GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמשון קבדה:
האמת יכולה להיות חמורה במקומות מסויימים, לא בכל מקום.
שמשון קבדה:
לצערי, אני אומר עוד פעם, הרצח ברחובות הוא זיעזע את כולם, ואני אומר עוד פעם, טוב שזיעזע אותנו, אבל תקחו למשל מקרים בתל אביב, במועדונים בתל אביב מה שקורה בחמישי ושישי בלילה, היו שלוש מעשי רצח, אף אחד לא דיבר על זה.
שמשון קבדה:
אני אומר שוב, גם כבני העדה אנחנו לא עושים מספיק.
שמשון קבדה:
גם ההורים בשכונה למשל, רק אלה שמסודרים גם בעבודה וגם בבית, הם גם אלה שתורמים לשכונה ועושים לשכונה, אבל שאר האנשים לא עושים כלום.
שמשון קבדה:
גם כשאתה רוצה לשתף אותם הם תמיד אומרים כן כן כן, אבל בשורה התחתונה לא עושים כלום.
שמשון קבדה:
גם הקהילה, אני אומר עוד פעם, כבן קהילה, אנחנו לא עושים מספיק לעצמנו.
שמשון קבדה:
גם הילד שאני שואל אותו למה אתה עושה את זה, העתיד שלו כבר שחור מבחינתו.
מרינה סולודקין:
שמשון, קודם כל אני מסכימה במאה אחוז, בגלל שהיה ויכוח ביני לבין דני אדמסו בנושא הזה, שהקהילה גם גורם מאוד חשוב.
מרינה סולודקין:
תקצר בבקשה כי יש לנו אורחים שרוצים לשאול כמה שאלות.
שמשון קבדה:
הדבר האחרון זה הנושא של קהילה מטפלת בקהילה.
שמשון קבדה:
בזה אני מאמין.
שמשון קבדה:
צריך לעשות את זה, ואצלנו זה עובד יופי, נכון לעכשיו, זה מתעורר, זה תופס תאוצה, זה קורה בקצב שאני לא הייתי רוצה שזה יקרה, אבל זה קורה.
שמשון קבדה:
תודה.
מרינה סולודקין:
אז שתי שאלות מעמותת קו הזינוק, בבקשה, רק תגידו את מי אתם שואלים.
מרינה סולודקין:
בבקשה אדוני.
נציג העמותה:
שלום לכולם, הייתי רוצה להפנות את השאלה לשמשון כבנה.
נציג העמותה:
אתה הזכרת בהתחלה את בעיית האלכוהול, שנמכר בכל מקום, נגיש לכל ילד.
נציג העמותה:
העובדה היא שאתם צריכים בעצם במשטרה, ואני בתור ילד יכול לראות את זה בכל פינה שאני מסתובב, כשאני מסתכל אני יכול לראות שכאילו אתם לא עושים שום דבר.
נציג העמותה:
שבאמת אפשר לראות את זה בכל מקום וזה נגיש כל כך וזה עובר מיד ליד, אין שום אכיפה.
נציג העמותה:
אני לא יודע לאן העיניים מופנות.
נציג העמותה:
אולי לא מסתכלים לכיוונים הנכונים, אולי צריך לחפש פתרון אחר.
נציג העמותה:
אני חושב שההתנהגות היא להגיד אסור למכור משקאות חריפים מתחת לגיל שמונה עשרה, זה לא אומר שהמוכרים לא ימכרו אותם כשיציעו להם יותר כסף.
נציג העמותה:
הם עדיין ימכרו את זה.
נציג העמותה:
זה לא נשמע רציני.
נציג העמותה:
אני חושב שמפספסים פה משהו.
אבי מוסרי:
אני אענה בקצרה.
אבי מוסרי:
ראשית יש חוק רישוי עסקים וכל בעל עסק צריך לעמוד בחוק.
אבי מוסרי:
מכירת אלכוהול זה מעל גיל שמונה עשרה וזה ברור.
אבי מוסרי:
ככל שמה לעשות, במדינה כולם יודעים להתחכם ולעשות עוקף החוק, ושולחים בגיר שיקנה בקבוק והקטין מחכה בחוץ.
אבי מוסרי:
גם לזה יש פתרון חוקי, שאם מזהים את הבגיר שמעביר משקה אלכוהולי לקטין גם הוא מסתבך בעבירה פלילית.
אבי מוסרי:
הדברים האלה נעשים במדינות אחרות לגמרי.
אבי מוסרי:
נכון שבני הנוער עוד יותר יודעים להתחכם, הוא גם יוצא מהבית כבר אחרי שהוא אפשר לומר בשפת הרחוב תידלק את עצמו.
אבי מוסרי:
יש אכיפה, רק ברחובות עצמה נסגרו שמונה בתי עסק מינהלי לשמונה ימים שמכרו אלכוהול לקטינים, יש לנו מצלמות, יש לנו ביומים, נעשית אכיפה.
אבי מוסרי:
אני יכול להבטיח לך שבעלי עסק היום עושים חשבון למי מוכרים ולמי לא.
אופיר לביא:
בקשר למטרת הדיון לדבר בעצם על המצב של הנוער האתיופי בארץ ועל מצב הפשיעה, מהם בעצם דרכי הפעולה שאתם מתכוונים לנקוט עכשיו?
מרינה סולודקין:
אני רוצה לענות לך, בגלל שזה לא רק עניין של משטרה, אמרנו שאנחנו מבקשים טיפול מערכתי, וזה טיפול קודם כל תקציבים של מדינה, דבר שני שיתוף הפעולה, זה גם משרד קליטה, גם משרד חינוך, גם משרד רווחה, גם משרד שיכון שמשום מה הפסיק את תכנית שיקום שכונות.
מרינה סולודקין:
זה גם עירייה, זה גם הרבה דברים.
מרינה סולודקין:
אני רוצה לומר לכם, הייתי כמה פעמים סגנית שרה לקליטת עלייה ותמיד התעסקתי בנושא קליטת האתיופים.
מרינה סולודקין:
הגעתי לפני שנה למסקנה שאנחנו עושים עוול לקהילה בגלל שאנחנו קולטים אנשים שגרו בכפרים, אנחנו קולטים אותם רק בערים הגדולות.
מרינה סולודקין:
אני חושבת שזה מפגש מאוד לא נכון בין אנשים.
מרינה סולודקין:
לקהילה יש ניסיון רב מאוד בחקלאות טרופית, ואנחנו כמדינה צריכים לחשוב על הפתרונות האחרים.
מרינה סולודקין:
אדמה, מכסות מים, ומושבים.
מרינה סולודקין:
זה חלק של העניין.
מרינה סולודקין:
בטח שאנחנו צריכים לשפר את התנאים הקיימים.
מרינה סולודקין:
מה שאמר שמשון זה מאוד חשוב, צפיפות, אין מיטה, אין מספיק מועדונים.
מרינה סולודקין:
אנחנו אפילו לא מבינים, כי אני כשהייתי סגנית שרה לקחתי יועצת אתיופית בגלל שהבנתי שלא כל הדברים אפשר להבין מראש.
מרינה סולודקין:
זה גם מה שקרה במשפחה האתיופית זה אסון.
מרינה סולודקין:
היעדר הסמכות של הורים זה דבר מאוד מאוד רע.
מרינה סולודקין:
אני עכשיו מתנצלת, אני אצא לכמה דקות, ואני מבקשת מחבר הכנסת זאב אלקין להמשיך עד שאני אחזור.
זהר בלום:
אני רוצה לחזק את דברי ראש העיר שפתח בהתחלה בטיפול המערכתי שהעירייה עושה, ואני בכוונה מדגיש את נושא העירייה כי אנחנו מרגישים הרבה פעמים לבד בכל נושא הטיפול.
זהר בלום:
מפקד שמשון הזכיר את הנושא של אלף ארבע מאות בני נוער בשכונת קריית משה, ומי שלא ביקר בקריית משה לא מבין את הצפיפות של בני הנוער, מה קורה בשכונה.
זהר בלום:
לצערי משרדי הממשלה, חינוך, רווחה, הרשות למלחמה בסמים, כל הגופים שמתקצבים לא השכילו עדיין לשנות את הכללים המאוד מאוד מקובעים שלהם בטיפול בנושא קליטת העלייה, שזה גם יוצאי אתיופיה וגם ברית המועצות ולשנות את הכללים.
זהר בלום:
נער עולה מנותק, כמו שהוא מוגדר במשרד החינוך זה נער שלגמרי עזב את מערכת הלימודים.
זהר בלום:
לצערנו, אצלנו רוב יוצאי העדה או יוצאי ברית המועצות הם רשומים בבתי הספר.
זאב אלקין:
לא לצערנו, זה לטוב.
זהר בלום:
לא, זה לצערנו, ותיכף אתה תשמע גם למה זה לצערנו.
זהר בלום:
הם רשומים בתוך בתי הספר, בתוך המערכת.
זהר בלום:
הם מסתובבים בחצר.
זהר בלום:
אין תיקצוב מיוחד ממשרד החינוך, ההגדרה למדריכי קידום נוער ששכונת קריית משה מקבלת משרה וחצי לכל האלף ארבע מאות בני נוער האלה, שזה אבסורד, ומשרה היא ארבעים אלף שקל, שמקבלים מהמשרד, ועוד פעם זה נופל על הרשות שמונים אלף נוספים לתת.
זהר בלום:
זה אומר שאנחנו כל הזמן רק צריכים לתת את המצ'ינג, ואנחנו משלמים שני שליש ושליש, שזה בעצם אחריות המדינה.
זהר בלום:
הדברים שפעם היו מובנים מאליהם, כמו מדריך חבורות רחוב, מדריך קידום נוער לא מתאים לשכונות האלה, צריך מדריך חבורות רחוב שיטפל גם בקידום נוער וגם בנושא החברתי.
זהר בלום:
הדברים האלה לא קיימים היום.
זהר בלום:
שינוי ייעוד לנושא פעילויות קיץ, מה עושים עם כל הילדים שהגיעו בשבוע שעבר מכל הפנימיות, הגיעו לנו ארבע מאות ילדים מהפנימיות, חסרי מעש.
זהר בלום:
שמעתם, אין להם איפה להיות בבית, אין להם את הפינה החמה כמו ששמשון אמר לישון, אז הם עד אחת עשרה שתים עשרה בלילה צריכים להסתובב.
זהר בלום:
אז אנחנו הולכים לפתוח מערכות, וזה עוד פעם נופל על התושבים, ואז אנחנו צריכים לבטל דברים אחרים, ולבטל משרות, שזה דברים בסיסיים שאנחנו צריכים לתת.
זהר בלום:
ההרגשה שלנו שאנחנו מתמודדים.
זהר בלום:
למשל בעניין המלחמה בסמים, אני יושב ראש הרשות ברחובות, עפ"י ההגדרה של הרשות העיר מקבלת סכום, אבל הגדירו שמטפלים בנוער יוצא ברית המועצות, והביאו משרה שמטפלת ביוצאי ברית המועצות.
זהר בלום:
מה עם יוצאי העדה?
זהר בלום:
לא מגיע מישהו שיטפל עם תקציב ייעודי גם בבני העדה?
זהר בלום:
זה מאוד חשוב לטפל, בברית המועצות הוא עושה עבודה מדהימה, אותו דבר צריך גם מישהו שיטפל בבני העדה.
זהר בלום:
רק בשכונה אחת אתם מדברים על אלף ארבע מאות בני נוער.
זאב אלקין:
אתה מדבר על כסף קואליציוני, שמלכתחילה גם הוא לא תוכנן.
זהר בלום:
לא משנה, אני מדבר על המדינה, אחריות המדינה.
זאב אלקין:
לא, המדינה מבחינת האחריות שלה אמרה שהיא לא תעשה לא את זה ולא את זה.
זאב אלקין:
המדינה גם את זה לא רצתה.
זהר בלום:
תשמעו, בסוף משתמש הקצה ואנחנו הרשות המקומית נשארים לבד בכל המערכת.
זהר בלום:
הרבה מאוד דברים צריכים לצאת מהשטנצ' הקבוע שנותנים לכלל בני הנוער בארץ ולתת ליוצאי הקהילה לשנות את סדרי העדיפויות, לשנות את הכללים וללכת איתנו על פרוייקטים משותפים שיהיו מערכתיים לכל הכיוונים, ואנחנו עובדים בצורה מערכתית, אנחנו מטפלים בבני הנוער מהלידה עד הבגרות, העירייה משקיעה הרבה כסף, ניו-יורק וטורונטו משקיעים הרבה כסף.
זהר בלום:
אבל שוב, אנחנו עוד פעם פונים לתורמים, עוד פעם הרשות המקומית זה אומר באמצעות הארנונה והמדינה לא נכנסת בדברים האלה, וזה בעצם יהיה המשך הישיבה באחת עשרה שאנחנו נדון גם בזה.
זהר בלום:
אבל פה, כל מי שיושב פה צריך לחזור חזרה למשרדים ולהגיד מה הפעילות שאנחנו עושים.
זהר בלום:
אם לא יהיה טיפול בחודשיים הקרובים בקיץ אנחנו ניפגש פה עוד פעם עם עוד אלימות, עם עוד רצח, עם עוד דברים שאנחנו לא מסוגלים לשאת את זה לבד, לא מסוגלים בתקציב שיש לנו שאנחנו צריכים לקחת עוד דברים, שיש לנו אחריות לתושבים, לכלל התושבים לתת, זה או לבטל פינוי אשפה או דברים אחרים, ולתת את זה עוד פעם לדברים האלה.
חיים מהל:
אני ביררתי נתונים במלקישוע, הכפר שהקמתי בזמנו, יש קהילת נוער.
חיים מהל:
מתוך ששים וארבע נערים שהיו שם אתמול חמישה עשר הם יוצאי אתיופיה.
חיים מהל:
זאת אומרת זה פי חמש עשרה או פי ארבע עשרה מהאחוז שלהם באוכלוסיה.
חיים מהל:
זאת אומרת שמבחינתי, מבחינת הסמים, הנושא האתיופי בעייתי מאוד, צריך לדעת, הוא על סף קטסטרופה.
חיים מהל:
אנחנו נראה את זה עוד כמה שנים.
חיים מהל:
לכן מה שאמרת ואני מסכים אתך, לו יהיה בכוחנו, לו יהיה ביכולתנו להעמיד כמו לטובת האוכלוסייה יוצאת ברית המועצות גם לטובת יוצאי אתיופיה, אני בהחלט חושב שמה שאתה אומר זה נכון, זה מחוייב במציאות.
אבאי זאודה:
אני יושב ראש ועד שכונת קריית משה וחבר מועצת עיריית רחובות שמחזיק את תיק נוער וספורט בעיר.
אבאי זאודה:
אבל מה שכן זו הוועדה השלישית שאנחנו מגיעים ורק כשקורה משהו ברחובות, חברי הכנסת מזמנים ועדה.
אבאי זאודה:
תסלחו לי שאני אומר, מבלבלים את המוח, ואחר כך שוכחים.
אבאי זאודה:
תסלחו לי שאני אומר את זה, אבל מה נעשה בתכל'ס?
אבאי זאודה:
כשנרצחה מעין ספיר היינו פה, לפני כן נרצח מישהו, היינו פה.
אבאי זאודה:
לא עלינו חס וחלילה, אם יקרה משהו גם אנחנו נבוא לפה.
אבאי זאודה:
מה קרה מאז שדיברנו בשתי ועדות אחרונות, האם נעשה משהו?
אבאי זאודה:
לא, לא נעשה.
אבאי זאודה:
סליחה, אתם מחכים שיקרו עוד אסונות?
אבאי זאודה:
אני מאוד מבקש, האנשים שבאמת מבקשים עזרה בשכונות המצוקות, שחברי הכנסת שקובעים מדיניות, שיש להם השפעה, לרדת לשטח, וגם כשאנחנו יושבים בוועדה הזאת ושומעים את הבעיות לנסות שאותם המשרדים שצריכים ליישם את הדברים שיישמו אותם.
אבאי זאודה:
לגבי רחובות אני חושב שאנשים שמדברים על רחובות הם לא מכירים את המציאות, מה קורה שם.
אבאי זאודה:
הרצח הזה יכול לקרות גם במקום אחר, אבל מה שנעשה ברחובות, יש הרבה דברים שנעשו.
אבאי זאודה:
אני מקווה שמתי שהוא יגיע היום הזה שהוועדה תזמין אותנו לדבר על הדברים החיוביים שישנם ביישוב, ברחובות.
אבאי זאודה:
בפרט בשכונת קריית משה.
אבאי זאודה:
מה שקורה ברחובות, או במקום אחר, בתקשורת התחילו לדבר.
אבאי זאודה:
ריבונו של עולם, מה קרה לכם, אין לכם משהו אחר, דברו אולי את האמת, ותרדו לשטח, ותראו מה יש, מה אין.
אבאי זאודה:
איך אנשים חיים, איזה השקעה יש, איזה שינוי יש.
אבאי זאודה:
גם אנחנו כקהילה משקיעים, הגופים משקיעים, העירייה משקיעה, לפעמים גם מגיע לנו איזה פידבק, אנחנו עמדנו על הרגליים.
אבאי זאודה:
בואו עכשיו נמשיך, אל תורידו אותנו למטה עוד הפעם.
אבאי זאודה:
אני כן רוצה להגיד לחברים שלי, לאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, אנו כקהילה לא עושים מספיק בשביל עצמנו.
אבאי זאודה:
אני מצטער להגיד.
אבאי זאודה:
יש הרבה דברים שאנחנו בעצמנו עושים ומכשילים, אנחנו מכשילים את עצמנו.
אבאי זאודה:
אנחנו בקהילה צריכים לבוא ולהגיד, ולא תמיד לבוא לתקוף את הממסד ולא תמיד לתקוף גם את הממשלה.
אבאי זאודה:
בואו עכשיו נשאל את עצמנו מה אנחנו עשינו למען עצמנו ולמען הילדים שלנו.
אבאי זאודה:
כל אחד אומר המדינה תעשה, הגוף הזה יעשה.
אבאי זאודה:
למה אני צריך על הילד שלך לקחת אחריות.
אבאי זאודה:
תיקח אחריות ותבוא גם כשמציעים לך תכניות, תיקח את התכניות שמציעים לך.
אבאי זאודה:
אולי הם עוזרים לך.
אבאי זאודה:
לשבת ולקטר ולבקר זה קל מאוד.
אבאי זאודה:
אבל גם קח אחריות על הילדים שלך, אתה הבאת אותם לעולם הזה.
אבאי זאודה:
לא אני.
אבאי זאודה:
חוץ מזה, תאמין לי אני מתנדב מ-95' ואני יודע מה הדברים השטותיים שאנחנו עושים.
אבאי זאודה:
אם היינו נמנעים, המסיבות שעושים שבת חתן מתחת לבניין, בא הנוער לוקח בירה ויושב בצד ושותה.
אבאי זאודה:
אנחנו בעצמנו, לא אף אחד.
אבאי זאודה:
שבת חתן מיום ראשון עד יום ראשון חוגגים מתחת לבניין, בא הנוער, לוקח בירה ושותה.
אבאי זאודה:
וההורים יושבים ושותים.
אבאי זאודה:
אז קודם כל אנחנו צריכים לבוא לתקוף את הבעיה הזאת מול הקהילה כמו שאתה תוקף את הבעיה הזאת מול משרד הקליטה ומול משרד אחר.
אבאי זאודה:
וגם להגיד את הדברים.
אבאי זאודה:
יחד עם זאת, גם לגבי המשטרה, ואני לא מדבר לגבי רחובות אבל בערים אחרות נתקלתי, אותי בעצמי עצרו.
אבאי זאודה:
ראו שאני אתיופי, שחור, אנשים אחרים עשו, לקחו אותי.
אבאי זאודה:
גם טיפול המשטרה הוא לא נכון.
אבאי זאודה:
כל מי ששחור שעשה איזה אירוע מסויים תופסים אותו בדרך, רודפים אותו.
אבאי זאודה:
אז מה אתם רוצים מהבני נוער?
אבאי זאודה:
הם נגד המשטרה, ולא רוצים לראות בכלל את המשטרה.
אבאי זאודה:
כך גם לגבי הרוסים.
אבאי זאודה:
לכן המשטרה כל הגישה שלה צריכה להיות שונה, כמו שהיום אנחנו מטפלים ברחובות, בפרט בשכונת קריית משה.
אבאי זאודה:
מעבר לזה אנחנו צריכים לטפל בשורש הבעייה.
אבאי זאודה:
שורש הבעייה, שמשון אמר את הדברים, גם ראש העיר אמר את הדברים, הבעיה, אם אין לך איפה לשבת,
זאב אלקין:
לזה אנחנו נחזור בהמשך, תשמור את זה לשעה אחת עשרה.
אבאי זאודה:
מעבר לזה ישבו חכמים, הרבה חכמים יותר מאיתנו, ופשוט לוקחים את ההמלצות ואת המסקנות ושמים את זה במגרה ולא מיישמים את זה.
אבאי זאודה:
לבוא לשטח, לרדת, לתת כתף ולתת תקציבים, תאמין לי, גם לערים אחרות, אם יקחו דוגמא מרחובות בטיפול בבני הנוער בכלל וביוצאי אתיופיה בפרט בשכונת קריית משה אני חושב שהמצב ישתפר.
אבאי זאודה:
אצלנו, העירייה, המתנ"ס, כולם מציעים תכניות, רק הקהילה צריכה גם לקחת אחריות, לבוא ולבדוק את התכניות.
אבאי זאודה:
תודה.
זאב אלקין:
אני רק אעיר בעקבות מה שאמרת שיכול להיות שיש הרבה צדק בהצעה שלך שנרד לשטח, יכול להיות שבכלל היה ראוי שהדיון הזה בעצמו יתקיים בשכונה, אבל אם לא בפעם הזאת אז בפעם אחרת.
זאב אלקין:
גבירתי יושבת הראש, אני חושב שכדאי יהיה לשקול במסקנות הוועדה גם רעיון של לצאת לשכונה כסיור של הוועדה.
מרינה סולודקין:
זה רעיון מצויין.
מרינה סולודקין:
אנחנו נתאם גם עם המשטרה, גם עם רשות העיר וגם עם הארגונים של הקהילה את הביקור שלנו.
מרינה סולודקין:
אני חושבת שהגיע הזמן בשטח לדבר, בגלל שפעם הייתי, אני חושבת ברמלה-לוד, בשכונה אתיופית, וראיתי איך מבזבזים, מה עושה המדינה שנותנת את המשכנתאות הגדולות, ואחר כך מרמים את האנשים שקונים את הדירות, ובמקום דירה אמיתית, שמונים אלף דולר שנותנת המדינה, מקבלים את המגורים שלא מתאימים לבני אדם אפילו בחמש עשרה אלף דולר.
מרינה סולודקין:
מה שאני אומרת, יש הרבה דברים שאנחנו צריכים לדבר כאן בוועדת העלייה וקליטה ולשנות את הכללים של המשחק.
מרינה סולודקין:
בגלל שיש הרבה דברים בשטח שאנחנו צריכים גם ללמוד, גם לשנות, ועם אומץ לב.
מרינה סולודקין:
בגלל שזה שנים של הרגלי קליטה לא נכונים.
רחל ארזי-שיף:
אני קצינת מבחן מחוזית במחוז המרכז.
רחל ארזי-שיף:
הנקודה הראשונה היא שבאמת אלינו מגיעים בסופו של דבר רק לאחר ביצוע עבירה, זאת אומרת כבר בשלב של הקצה האחר, וצריך לקחת את זה בחשבון.
רחל ארזי-שיף:
אנחנו מוצאים בעיות גם אצל נוער עולי אתיופיה וגם נוער עולי חבר העמים, פחות או יותר אותן בעיות, אני מדברת על אותו גרעין קשה, אותן בעיות שאנחנו מוצאים גם אצל הנוער האחר, אבל לעתים מוקצן יותר.
רחל ארזי-שיף:
הבעיות עלו כאן, ולצערנו הן בעיות לא מעטות.
רחל ארזי-שיף:
זה כל הנושא של שעות הפנאי, הנושא של הדיור ובעיות כלכליות, תעסוקה, סמכות ההורים, בעיות שפה, נשירה ממסגרות חינוכיות, כעס מצטבר וניכור.
רחל ארזי-שיף:
אבל אחת הבעיות המרכזיות שאנחנו רואים אותן לא רק בנוער עולי אתיופיה או חבר העמים זה נושא האלימות, הסמים והאלכוהול, ואני חושבת שזה נושא שצריך לשים אותו על השולחן.
רחל ארזי-שיף:
בלעדיו נחזור ונדון.
רחל ארזי-שיף:
בעיית האלימות, קרוב לארבעים אחוז מהמופנים אלינו לשירות המבחן, ואנחנו רואים אותם אגף, זה בעיות של אלימות, ובעיות של אלימות קשות שהולכות ומסלימות עם הזמן.
רחל ארזי-שיף:
אני מסכימה עם מה שנאמר פה שהמענים הם צריכים להיות לא נקודתיים, זאת אומרת זה לא במקום הזה הנקודה או הפרוייקט או התכנית.
רחל ארזי-שיף:
גם, אבל זה צריך להיות כולל ומקיף את הכל, מהתחלה ועד הסוף, אחרת לא תיפתר הבעיה.
רחל ארזי-שיף:
אנחנו כן מתייחסים לנושא רגיש תרבות, כי כשהחלה העלייה הבנו שאנחנו לא יודעים.
רחל ארזי-שיף:
כל הנושא של ללמוד את הקודים התרבותיים, את התרבות, שפה אנחנו לא יודעים.
רחל ארזי-שיף:
אין לנו מספיק עובדים דוברי שפה ואנחנו נעזרים במתרגמים.
מרינה סולודקין:
אבל זה לא משמים, נכון, שאין עובדים דוברי שפה.
רחל ארזי-שיף:
יש תכניות שמכוונות וייחודיות.
רחל ארזי-שיף:
אבל נקודה אחת שהיא מאוד חשובה, אני מניחה שאומרים את זה בכל מקום ובכל במה אבל חשוב לי להזכיר אותה.
רחל ארזי-שיף:
משאבים שחסרים לנו ואנחנו יכולים לעשות, משאבי כוח האדם.
רחל ארזי-שיף:
אם במקומות מסויימים שלושים אחוז מכוח האדם הקיים, גם כך עובדים בלי כוח אדם מספיק, אבל מתוך כוח האדם הקיים שלושים אחוז לא מאוייש מכל מיני סיבות של הליכים, מכרזים וכן הלאה, אפשר לעשות רק מה שניתן לעשות, אבל בוודאי לא מה שאנחנו יכולים,
זאב אלקין:
לפי מה שאת אומרת כרגע, יש לך שלושים אחוז לא מאוייש.
רחל ארזי-שיף:
קודם כל אנחנו עובדי מדינה, אנחנו שייכים למשרד הרווחה והשירותים החברתיים.
רחל ארזי-שיף:
ככלל, גם אם כל התקנים היו מאויישים חסר כוח אדם.
רחל ארזי-שיף:
התקנים הקיימים הם לא מאויישים, יש לנו מקומות שחמישים אחוז מהתקנים לא קיימים.
רחל ארזי-שיף:
ועד שמתערבים, עד שנותנים את הטיפול, הליכים משפטיים שנמשכים, כי אנחנו לא יכולים.
דובר:
כל התכניות שפועלות הן באחריות העירייה, יש את הרשות המפקחת, אותי, ועד השכונה וכל מי ששותף.
דובר:
אני לא אתחיל להרבות בדיבור, אבל דובר פה על הרבה עניינים.
דובר:
אנחנו בתחילת הדרך, מבחינת התכנית אנחנו עובדים שנתיים, אנחנו רק התחלנו לגרד את הבעיה ויש תוצאות מאוד מאוד חיוביות.
דובר:
יש אלימות, קיים, אי אפשר להגיד לא, קיים אלימות, יש בעיות עם המשטרה, אבל גם בתחילת הדרך, כמו שאני לא מספיק מכיר עדיין את העבודה, וזה שנתיים, יש תרבויות של נוער שנולדות, כל חודשיים, כי יש סם חדש על המדף.
דובר:
אני חושב בחלק שלי, בחלק הכי בסיסי כעובד שטח, וכאחד שרוצה לעשות מדיניות מאוד מאוד הגיונית בעבודה עם נוער, אי אפשר לתת תקציב כל שנה ובום לסגור.
דובר:
זה לא עובד בחינוך.
דובר:
רוצים שינוי אמיתי, צריך גישה.
דובר:
גם גישה ביקורתית זאת לא גישה חיובית.
דובר:
אתה עכשיו הכנסת לי באבו אביה, ואני מה זה לא מרגיש נוח.
דובר:
אני חושב שצריך לבדוק מה קיים, מה עובד באמת, תלכו קצת למה שעובד, כי מה שעובד מראה שהוא עובד.
דובר:
אם משהו עובד, תבואו, תסתכלו תכל'ס, מה עובד בשישי, מה עובד בשבת, איזה פעילויות עובדות.
דובר:
לתת למה שעובד תכל'ס, דברים יכולים לפרוח.
דובר:
אבל להסתכל.
מרינה סולודקין:
תודה רבה אדוני.
מרינה סולודקין:
עכשיו משפטי סיום של ראש העיר, חבר הכנסת זאב אלקין ושלי.
שוקי פורר:
ראשית אני רוצה להודות לוועדה, ליושבת הראש ולחברי הכנסת שהטריחו את עצמם ובאו.
שוקי פורר:
מכל מקום גם אני חושב, ואני מציע לכל אלה שנמצאים כאן, ולא נמצאים פה לעתים קרובות, זה לא מעיד על חוסר רצון לעשות ולעזור, אני בטוח שמצד חברי הכנסת הנוכחים וגם מצד אלה שאינם כאן, בגלל אילוצים אחרים, יש רצון לעזור.
שוקי פורר:
הבעיות שלנו הן לא עם חברי הכנסת.
שוקי פורר:
הבעיות שלנו הן עם הממשלה.
שוקי פורר:
ואנחנו צריכים אותם להניע לעבוד.
שוקי פורר:
אני חושב שנאמרו פה דברים מאוד חשובים, אני לא רוצה לחזור על אף מילה שנאמרה, אני רק חושב שאם נסכם בזה שנקיים דיון נוסף בשכונה עצמה עשינו את שלנו.
מרינה סולודקין:
תודה רבה לראש העיר רחובות.
מרינה סולודקין:
חברי חבר הכנסת זאב אלקין בבקשה.
זאב אלקין:
גבירתי יושבת הראש, קודם כל אני מציע שגם במסקנות הדיון הזה נאמץ את ההצעה האחרונה של ראש העיר ונקבע דיון, אבל מעבר לביקור נקבע דיון מעקב.
זאב אלקין:
ננסה לא לקיים אותו ממש כרגע אלא אולי בתחילת המושב הבא, ולראות איך תוך כמה חודשים משרדי הממשלה יתקדמו באותם דברים שהוצגו כאן בפנינו.
זאב אלקין:
זאת נקודה אחת.
זאב אלקין:
נקודה שניה, אני חושב שמאוד חשוב שמכאן תצא קריאה, בעקבות הישיבה הזאת, מול משרדי הממשלה הרלוונטיים שמטפלים בנושא של נוער עולה, וכולם הוזכרו כאן, שבטחון פנים הוא רק קצה הקרחון בקצה, אבל בראש ובראשונה חינוך, קליטה ורווחה, וכמובן בטחון פנים, לנסות ולגבש בדחיפות תכנית טיפול לאומית בסוגיית נוער עולה.
זאב אלקין:
אני יודע שהתקיימה ישיבה, אם אינני טועה, של ועדת השרים לענייני אלימות, שהוקדשה לנושא הזה, לנושא של אלימות בקרב נוער עולה.
זאב אלקין:
זה לא הוזכר כאן עדיין, כתוצאה מהישיבה הזאת יצאו מסקנות אופרטיביות, אני חושב שזה הכיוון שלשם אנחנו צריכים לדחוף.
זאב אלקין:
הנקודה השלישית, שהיא גם לצערי קשורה לכל המשרדים האלה, אולי להוציא את משרד הקליטה, שכמובן צריכים לתת דגש מאוד על הטיפול תלוי תרבות ושפה ומנטליות לנוער עולה על ידי אותם משרדים, ובין השאר, ואולי בראש ובראשונה בניסיון להגדיל את מספר העובדים שהם יודעי שפה ויודעי תרבות ומנטליות ביחידות הרלוונטיות.
מרינה סולודקין:
גם תעסוקה לאקדמאים שיש לקהילה האתיופית, ואנחנו מבזבזים את ההון האנושי שהשקענו בזה, וזה בלתי מוסבר.
מרינה סולודקין:
אני רוצה להודות לכל המשתתפים בדיון הזה.
מרינה סולודקין:
יש לנו עוד דיון היום שקשור לנושא וזה בנושא של משרד הבינוי והשיכון, שהפסיק לעשות תכנית שיקום שכונות בשכונת קריית משה, וזה קשור מאוד לנושא שאנחנו דיברנו היום.
מרינה סולודקין:
אנחנו נעשה מהיום למחר את כל המסקנות של הישיבה.
מרינה סולודקין:
אנחנו נצביע על המסקנות כמו שנהוג מחר, בישיבת הוועדה, ואני מקבלת גם ההצעה של ביקור וגם הצעה של ישיבה בתחילת המושב הבא.
מרינה סולודקין:
תודה רבה לכם.
יצחק זיו:
אני פותח את הישיבה.
יצחק זיו:
על סדר היום, אישור הצעתו של חה"כ יורם מרציאנו לדיון מהיר בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ואני מבקש מחבר הכנסת יורם מרציאנו להציג את הנושא.
יורם מרציאנו:
בוקר טוב אדוני היושב ראש, אדוני ראש עיריית רחובות, מכובדנו, שוקי פורר ברוך הבא, סגנו, חברי מועצה, אנשי המשטרה, אני נזעקתי לבקשה לקיים דיון מהיר בנושא שכונת קריית משה ברחובות, אלף מהטעם שבהיכרותי את הנושא של פורייקט שיקום שכונות וקרוב אליו ומבקר לא אחת בשכונת קריית משה ברחובות.
יורם מרציאנו:
אני חושב בעצם שההחלטה שהיא נגזרת של ביטול שכונות נוספות במדינת ישראל, כתוצאה ממדיניות של קיצוץ של חמישים ושבע שכונות שהוחלט להפסיק את השיקום החברתי שלהן, חברתי ופיזי.
יורם מרציאנו:
הבנתי שהיה דיון לפני כן ביחד עם נציגי המשטרה וראש העיר, בעקבות המצב הסוציו-אקונומי הנמוך שהגיעו עד למצב שבו נער רצח שם נער בתוך השכונה.
יורם מרציאנו:
אני הבינותי מדברי אנשי המשטרה שנושא של פשיעה בתוך השכונה הזאת הוא כמעט פי שתיים או פי שלוש יותר מאשר כל שכונה אחרת ברחובות, מה שמעיד על המצב הקשה של תושבי השכונה.
יורם מרציאנו:
בעצם אני אומר שזה נגע בתוך השכונה.
יורם מרציאנו:
רק לפני שנתיים אדוני היושב ראש, החליטה ועדה ממשלתית בראשותו של שמוליק אבואב, שהיה מנכ"ל משרד השיכון, להקצות לשכונה הזאת מאה שבעים וחמישה מליון שקל.
יורם מרציאנו:
האנשים האלה שהגיעו לתוך השכונה ישבו ימים ולילות, יחד עם אנשי העירייה, יחד עם ראש העיר, יחד עם תושבי השכונה, למדו את העניין.
יורם מרציאנו:
הם עצמם הגיעו לכלל מסקנה שאומרת שבלי טיפול נקודתי בתוך השכונה הזאת אנחנו נמצא מצב חברתי קשה מאוד במשך השנים הקרובות בתוך השכונה, כי צריך לזכור, הרי לא בכדי הדיון עכשיו מתקיים בתוך ועדת הקליטה, כי מישהו החליט לרכז את כל העולים בתוך שכונת קריית משה, שזה גם אני חושב איזו שהיא החלטה שגוייה, אני רואה את זה מהעיר שלי, בלוד, ובעוד ערים נוספות.
יורם מרציאנו:
מה עושים?
יורם מרציאנו:
לוקחים את כל העולים, שמגיעים ישר משדה התעופה, דרך הסוכנות היהודית, ומצליחים לרכז אותם דווקא בשכונות מצוקה, במקום ליצור איזו שהיא אינטגרציה בתוך השכונות.
יורם מרציאנו:
אני יכול לומר לך מה קורה בלוד, כי אני מכיר את לוד.
יורם מרציאנו:
אז אני אגיד לך איפה גרים, שבעים אחוז, שמונים אחוז מתושבי שכונת רמת אשכול חשמונאים, הם עולים חדשים שהגיעו מאתיופיה, ושיכנתם אותם שם כי היה לכם אולי נוח.
יורם מרציאנו:
וככה אנחנו רואים את זה עכשיו בשכונת קריית משה.
אריאלה רבדל:
בשכונת רמת אשכול יש הרבה עולים, אין שבעים אחוז, נדמה לי שיש ארבעה עשר אחוז, ארבעה עשר אחוז מתושבי רמת אשכול הם עולים מאתיופיה.
אריאלה רבדל:
לעומת חמישים ושבעה אחוז בקריית משה רחובות.
יורם מרציאנו:
אלף אני מבקש לשמור את רשות הדיבור שלי.
יורם מרציאנו:
אתה בהחלט תקבל את רשות הדיבור, אני משוכנע שהיושב ראש יתן לך, ואם תשמע אותי עד הסוף אז תבין, שהרי אין משהו אישי פה, ובסך הכל הרי שנינו רוצים בטובת העניין.
יורם מרציאנו:
הוקצו כמאה שבעים וחמישה מיליון שקל, והחליטו להעביר את זה לטובת השכונה, מישהו שם בדק את העניין הזה, אני מבין שגם ראש הממשלה לשעבר, אריאל שרון, שיהיה בריא ויחזור אלינו, טיפל אישית בתוך השכונה.
יורם מרציאנו:
מפרוטוקולים של ישיבות ממשלה ראיתי את ההתייחסות של אריאל שרון לעניין שכונת קריית משה.
יורם מרציאנו:
אבל לצערנו הרב לא רק שלא נעשה כלום, המצב הולך ומחמיר.
יורם מרציאנו:
גם את מנהל הפרוייקט הצלחתם להזיז משם, בהעדר תקציב ובגלל החלטה להקפיא את פרוייקט שיקום שכונות ברחובות.
יורם מרציאנו:
ברגע שאתה מוציא את מנהל הפרוייקט בעצם אתה מתחיל איזה שהוא תהליך.
אריאלה רבדל:
אדוני חבר הכנסת, סליחה שאנחנו מתפרצים לדבריך.
אריאלה רבדל:
יש לנו מנהל בפיזי בשכונת קריית משה רחובות שנמצא שקוראים לו עודד הוד.
יצחק זיו:
למה הוא לא פה?
אריאלה רבדל:
לא זימנו אותו.
יצחק זיו:
היית צריכה לזמן אותו.
אריאלה רבדל:
אם אתה רוצה, אנחנו נזמן אותו לישיבה הבאה, אין שום בעיה, הוא חי קיים ונושם, אנחנו לא ממציאים אותו, והוא מנהל פרוייקט בשכונה הזאת כבר הרבה שנים.
אריאלה רבדל:
היתה לנו מנהלת פרוייקט חברתית, היא יושבת כאן, היא סיימה את תפקידה ויצאה לתפקיד אחר בעירייה.
אריאלה רבדל:
אתה מכיר את המציאות של נציבות שרות המדינה, עדיין נציבות שרות המדינה לא איפשרה לנו את כל התהליכים להוציא מנהל פרוייקט חברתי או מנהל כוללני.
אריאלה רבדל:
זה לא שנתיים וחצי, רות לא חסרה בתפקיד הזה שנה ומספר חודשים.
אריאלה רבדל:
שנה ודשיים.
אריאלה רבדל:
המציאות קשה בצורה לא רגילה מספיק עם האמת.
יורם מרציאנו:
עם כל הכבוד לך, עכשיו אני רוצה לומר לך משהו ותקבלי את זה ממני בצורה מכובדת.
יורם מרציאנו:
עם כל הכבוד, את פקידה ממשלתית שמגיעה לוועדות ויודעת איך מתנהלות הוועדות.
יורם מרציאנו:
את לא יכולה בכל פעם שאני מדבר, זו כבר פעם שלישית, להפסיק אותי ולהתפרץ, אני לא חושב שזה מכובד.
יצחק זיו:
אני מבקש שזה יותר לא יקרה, כי לא רציתי להפסיק, אבל אני מבקש לתת לו לסיים.
יורם מרציאנו:
אומר שוקי פורר, שעוד מעט ירחיב כאן, אני ראיתי תקווה בממשלת שרון, ועכשיו בממשלת אולמרט אני רואה איך הכל מתמוסס, וזה קורה דווקא היום, בימים שהממשלה מחליטה ומכריזה שהיא הולכת להשקיע בנושאים חברתיים.
יורם מרציאנו:
להשקיע בנושאים חברתיים, זה להתחיל בשכונת קריית משה ברחובות, להמשיך בשכונת רמת אשכול בלוד, ולא להפסיק את הפרוייקטים דווקא בשכונות כאלה כי בסופו של דבר אנחנו נמצא את עצמנו בשוקת שבורה.
יורם מרציאנו:
אני רוצה לומר לוועדה, ליושב ראש הקבוע ולממלא המקום, שאנחנו נמצאים לפני תקציב מדינה.
יורם מרציאנו:
אסור לנו כחברי כנסת, שבשנת 2008, לאור ההתחייבות של 2007, שבה התחייבו לנו שפרוייקט שיקום שכונות ייכלל בתקציב 2008 יותר מאשר ב-2007 ו-2006, כי היתה איזו שהיא מדיניות של לחסל את פרוייקט שיקום שכונות גם הפיזי וגם החברתי.