדל:
זה היה טוב כי אף אחד לא נתן כסף וכל הכבוד לאדם שעושה הרבה דברים טובים.
צבי הנדל:
אני לא שותף לכל העליהום שמדי פעם עושים עליו, כי כל עוד הוא עושה דברים טובים, אני אוהב אותו ואין לי בעיות עם זה.
צבי הנדל:
מה שקרה הוא ששבוע-שבועיים לפני כן, רחמנא ליצלן, הוא הודיע שהוא יתמודד לראשות עיריית ירושלים ובמקרה הזה אני מודה לראש עיריית ירושלים שהיה הגון וישר ואמר שאם הוא מתמודד לראשות עיריית ירושלים, הוא לא ייתן לו את הבמה.
צבי הנדל:
זאת אומרת, הדברים הם מאוד פשוטים, גלויים ואף אחד לא ניסה להסתתר מאחורי משהו.
צבי הנדל:
זה הדבר האחרון שצריך לעניין את האנשים הנהדרים האלה, שכל כך גאים במה שהם עשו, ובצדק הם גאים.
צבי הנדל:
כשאני רואה את האנשים האלה עם האותות, אני נמס כי אלה ההורים שלנו.
צבי הנדל:
הסוגיה של החלטה ממלכתית ומימון ממלכתי היא כל כך קריטית בהרבה דברים רגישים וזה אחד מהם, למרות שהוא לא היחיד.
צבי הנדל:
גם לעניין הזה – שאפשר תמיד להביא אותו לקיצוניות – של מימון של אנשים בעלי יכולת, מימון באופן עצמאי ופרטי, ברגע שמישהו יכול לעשות מזה מניפולציות פוליטיות ולקעקע את העשייה, מי שסובל בסוף הם לא אלה שמתווכחים ביניהם אלא סובלים אותם אנשים שלהם רוצים לעזור ובמקרה שלנו אלו הם ותיקי המלחמה.
צבי הנדל:
לכן אני אומר אחת משתיים: אם יש פעולות שעושים אותן במימון פרטי על-ידי אנשים טובי לב – גאידמק הוא איש מפורסם אבל יש עוד הרבה אחרים שעושים את זה והם פחות מפורסמים – ואין בזה שום בעיה חוקית, אנחנו צריכים לברך על כך, לעודד את המגמה הזאת ולחבק אותם.
צבי הנדל:
אבל יש דברים שאנחנו חושבים שצריכים לחיות בזכות עצמם והמדינה חייבת בהם, ולא בכל דבר המדינה חייבת.
זאב אלקין:
החוק אומר זאת.
צבי הנדל:
אני מבין שכאן יש תמימות דעים שדבר כזה חשוב שהמדינה תעשה, ויש בזה גם מסר ולא רק עניין המימון, אז שהמדינה תעשה אבל לא יכולה להיות סיטואציה כפי שהייתה.
צבי הנדל:
אין עכשיו מה לתקן.
צבי הנדל:
זה שראש-הממשלה יקרא לראש העיר וינזוף בו, זה לא עובד בפוליטיקה.
צבי הנדל:
אנחנו צריכים לדעת מה היה ולא לרמות אחד את השני.
צבי הנדל:
ברגע שאנחנו יודעים מה היה, הפתרון הוא מה שאתה הצעת והוועדה צריכה בסוף הדיון היום לצאת בדרישה לוועדת שרים לענייני טקסים וסמלים להביא להחלטה שתהיה החלטה לפחות לעשור הקרוב כאשר כל עשר שנים נדון מחדש.
צבי הנדל:
לפחות לעשר שנים קדימה המדינה לוקחת על עצמה ומטילה על אחד ממשרדי הממשלה.
זאב אלקין:
אני כבר ביקשתי פגישה עם השר אדרי בעניין, אבל הדיון בוועדה הוא מאוד חשוב.
יולי יואל אדלשטיין:
אני מצטרף לכל המברכים על קיום הדיון, לך היושב-ראש על קיום הדיון ולחבר הכנסת אלקין על היוזמה.
יולי יואל אדלשטיין:
אני לא רוצה לחזור על הדברים שנאמרו, בוודאי חשוב לנו לשמוע את הדיווחים של גורמי המקצוע וגם לשמוע מה יקרה בעוד פחות משנה, אבל נקודה אחת אני חייב לומר באופן הכי אישי והכי פשוט.
יולי יואל אדלשטיין:
כאשר פעם ראשונה ראיתי – וכמו צבי הנדל נחשפתי לסיפור הזה בעיתון – התגובה שלי הייתה הכי נורמאלית והכי אנושית, ואני מתנצל על כך, ואמרתי "איזה מטומטם", ואמרתי זאת עם חצי חיוך.
יולי יואל אדלשטיין:
להיאבק במצעד הזה שתמיד היה מתקיים, פתאום להחליט שזה מפריע לעובדי עירייה, מפריע לתנועה?
יולי יואל אדלשטיין:
יעידו אנשים שתמיד דווקא עוברי אורח ונהגים עוצרים ובאים עם פרח.
אריה גאידמק:
אני אסביר את נקודת המבט שלי והיא לא תהיה מנקודת המבט של העיתונות אלא באופן ישיר מנקודת מבטי שלי.
יולי יואל אדלשטיין:
חזרתי בי מן התגובה האנושית שלי די מהר כי במקרה באותו יום נקבע לי ראיון עם תקשורת זרה בנושא אחר לגמרי והדבר הראשון ששאלו אותי כתבים היה איך אנחנו מתייחסים כך לוותיקי מלחמת העולם השנייה, מה קורה אצלנו, מה אנחנו עושים כדי שסיפור כזה לא יקרה.
יולי יואל אדלשטיין:
אז זה מעמיד את הדברים בקונטקסט של אותם דיונים שהיו בוועדה לפני חודש, איך את כל העולם אנחנו תובעים בנושא השואה ודורשים ממנו, אבל פתאום מסתבר שאצלנו בבית יש אנשים רעבים, אנשים לא מטופלים, אין תקציבים וכן הלאה, ועוד דברים נוספים שאנחנו יודעים טוב מאוד להיאבק בכל העולם, אצלנו בבית לא עושים סדר.
מיכאל נודלמן:
הבנקים לא נתנו כסף.
יולי יואל אדלשטיין:
ישבתי בוועדה עם קולט אביטל לגבי הבנקים ואני זוכר בדיוק כמה שנים זה נמשך.
מיכאל נודלמן:
אנחנו נערוך ביקורת על כולם.
יולי יואל אדלשטיין:
אמר כבר חבר הכנסת אלקין ואמרו זאת אחרים שהחלטות הממשלה קיימות כמעט עשר שנים.
יולי יואל אדלשטיין:
החוק קיים משנת 2000 והאירועים מתקיימים.
יולי יואל אדלשטיין:
מכיוון שכולנו אנשים אופטימיים ורוצים שגם מהסיפור המכוער הזה יצא משהו טוב בעתיד, הייתי מציע לעשות איזשהו רענון ואפשר לעשות זאת באמצעות ועדת סמלים וטקסים.
יולי יואל אדלשטיין:
אני בטוח שכמו שמשרד הקליטה ומשרד הביטחון עושים דברים מאוד יפים – כולנו היינו ב"יד ושם" ובמקומות אחרים – יעשו גם כאן.
יולי יואל אדלשטיין:
הדבר הזה צריך להיות מסודר.
יולי יואל אדלשטיין:
זה גם מתקשר למה שאמרתי קודם לכן, שכולנו אוהבים לספר עד כמה אנשים לא מכירים בירושלים כבירת ישראל, על כך שאין שגרירויות זרות וכן הלאה, אבל אם זו בירת ישראל באמת, ואם החג הזה הוכר על ידי ממשלת ישראל, הכי טבעי שבבירת ישראל, במרכז העיר, וגם בשיתוף העירייה – לא רק משרד הביטחון ומשרד הקליטה – יתקיים אירוע מסודר ולא יהיו פתרונות אד-הוק של הרגע האחרון.
מיכאל נודלמן:
מר גאידמק, חבר הכנסת צבי הנדל לא אמר מילה נגדך אלא להיפך, הוא הגן עליך.
אברהם גרינזייד:
ב-9 במאי נערכו מצעדים והתקיים ערב חגיגי בקריית שמונה, בכרמיאל, בתל-אביב, באשדוד, באשקלון, ברחובות ובמקומות רבים נוספים, ואנחנו אומרים לכולכם תודה.
אברהם גרינזייד:
חודש לפני האירוע התקיימה ישיבה בה השתתף חברי וידידי – שאני מודה לו מכל הלב – אריה קורת ממשרד הקליטה ורוחלה ברקאי שעשו עבודה רבה כדי שביום החג הכול יעבור כסדרו.
אברהם גרינזייד:
התקיימה ישיבת נשיאות וכבר חודש לפני ה-9 במאי אמרתי למר סולומונוב מה יקרה ב-9 למאי בירושלים.
אברהם גרינזייד:
אני מבקש מכם, אל תכניסו אותנו לפוליטיקה.
אברהם גרינזייד:
אנחנו די מבוגרים.
אברהם גרינזייד:
אנחנו לא יודעים מה איהיה בעוד שנה.
אברהם גרינזייד:
אנחנו לא נגד תמיכות של אדון גאידמק, לא נגד עזרה, לא, חס וחלילה, אנחנו מורידים את הכובע.
אברהם גרינזייד:
ב-9 במאי בשעה 9:00 בבוקר התקיימה קבלת פנים בוועדת העלייה והקליטה, בשעה 11:00 התקיימה ישיבה חגיגית של הכנסת, בשעה 2:00 התקיימה קבלת פנים של ראש-הממשלה ושר הקליטה ובשעה 5:00 אחר הצהרים היה אירוע מאוד מרגש ב"יד ושם".
אברהם גרינזייד:
אנחנו לא רוצים שהקבוצה מירושלים תטופל בנפרד ובדרך אחרת מזו שמטופל הארגון כולו.
אברהם גרינזייד:
אנחנו נשארנו חיילים.
אברהם גרינזייד:
חברי הכנסת צודקים ואכן מי יודע מה יהיה בעוד שנה.
אברהם גרינזייד:
אנחנו יודעים מה אנחנו מאבדים כל יום.
אברהם גרינזייד:
לא נשארנו רבים.
אברהם גרינזייד:
יושב כאן מר פנחס קלינקביץ, והוא יכול להעיד על כך שבמשך כל שעות הלילה שוחחנו בטלפון וחשבנו איך לצאת מהמצב שנוצר.
אברהם גרינזייד:
אני מודה לכם על שהיום אתם מדברים על כך שהמדינה צריכה להרים את הנושא.
אברהם גרינזייד:
אנחנו סבים וסבתות ל-25 אחוזים מחיילי צה"ל, הנכדים שלנו קצינים וקצינות, ועל המוטיבציה צריכה לחשוב המדינה.
אברהם גרינזייד:
אריה גאידמק: The real reason why they are today here, it is the interpretation of my activity in Israel, many things that I am doing publicly, it is the tendency that the Israeli public, the Israeli society, Israeli media and especially Israeli politicians giving to my public activity.
אברהם גרינזייד:
People try and have a tendency to describe my activity as some kind of action to buy public, to buy votes.
אברהם גרינזייד:
So it is a very dishonest position.
אברהם גרינזייד:
Now with the veterans.
אברהם גרינזייד:
For many years I tried to provide them financial support for different kinds of activities of the veterans.
אברהם גרינזייד:
In the last years I tried to organize a demonstration and at the end of this demonstration at the place of the City Hall, we organized a lunch, dinner.
אברהם גרינזייד:
In our way it was a nice reception with the Russian patriotic songs and not because those people need financial support to eat.
אברהם גרינזייד:
We showed them the respect, the respect that we know and we remember and they will always remember what they did for us and especially for the Jews.
אברהם גרינזייד:
I feel that they lack it; really they feel that we paid them the respect.
אברהם גרינזייד:
We didn’t pay them the possibility to walk on the street of Jerusalem.
אברהם גרינזייד:
We didn’t pay them food, we paid them the respect.
אברהם גרינזייד:
So this year, because for many reasons many politicians in Israel they feel, at least some consciously that I am their opponent.
אברהם גרינזייד:
They are doing many things, dishonest things to us.
אברהם גרינזייד:
For example, they are using their position to be a ruler of a different kind of governmental structure; in our case today it is the municipality structure.
אברהם גרינזייד:
Lupilianski, he can feel that I am his opponent, why not.
אברהם גרינזייד:
But he is not allowed to use his position as the head of the City Hall to disturb this demonstration.
אברהם גרינזייד:
He can criticize me, he can do what he wants as a politician, but he is not allowed to use his position as a head of the municipality to do everything to disturb this demonstration.
אברהם גרינזייד:
So now I will speak something very specific how he did this provocation, because Lupilianski he did a provocation.
אברהם גרינזייד:
How?
אברהם גרינזייד:
We have a specialized team to organize different kinds of public events.
אברהם גרינזייד:
So, one of our administrators, he was in touch with the City Hall and he presented to the City Hall that it will be a demonstration.
אברהם גרינזייד:
The City Hall first replied that we cannot have a demonstration on the place in front of the municipality because it will disturb the work of the employers of the municipality.
אברהם גרינזייד:
Once I started to insist, Lupilianski did a very dishonest step.
אברהם גרינזייד:
If I knew how he will do it, I could have organized it differently.
אברהם גרינזייד:
But he said, “We will take care of this demonstration.
אברהם גרינזייד:
We will organize the situation when the veterans will see how we respect them.” That is why I accepted.
אברהם גרינזייד:
How can I argue with the municipality authority when the municipality authority said, “We will organize it.” So, I am not allowed to criticize the municipality authority if they are able to organize it.
אברהם גרינזייד:
I knew that it would never be so good as us because at least they don’t have a budget as I have.
אברהם גרינזייד:
But at least I was very happy that they now took into consideration how important it is to support the Veteran Movement.
אברהם גרינזייד:
So then I said nothing and we said we would go to this demonstration.
אברהם גרינזייד:
How they organized it, it was a very dishonest movement and it is a revolting what they did.
אברהם גרינזייד:
Everybody knows how it was and a few days after we organized as usual in Latrun.
אברהם גרינזייד:
By the way, to all the people who criticized me that I am only using today’s situation when publicly I announced that I have the attention to play a political role in Israel, that I am buying votes.
אברהם גרינזייד:
I don’t see how I am buying votes.
אברהם גרינזייד:
For example in Sderot I am only thinking that people should be in a safe place.
אברהם גרינזייד:
People should decide if they want to stay for the reason of patriotism; for the reason of the ideology, not to show to them that they want to go out; for the reason to keep their work or to keep their house, they are allowed to stay.
אברהם גרינזייד:
But the governmental structure and the representative of the government, if they are not able as a government to protect those people, they cannot give their opinion.
אברהם גרינזייד:
So, I am not buying kavod, that is the interpretation especially of the politicians to argue with me, but I do not care.
אברהם גרינזייד:
So here a few days afterwards, we organized, as we organize usually the demonstration in Latrun with a lunch, with a dinner, with the core of the Red Army and it was as usual.
אברהם גרינזייד:
The reason why we are here, it is the continuation of the artificial game of the politicians.
אברהם גרינזייד:
They need to speak about something that is very clear, that is why we are here.
אברהם גרינזייד:
But I will do my demonstration now.
צבי הנדל:
אני חושב שראש העיר צדק.
פנחס קלינקביץ:
אני מנהל את רשות הקליטה בעיריית ירושלים.
פנחס קלינקביץ:
התגובה שלי היא תגובה של הדרג המקצועי ואני חייב לתת תמונת מצב לגבי ההתנהלות בנושא של מצעד הווטרנים.
פנחס קלינקביץ:
אחד הדברים שחשוב לומר שאני אישית למדתי בתפקידי את נושא הווטרנים וה-9 במאי.
פנחס קלינקביץ:
ה-9 במאי הוא לא חג של הווטרנים בלבד, והוא גם לא חג של ירושלים, אלא הוא חג לאומי.
פנחס קלינקביץ:
אחד הדברים שלמדנו מהעבודה השוטפת, בשנות עבודתי עם הקבוצה, הוא כמה הדברים האלה חשובים להם וכמה הם חשובים לנו.
פנחס קלינקביץ:
רוח הדברים הזאת הייתה תמיד לאורך ולנגד עינינו בכל ההתנהלות.
מיכאל נודלמן:
אלה מלים יפות, אבל אתה ראית בטלוויזיה מה קרה.
מרינה סולודקין:
אתם פגעתם באנשים האלה.
מיכאל נודלמן:
אני לא רוצה לשמוע מלים יפות אלא לשמוע מה קרה ולמה התנהגתם באכזריות כזו עם האנשים האלה.
פנחס קלינקביץ:
המילה אכזריות היא מילה קשה.
מרינה סולודקין:
לפחות התנצלתם?
פנחס קלינקביץ:
בוודאי.
פנחס קלינקביץ:
דיברנו אתם והתנצלנו על חוסר הנוחות וההרגשה אותה הרגישו.
פנחס קלינקביץ:
נושא המצעד מעולם לא הוטל בספק.
פנחס קלינקביץ:
כל התהליכים וכל התכנונים היו ביחד עם ארגון הווטרנים, איך ומתי לקיים את המצעד.
פנחס קלינקביץ:
היה ברור שעומד להתקיים מצעד ב-9 במאי.
פנחס קלינקביץ:
כל התכנונים מעולם לא נעשו לבד על ידי העירייה אלא ביחד עם נציגי הווטרנים.
פנחס קלינקביץ:
היו הרבה מאוד דיונים והתלבטויות כאשר היום הזה הוא יום עמוס וקשה.
פנחס קלינקביץ:
ההחלטה שהתקבלה בלשכת ראש העיר היא החלטה גורפת שבמהלך יום העבודה עד שעה 4:00 אי אפשר לקיים אירועים המוניים בכיכר ספרא.
זאב אלקין:
למה בשנה שעברה אפשר היה לקיים?
פנחס קלינקביץ:
כנראה שלאחר האירוע הזה, התקבלה ההחלטה.
פנחס קלינקביץ:
בכל אופן, אלה ההנחיות שאני כדרג מקצועי קיבלתי.
פנחס קלינקביץ:
מרגע שזו החלטה גורפת, היא גורפת לכולנו ואין כאן משהו נקודתי.
מרינה סולודקין:
עשיתם טעות.
פנחס קלינקביץ:
בכל מקרה, לא הייתה שום בעיה לקיים אירוע כדוגמת האירוע שהתקיים בשנה שעברה, החל משעה 4:00.
פנחס קלינקביץ:
אני חושב שבשנה שעברה האירוע היה גדול ומכובד בכיכר ספרא.
צבי הנדל:
באיזה שעה התקיים האירוע בשנה שעברה?
פנחס קלינקביץ:
בשעת הצהרים ולכן התקבלה ההחלטה והיא התקבלה לא אתמול ולא שלשום והיא החלטה גורפת.
פנחס קלינקביץ:
בעקבות ההחלטה לא הייתה בעיה לקיים את הצעדה ואת האירוע החל משעה 4:00.
זאב אלקין:
אתה יכול לומר לנו מתי התקבלה ההחלטה בעירייה על כך שאי אפשר לקיים אירועים לפני שעה 4:00?
פנחס קלינקביץ:
לשכת ראש העיר החליטה את זה.
פנחס קלינקביץ:
אני לא יודע מתי ההחלטה התקבלה, אבל אני מניח שהיא התקבלה לפני מספר חודשים.
פנחס קלינקביץ:
אני קיבלתי את ההנחיה.
זאב אלקין:
מתי אתה קיבלת את ההנחיה?
פנחס קלינקביץ:
לפני כחודש.
פנחס קלינקביץ:
יש לי הנחיה בכתב בנושא הזה.
פנחס קלינקביץ:
ההנחיה היא קיימת, היא גורפת והיא גם לאירועים נוספים שמתקיימים.
פנחס קלינקביץ:
הייתה החלטה וההחלטה הזו הובאה בתיאום לארגון הווטרנים וליושב-הראש.
פנחס קלינקביץ:
נאמר שניתן לקיים את הצעדה החל משעה 4:00, להגיע לכיכר ספרא, לצעוד ולעשות אירוע גדול.
פנחס קלינקביץ:
היו כל מיני אפשרויות.
פנחס קלינקביץ:
אנחנו אפילו ישבנו עם נציגי הארגון – מאחר וקצת קשה ללכת בגילאים האלה – וניסינו למצוא מסלול כלשהו שיהיה אפילו בירידה, במורד אחד הרחובות במרכז העיר.
פנחס קלינקביץ:
היו הרבה מאוד התלבטויות ואני יכול לומר לכם שהיו כמה וכמה ישיבות, כולל ישיבה עם כל נציגי הארגון.
פנחס קלינקביץ:
החברים סירבו והחלטתם, אני מבין אותם, לא לעשות את זה ברחוב צדדי.
פנחס קלינקביץ:
אני מקבל את זה, אני מבין את זה והלכנו עם זה.
פנחס קלינקביץ:
אחת האופציות הייתה לעשות את זה ברחוב הלל במרכז העיר, רחוב עם ירידה והוא נוח יותר.
פנחס קלינקביץ:
החברים אמרו שהם רוצים את המקום המרכזי, וקיבלנו זאת.
פנחס קלינקביץ:
האופציות היו לעשות זאת בשעות אחר הצהרים.
פנחס קלינקביץ:
אותו יום היה יום מאוד מאוד עמוס כאשר בשעה 9:00 היה להם מפגש, בשעה 11:00 היה להם מפגש, אחר הצהרים היה להם אירוע ב"יד ושם" והחברים החליטו ללכת – והם התלבטו על זה לא מעט – ללכת על האופציה של שעה 1:00 בצהרים ולצעוד במרכז העיר.
זאב אלקין:
זאת השעה בה צעדו במשך כל השנים.
פנחס קלינקביץ:
לאחר שהתקבלה ההחלטה, הובהר להם שאנחנו מגיעים לכיכר ספרא ואין לנו אפשרות לקיים שם אירוע והם קיבלו את זה.
פנחס קלינקביץ:
אנחנו דיברנו וזאת הייתה ההחלטה שהתקבלה.
פנחס קלינקביץ:
יצאנו מכיכר ציון, צעדנו עד כיכר ספרא.
זאב אלקין:
איך קרה שהתנועה התקיימה במקביל?
פנחס קלינקביץ:
אני עיריית ירושלים ולא המשטרה.
פנחס קלינקביץ:
זאת החלטת המשטרה אם לסגור את כל הכביש או לא לסגור אותו.
זאב אלקין:
אם לקחתם על עצמכם את הפן הארגוני, למה לא דאגתם גם לזה?
פנחס קלינקביץ:
הפן הארגוני היה לשבת עם קמב"ץ מחוז ציון, לשמוע את ההחלטה שלו מול משטרת התנועה, ולקבל את ההחלטה שהוא סוגר רק חצי כביש.
זאב אלקין:
זה שונה ממה שהיה בדרך כלל, נכון?
פנחס קלינקביץ:
אני לא יודע.
זאב אלקין:
לא היית בתפקיד הזה לפני שנה?
פנחס קלינקביץ:
נכנסתי לתפקיד לפני שנתיים, כך שלפני שנה כן הייתי בתפקיד.
פנחס קלינקביץ:
ההחלטה היא החלטה של המשטרה ונציגה נמצא כאן.
פנחס קלינקביץ:
אני אשמח לקחת את האחריות, אבל יש דברים נוספים.
פנחס קלינקביץ:
לאחר שהגענו, לחברים חולקו מים.
פנחס קלינקביץ:
היה ברור שכאשר הם מגיעים לכיכר ספרא, אנחנו לא יכולים לעשות אירוע.
פנחס קלינקביץ:
זה לא היה פשוט כי הם היו עם הרבה מאוד מפח נפש.
פנחס קלינקביץ:
הלכנו אחר כך כ-20-25 נציגי ווטרנים לשבת עם סולומונוב ועם נציגים אחרים.
פנחס קלינקביץ:
ישבנו בבית הקהילה עוד כשעה-שעה וחצי ודיברנו וניסינו להבהיר את כל תמונת המצב.
פנחס קלינקביץ:
מה שחשוב לי להבהיר שהייתה שותפות לאורך כל הדרך.
פנחס קלינקביץ:
היה אמבולנס והיו מאבטחים לכל אורך הדרך.
מרינה סולודקין:
ציון לשבח לא ניתן לך ולא לאלה שהחליטו ופגעו באנשים.
רפאל רבינוביץ:
(דבריו מתורגמים מרוסית לעברית).
רפאל רבינוביץ:
ברצוני לציין את העובדה המצערת שבעוד זמן קרוב לא יהיה על מה לדון ולא יהיה צורך בתהלוכות, כי מצידנו לא יהיה מי שיצעד בהן.
רפאל רבינוביץ:
צריך לזכור שאירופה וארצות-הברית חוגגות את היום הזה של הניצחון על הנאצים.
מרינה סולודקין:
אפילו בברוקלין מתקיים מצעד.
רפאל רבינוביץ:
חצי מיליון יהודים מברית-המועצות השתתפו במלחמה הזאת.
רפאל רבינוביץ:
מה שאנחנו שומעים עכשיו ממר פנחס קלינקביץ המכובד נמצא לנו מצדיק ומהווה הצטדקויות שהן ללא בסיס.
רפאל רבינוביץ:
שנים רבות התקיימה התהלוכה והכול היה בסדר.
רפאל רבינוביץ:
מה שטוענים פקידי העירייה נשמע לנו מעליב, פוגע, הוא בושה וחרפה.
רפאל רבינוביץ:
שישתו פחות קפה, ידברו פחות בטלפון ויתחשבו בנו.
רפאל רבינוביץ:
הכישלון בתהלוכה פשוט מראה את היחס הגורף כלפי האוכלוסייה שלנו וזה בנוסף לכך שבעיריית ירושלים כל הפרויקטים – כמו פרויקט נשים, פרויקט ילדים, פרויקט ווטרנים - נכשלים אחד אחרי השני.
רפאל רבינוביץ:
אני מקווה שעיריית ירושלים תשמע אותנו, תיקח לתשומת ליבה את כל מה שקרה, תתייחס ותיתן כבוד לסקטור הרוסי, לווטרנים עצמם ולכל אותם הפטריוטים והציוניים.
צבי הנדל:
למה אתה מתכוון כשאתה אומר שכל הפרויקטים בירושלים נכשלים?
מרינה סולודקין:
הפסיקו לממן אותם.
פנחס קלינקביץ:
הוא לא צודק וזה לא לעניין.
זאב אלקין:
יש לנו מחלוקת.
לב דורפמן:
(דבריו מתורגמים מרוסית לעברית).
לב דורפמן:
אני מבקש סליחה ממר פנחס קלינקביץ ומכל עובדי העירייה על כך שאנחנו מפריעים להם לעבוד.
לב דורפמן:
הווטרנים הם אלה שגרמו לכך שהמדינה הזו קיימת ואתם צריכים להיות אסירי תודה על כך.
לב דורפמן:
יש לי אחות בחוץ לארץ שהתקשרה אלי ב-9 במאי ושאלה אם השתתפתי במצעד כי היא שמעה על הבושות שהיו בארגון המצעד.
לב דורפמן:
חברי העירייה והבירוקרטים יכולים לחכות עוד קצת, כי תיכף ניעלם ואז תוכלו לעבוד בשקט ואף אחד לא יציק לכם.
לב דורפמן:
מה שקרה כאן הוא בושה בפני כל העולם.
לב דורפמן:
כל הווטרנים מרגישים שלא חגגו ניצחון וחג אלא חגגו עוול שנעשה לנו.
לב דורפמן:
בערב ה-9 במאי הזמינו אותי לערוץ 9, לתוכנית שנקראת בעד ונגד שהמנחה שלה היא יאנה.
לב דורפמן:
הייתה לי הרגשה נוראית.
לב דורפמן:
כל אלה מעמיתיי אליהם פניתי וביקשתי שיבואו אתי לתוכנית, אף אחד לא יכול היה לבוא בגלל בריאותו.
לב דורפמן:
האנשים אמרו שהם לא מרגישים טוב, שכואב להם הראש והם לא מסוגלים לבוא בגלל מה שעבר עליהם ביום הזה.
לב דורפמן:
התקשרתי למנחה וביקשתי סליחה על כך שהאנשים לא יכולים לבוא כי הם לא מרגישים מספיק טוב.
לב דורפמן:
אם הם היו באים, הדברים הטובים לא היו נאמרים אלא היו נאמרים דברים מאוד קשים.
לב דורפמן:
התגייסתי למלחמה בגיל 17 ושימשתי מכונאי מטוסים.
לב דורפמן:
אני עצמי לא לחמתי במטוס, אבל אני הייתי זה שטיפל בו וסיכנתי את חיי כי טיפלתי במטוס בתנאים מאוד קשים.
לב דורפמן:
לו לא הייתה מסתיימת המלחמה, אנחנו יודעים מה היה קורה.
לב דורפמן:
אני חש בושה קשה כלפי כל אלה שנהרגו במלחמה.
מיכאל נודלמן:
אני שוב שואל למה לא סגרו את התנועה.
מיכאל נודלמן:
אפילו אם לא הלכו בשעה שאתם רציתם שילכו בה, אתם הייתם צריכים לעצור את התנועה.
קובי דוידיאן:
זו שנה שלישית שאני עורך את התהלוכה והשנה, כמו כל שנה, פעלנו באותה דרך.
קובי דוידיאן:
הווטרנים ירדו לרחוב יפו ואנחנו סוגרים את הכביש עוד לפני כן.
קובי דוידיאן:
מכיכר צה"ל/כיכר ספרא עד רחוב חשין, הרחוב הוא חד-סטרי, מרחוב חשין עד כיכר ציון, הרחוב הוא דו-סטרי.
קובי דוידיאן:
האוטובוסים והרכבים שנוסעים בקטע הזה מתפנים ואחרי כן כל הכביש לטובת המצעד.
קובי דוידיאן:
יכול להיות שבזמן ההמתנה האוטובוסים עוד עברו אבל כשהם התחילו את המצעד, לא הייתה תנועה נגדית.
זאב אלקין:
במהלך המצעד הייתה תנועה.
קובי דוידיאן:
אין סיכוי.
קובי דוידיאן:
זה כביש חד-סטרי.
זאב אלקין:
האנשים שהיו שם מעידים על כך.
זאב אלקין:
יש גם צילומים על כך.
זאב אלקין:
אנשים צעדו ולידם נסעה התחבורה.
קובי דוידיאן:
אנחנו עושים את זה בכל תהלוכה ובכל צעדה בירושלים.
זאב אלקין:
זה לא היה בשנה שעברה.
קובי דוידיאן:
אנחנו עושים את זה בכל תהלוכה כאשר הכבישים נסגרים לפני כן, אנחנו מנקים את התחבורה שנוסעת, האוטובוסים שעדיין נשארו בקטע שנסגר, הם עוברים והתהלוכה מתקיימת.
קובי דוידיאן:
התהלוכה התחילה חצי שעה אחרי שהכביש נסגר.
זאב אלקין:
איך בכל-זאת קרה שהייתה תנועה?
קובי דוידיאן:
אם נשאר אוטובוס עם נוסעים, אנחנו מעבירים אותו לצד הנגדי, אבל אחרי כן נכנסים לקטע חד-סטרי.
קובי דוידיאן:
כלומר, היה להם קטע קטן מאוד של צעדה בכביש דו-סטרי ואחרי כן הם הגיעו לקטע חד-סטרי.
זאב אלקין:
המצעד הזה מתקיים כל שנה ואף פעם לא שמעתי ולא ראיתי, וגם אף אחד מהנוכחים לא נתקל בבעיה הזאת של תנועה, אבל הפעם היו תלונות רבות על כך.
זאב אלקין:
לא התלונן אדם אחד ולא שניים.
זאב אלקין:
איך אתה מסביר את זה?
זאב אלקין:
אתה אומר שנערכתם באותה צורה, אבל התוצאה לא הייתה אותה תוצאה.