GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל נודלמן:
נקודה ראשונה זה שהמדינה לא קובעת מדיניות נכונה לגבי העלייה והקליטה.
דנה גורדון:
היה עוד דבר אחד.
דנה גורדון:
אולי לפנות למשרדי החינוך, המדע ורווחה, וביטחון.
מיכאל נודלמן:
כן, ועדת עלייה וקליטה תפנה למשרדי החינוך ומשרדים אחרים, כדי לחדש את התמיכות.
דנה גורדון:
צריך להגיד איזה: חינוך, מדע, ביטחון, רווחה, תעשייה מסחר ותעסוקה.
מיכאל נודלמן:
כדי לחדש את התמיכות בנושאים שקשורים לקליטת עלייה---
אריה קורת:
לסדר הטוב, רק ממשרד החינוך קיבלנו בעבר.
דנה גורדון:
אז לחינוך לחדש, ולאחרים להעביר את התמיכות.
סופה לנדבר:
אני מציעה לדון בזה בוועדת שרים לענייני הקליטה בראשות ראש הממשלה, בגלל שזה נושא חדש ורק שם אפשר להחליט שכל המשרדים.
מיכאל נודלמן:
בגלל זה אני מציע להשאיר רק משרד חינוך, כי משרד החינוך העביר כסף כבר.
מרינה סולודקין:
אנחנו יכולים לתכנן בצורה יותר גדולה.
מיכאל נודלמן:
אני לא חושב שיש טעם וזמן לעשות עכשיו עם ועדות כאלה, בגלל זה, אנחנו צריכים להיות---
דנה גורדון:
חבל לוותר על פנייה למשרדים.
דנה גורדון:
מה איכפת לך?
דנה גורדון:
זה הזמנות שמניחים על השולחן, חבל לא לפנות למשרדים ולנסות.
מיכאל נודלמן:
בסדר, זה לא כל כך קל, כי כל משרד רוצה לקבל ממשרד הקליטה כסף, או ממשרדים אחרים.
מיכאל נודלמן:
עם חינוך אפשר לדבר, כי כל פעם יש בתת ועדת חינוך, הם העבירו כסף למשרד הקליטה.
מיכאל נודלמן:
אנחנו מדברים על עקרונות.
מיכאל נודלמן:
עכשיו אולי יש למישהו מה לומר בנושא של מה הוועדה צריכה, איזה מסקנה צריכה להיות לגבי הדיון המהיר.
מיכאל נודלמן:
על קריטריונים דיברנו, על התקציב דיברנו, על המדיניות דיברנו.
מרינה סולודקין:
אתם כתבתם את כל מה שאנחנו אמרנו.
מיכאל נודלמן:
פה יש פרוטוקול, אם יהיה משהו לא כל כך---
מרינה סולודקין:
יש מסקנות שאי אפשר להגיד.
סופה לנדבר:
אני חושבת שצריכים להמליץ, מה שבעצם מר אריה קורת הסכים, לשנות את הקריטריונים, לקחת בחשבון את המסמך שנמצא על השולחן של גב' שלומית כנען, ואני חושבת שבקריטריונים צריכים לתת דגש על העמותות שעוסקות בקליטת עלייה נטו, זה דבר אחד.
סופה לנדבר:
ודבר שני, לקחת בחשבון את מספר החברים שמשלמים דמי חבר בכל עמותה ועמותה, בגלל שזה אחד מהקריטריונים המאוד מאוד חשובים לפעילות.
מיכאל נודלמן:
אני רציתי שיהיה שמה שצריכים לעשות שינוי בקריטריונים, פחות פורמליזם, יותר מה שקרוב למציאות.
מיכאל נודלמן:
אני לא יכול עכשיו להגיד 'זה טוב' או 'לא טוב'.
מיכאל נודלמן:
תהיה ועדה, הם צריכים להזמין נציגה ומנהלת של ארגון הכי גדול, ושם אפשר לדבר.
מיכאל נודלמן:
פה קשה לדבר בפרטים.
מיכאל נודלמן:
אנחנו צריכים לעסוק רק במדיניות ועל המדיניות כתבנו ואנחנו תומכים במה שאת אומרת, אבל זה לא התפקיד שלנו.
אלי זרחין:
אולי הוועדה הנכבדה יכולה פשוט לתת הארכה לשיתוף פעולה בין הדת והקהילה בחבר בני עולים ולעודד את זה---
מיכאל נודלמן:
את זה אתה יכול בישיבת עמותה לשאול את זה.
מיכאל נודלמן:
אני לא יכול, זה תפקיד שלו לעשות עבודה.
אלי זרחין:
כן, אבל יש גופים אחרים שהם לא עושים את זה.
מיכאל נודלמן:
בסדר, בסדר, הוא יודע איזה יחס שלי אליו, אבל לפרוטוקול אם נכתוב דברים כאלה, זה לא מקובל.
מיכאל נודלמן:
הוא לא צריך את זה ואנחנו לא צריכים את זה.
מיכאל נודלמן:
אני אומר שסיימנו את הוועדה.
אריה קורת:
הנושא של ההתנהלות של העמותות עצמן שצריך לעשות חשיבה איך אפשר לטפל בנקודה הזו.
מיכאל נודלמן:
עמותות שלא עסוקות עם---
אריה קורת:
עמותות שההתנהלות שלהן היא בעייתית מבחינתן.
מיכאל נודלמן:
אני מבין על מה אתה מדבר.
מיכאל נודלמן:
אני יודע שיש עמותות כאלה שרוצות רק לקחת כסף ואחר כך אי אפשר לקבל דוח, אבל איך אני יכול לכתוב את זה?
דנה גורדון:
איך הוועדה יכולה לפנות לעמותות?
מיכאל נודלמן:
איך אני יכול לפנות לעמותות כאלה.
מיכאל נודלמן:
אתם צריכים לעשות אתה יודע מה, על העמותות האלה והכול, ולשאול אותן.
מיכאל נודלמן:
אם אתה רואה שהעמותות לא עובדות, לא נותנות חודש דוח, בשנה הבאה, בחמש שנים, אין תמיכות יותר.
מיכאל נודלמן:
כל אחד צריך להיות אחראי, יגיע לפה, יגיע לשם, ברחוב, הוא יגיד שאתם לא צודקים, אתם לא טובים.
מיכאל נודלמן:
אתם צריכים להיות קצת יותר חזקים, כי בגלל עמותות כאלה אחרים לא מקבלים.
אריה קורת:
ולחשוב על הכנס המשותף.
מיכאל נודלמן:
אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת עלייה, קליטה ותפוצות בנושא ילדים עולים בלי מעמד.
מיכאל נודלמן:
ועדת עלייה, קליטה ותפוצות קיימה עד כה שבע ישיבות בנושא זה.
מיכאל נודלמן:
היום זו הישיבה השמינית בנושא.
מיכאל נודלמן:
הישיבה האחרונה התקיימה בהשתתפות שר הפנים רוני בראון לפני כשבעה חודשים, ובסיומה הוחלט להתכנס למעקב תוך שישה חודשים.
מיכאל נודלמן:
מה שאני מקיים כיושב ראש ועדת עלייה, קליטה ותפוצות זה ישיבה שלישית, עברה שנה וחצי, זו ישיבה שלישית בנושא זה.
מיכאל נודלמן:
יש למנוע לאלתר הישנות התופעה שילדים חסרי מעמד חוקי במשפחות עולים חדשים בישראל ולמדו בה כמעט שתים עשרה שנה, ובגיל שמונה עשרה הם מקבלים צו גירוש מהמדינה.
מיכאל נודלמן:
הם לא יודעים שפה אחרת, הם לא יודעים מסורת אחרת, הם לא יודעים היסטוריה אחרת, הם לא יודעים מדינה אחרת, רק מדינת ישראל, והם מקבלים צו גירוש.
מיכאל נודלמן:
זה לא מקובל במדינה מתוקנת, אבל אצלנו יש מקרים כאלה.
מיכאל נודלמן:
אני רציתי להזמין קודם, עכשיו אין לי מקרים כאלה, קודם רציתי להזמין ילדים כאלה שקיבלו צו גירוש, הם פוחדים להגיע לוועדה כי הם פוחדים שלקחו אותם מהוועדה וביקשו מדינה.
מיכאל נודלמן:
זה לא נכנס אפילו לראש שזה אפשר להיות.
מיכאל נודלמן:
שר הפנים חבר הכנסת רוני בראון דיווח לוועדה בישיבה בעשרים לנובמבר 2006 כי עם כניסתו לתפקיד המנהיג הוא משנה מדיניות, מדיניות הומניטרית והנהגה בנושא זה, והוא דיווח שבאותו יום במדינת ישראל היו שמונה מאות שלושים ושישה ילדים חסרי מעמד, שזה המון, אלה ילדים של עולים חדשים, ולא של עובדים זרים.
מיכאל נודלמן:
בשבוע שעבר היתה כתבה ב"הארץ" שמשרד הפנים נתן אזרחות לחמש מאות עשרים ושניים ילדים עובדים זרים.
מיכאל נודלמן:
אבל אנחנו, אדוני מנכ"ל משרד הפנים, מרגישים לא שווים שנתנו אזרחות לילדים עולים חדשים, והיום אנחנו רוצים לדבר על זה.
מיכאל נודלמן:
אני עכשיו אתן לך מכתבים מארגונים, מהמועצה הלאומית לשלום הילד, על ילדים כאלה.
מיכאל נודלמן:
עכשיו אני רוצה מהתחלה, כי זה מאוד חשוב, יש פה אמא עם ילדה, שלילדה אין אזרחות, והיא חסרת מעמד.
מיכאל נודלמן:
אני מבקש מהאמא לספר לנו איך זה קרה שילדה, תגידי בבקשה מה קרה, למה את פה,
מזל קידר:
חנה הגיעה ארצה לפני שנתיים מבלה-רוס, היא יהודיה, יש לה את כל האישורים על היהדות שלה, והיא זכאית לחוק השבות.
מזל קידר:
יש לה אמא אחרת, שהיא יהודיה ונמצאת כרגע בכלא בבלה-רוס.
מזל קידר:
אבא שלה נפטר לפני כמה שנים, וכרגע חנה נמצאת איתנו ואנחנו המשפחה שלה לכל דבר.
מזל קידר:
יש לה אחים ואחיות, היא לומדת בבית ספר, ויש לנו פשוט בעיה קשה להסדיר את המעמד שלה בארץ, למרות שיש לה כל האישורים שהיא יהודיה וזכאית חוק השבות.
חנה דשבסקי:
הילדה נורא פוחדת, היא נורא מבולבלת, אבל אני ברשותך אעזור לה.
חנה דשבסקי:
צריך להבין, משפחה המאמצת מחזיקה את הילדה הזאת בתור בת לכל דבר.
חנה דשבסקי:
אבל למרות שהילדה יהודיה וזכאית לחוק השבות, ואנחנו כבר לא מדברים על בעיות יותר מורכבות, המשפחה לא קיבלה אגורה עבורה במשך שנתיים מאף רשות במדינה.
חנה דשבסקי:
רק אחרי התערבות שלי במשך עשרים וארבע שעות מאומצות, הילדה קיבלה אפשרות להופיע אצל רופא ברגע שהיא היתה זקוקה לכך.
חנה דשבסקי:
הילדה לא יכולה בחופש הגדול לבקר את המשפחה שלה בארצות הברית, בגלל שאי אפשר להוציא אותה מן הארץ כי היא לא תוכל לחזור ארצה.
חנה דשבסקי:
הילדה זכאית לכל דבר, אבל מבחינת הבירוקרטיה הישראלית היא לא קיימת.
חנה דשבסקי:
אמא היתה מיליון פעם במשרד הפנים, הוגשו כל הבקשות האפשריות והבלתי אפשריות.
חנה דשבסקי:
בסופו של דבר ברוב נדיבותו משרד הפנים נתן לילדה מעמד של תלמידה, שבעצם לא מקנה לה שום זכויות חוץ מזכות שבמקרה שהמשטרה עוצרת אותה ברחוב, שאני מקווה שזה לא יקרה, יש לה מעמד כלשהו בארץ.
חנה דשבסקי:
אני חושבת שזה פשוט לא פייר, כלפי הילדה הזאת, כלפי המשפחה שעושה מעשה מאוד טוב, ושוב, אני לא רוצה כרגע לדבר על מקרים יותר מורכבים, הילדה יהודיה כשרה, זכאית לחוק השבות.
חנה דשבסקי:
למה שלמשרד הפנים לא להיות קצת נדיב וקצת לעזור, להושיט עזרה, במקרה שאולי הוא לא רגיל?
חנה דשבסקי:
זה מה שאני רוצה להגיד.
חנה דשבסקי:
אלה אנשים זרים, שנודע להם דרך הסוכנות היהודית ודרך השליחויות שלנו מטעם המדינה, לבלה-רוס, על ילדה יהודיה שנמצאת במצב מצוקה, והם החליטו שזה לא יכול לקרות שאיפה שהוא שם בתנאים לא תנאים משוטטת ילדה לבד, שהיא יהודיה לכל דבר, והם נסעו לשם, לקחו אותה והביאו אותה ארצה.
מיכאל נודלמן:
חוץ מאמא ואבא אין לה קרובים שם?
חנה דשבסקי:
לא.
לודמילה אויגנבליק:
אתם יודעים שנמצאים פה, לא מה שאתה אמרת, שמונה מאות שלושים ושש, בלי סטטוס, בלי מעמד, ילדים של משפחות מעורבות, אני חושבת שמספר הילדים שנמצא פה בישראל יותר מששת אלפים.
חנה דשבסקי:
אני מאוד מאוד מבקשת לא לגלוש בנושא המספרים.
חנה דשבסקי:
כי זה סנריו מאוד מאוד קבוע בישיבות מסוג זה, שיעזרו לפחות לכמה.
מיכאל נודלמן:
אנחנו יודעים שהמספרים גדולים, אבל הבעיה היא לא במספרים.
חנה דשבסקי:
יש כאן ילדה, בואו נפתור את הבעיה שלה, ויש כאן עוד ילד, שאני נורא מצטערת להגיד אבל למרבה הפלא הוא אלוף הארץ באגרוף.
חנה דשבסקי:
תכירו, זאת גאווה של מדינת ישראל, רק יש בעיה אחת, שלילד הזה אין אף אחד בשבילו.
חנה דשבסקי:
הוא נמצא פה, הוא אלוף הארץ, אנחנו יודעים להעניק לו את התואר היפה על ההישגים הטובים שלו, אבל אין לו לא מספר זהות, לא שום דבר.
חנה דשבסקי:
זה בנאדם שלא קיים.
מיכאל נודלמן:
אנחנו רוצים לפתור בעיה.
מיכאל נודלמן:
לא כמות הבעיה.
מיכאל נודלמן:
כי אפשר פה בלי סוף לדבר,
חנה דשבסקי:
אנחנו לא מדברים על ילדי עובדים זרים, אנחנו לא מדברים על חוקיים או בלתי חוקיים, אנחנו מדברים על משפחות עולים שהגיעו ארצה כחוק.
חנה דשבסקי:
על משפחות שמרגע שהם מקבלים משכורת הראשונה שלהם בארץ משלמים מסים כמו כולנו.
חנה דשבסקי:
לפי החוק במדינת ישראל.
חנה דשבסקי:
אנחנו מדברים על משפחות שאין להן ארץ אחרת, ויש להן בעיה, יש בתוכן ילד שהוא איכשהו בעקיפין או במישרין לא זכאי חוק שבות.
חנה דשבסקי:
זה ילד שלהם, זה לא ילד שאפשר לשלוח אותו כמו שמשרד הפנים הציע לו לנסוע לאוקראינה כדי לחזור אחר כך, לא ברור איך, ארצה, עם דרכון אוקראיני.
חנה דשבסקי:
ברגע שבנאדם שגדל פה, שחמש עשרה שנים פה, שלא דובר שום שפה נורמלית חוץ מעברית, יצא לשם, דינו פשוט להיעלם.
חנה דשבסקי:
אף אחד לא יטפל בו שם, הוא אף אחד בשבילם.
חנה דשבסקי:
זאת אומרת בשבילם הוא אזרח שזכאי לשלם להם מסים, שזכאי אולי להתגייס אצלם בצבא, שזכאי כל מיני דברים, אבל אין לו שם אף אחד, הוא לא מכיר שם אף אחד, אין לו לאן ללכת, אין לו כתובת, אין רשות שתטפל בו.
חנה דשבסקי:
המשפחה שלהם פה.
חנה דשבסקי:
אין להם ארץ אחרת.
חנה דשבסקי:
נעים לנו, לא נעים לנו, אבל ההורים שלהם עולים שמשלמים כאן מסים ושהם אזרחים.
חנה דשבסקי:
אתם חייבים להבין, יש בעיה אחת מאוד רצינית איתם.
חנה דשבסקי:
אנחנו גידלנו כאן דור ללא מעמד.
חנה דשבסקי:
הילד הזה כמו רבים שנמצאים על שולחני שנים "בטיפול" של משרד הפנים, כבר לא ילד.
חנה דשבסקי:
הוא בן תשע עשרה, עדיין אין לו ארץ אחרת, ועדיין המשפחה שלו פה, ועדיין אין לו לאן לחזור, חוץ ממדינת ישראל.
חנה דשבסקי:
אם אנחנו לא נפתור את הבעיה שלהם הם יהיו פה שנים, הם יזדקנו פה, ללא זכויות, ללא מעמד, ללא תנאים, אבל אין להם לאן ללכת.
חנה דשבסקי:
אז עוד פעם, בשבילנו חשוב מאוד לפתור את הבעיה הזאת.
חנה דשבסקי:
אני לא רשאית לטפל בו כבר.
חנה דשבסקי:
הוא בן תשע עשרה.
חנה דשבסקי:
אני מטפלת בילדים עד גיל שמונה עשרה.
חנה דשבסקי:
בגיל שמונה עשרה הוא לא ילד.
חנה דשבסקי:
אני פשוט מבקשת שמשרד הפנים ייקח את הבעיה הזאת בתור בעיה של משפחות עולים וימצא את הדרך הבירוקרטית הנכונה, החוקית, לפתור את הבעיה.
חנה דשבסקי:
זה הכל.
לודמילה אויגנבליק:
אני חוזרת למשפחות מעורבות, בתוך שבועיים אנחנו קיבלנו כמעט מאה פניות ממשפחות מעורבות, וכל הפניות קשורות לילדים דור רביעי.
לודמילה אויגנבליק:
דור רביעי לא מקבל פה אזרחות.
לודמילה אויגנבליק:
ואפילו יש קשיים אחרי צבא.
לודמילה אויגנבליק:
הם גומרים צבא ולא מקבלים אזרחות.
לודמילה אויגנבליק:
זאת אומרת שילדים נמצאים פה בלי מדינה, בלי זהות, בלי שום דבר.
לודמילה אויגנבליק:
ואני שואלת מתי זה יהיה חוק שצריך לעגן זכויות של דור רביעי.
לודמילה אויגנבליק:
למה מדינה, כמה זה עולה למדינה, הם למדו פה, הם גמרו בית ספר, הם יכולים לתת למדינה כל הכוח שלהם, והמדינה זרקה אותם כמו זבל.
אריק דרוקמן:
אני יושב ראש ועדה מקצועית של איגוד האגרוף.
אריק דרוקמן:
הסיפור הוא כך, אריק דרוקמן, הבחור יכול לייצג את מדינת ישראל בזירה הבינלאומית וגם באולימפיאדה.
אריק דרוקמן:
הבחור בימים אלו סיים קורס מדריכי איגרוף ומאמני איגרוף תאילנדי וקיקבוקס במדינת ישראל.
אריק דרוקמן:
הבחור סיים בישראל את בית ספר, אני יכול להעיד, ומי שמכיר אותי יודע את ההתייחסות שלי למדינת ישראל, כאוהב מדינת ישראל, ואני יכול להגיד שגם הבחור הזה אוהב מדינת ישראל לא פחות ממני, כי הוא לא מכיר שום מדינה אחרת.
אריק דרוקמן:
יש לו רק אחות ויש לו רק אמא, והוא קשור אליהן ולא לאף אחד אחר והם גרים בישראל.
אריק דרוקמן:
וזו הבקשה שלנו, שהוא יוכל לייצג אותנו גם אולי באולימפיאדה, הוא צריך מוקדמות אולימפי לעבור.
מיכאל נודלמן:
אין להם אזרחות ישראלית?
אריק דרוקמן:
עוד לא, אבל יש להם מעמד תושב קבע.
אולג סלביצ'ב:
אמא שלי לא קיבלה עד עכשיו אזרחות בגלל שאני פה, ככה הם הסבירו.
אריק דרוקמן:
שהוא צריך לעזוב את ישראל על מנת שהיא תסדיר את המעמד ואז הוא יחזור.
אולג סלביצ'ב:
אני אשם שאמא לא קיבלה אזרחות?
מיכאל נודלמן:
כמה זמן אתה בארץ?
אולג סלביצ'ב:
ביוני אהיה שמונה שנים בארץ.
אולג סלביצ'ב:
אני למדתי בבית ספר, סיימתי שתים עשרה שנים, יש הכל כמו שצריך.
מיכאל נודלמן:
מאיפה אתה?
אולג סלביצ'ב:
מרוסיה, מעיר צ'רכסק, אולי אתה מכיר.
אולג סלביצ'ב:
אני באתי לישראל בגיל אחת עשרה.
אולג סלביצ'ב:
הלכתי לבית ספר, למדתי עד גיל מסויים, ועכשיו אני לא יודע מה לעשות.
מיכאל נודלמן:
אתה יכול להיות עכשיו ברוסיה?
אולג סלביצ'ב:
אין לי שם אף אחד.
אולג סלביצ'ב:
אמא שלי פה, אחותי פה והיא קיבלה אזרחות, אצלה הכל בסדר.
אולג סלביצ'ב:
אמא שלי לא יכולה לקבל אזרחות כי כמו שמשרד הפנים הסביר עד שמשהו לא יהיה איתי אז היא לא תקבל שום דבר.
אולג סלביצ'ב:
זה מה שיש.
אריק דרוקמן:
אני רוצה להוסיף שאם הוא פה מגיל אחת עשרה הוא לא יכול לחזור למקום שבו הם גרו.
אריק דרוקמן:
אפילו ברוסיה לא יכולים לחזור למקום הזה, זה כמו עזה.
ניקול מאור:
יש פה כמה בעיות שאי אפשר להאשים בהם את משרד הפנים.
ניקול מאור:
אפשר תמיד להתלונן על משרד הפנים אבל יש פה כמה בעיות שהרבה מהן קשורות למדינות הזרות דווקא.
ניקול מאור:
שיש המון מדינות, במיוחד אוקראינה ומדינות מחבר העמים לשעבר שלא נותנים לאזרחים שלהם דרכונים פה בישראל.
ניקול מאור:
הרבה מאוד מהילדים פה, שהם גם דור רביעי וגם ילדים שקשורים למשפחות עולים, שמשרד הפנים דווקא היה מוכן לתת להם מעמד לא יכולים לקבל פה מעמד כי השגרירויות שלהם, או שאין שגרירות פה או שהשגרירות לא מוכנה להנפיק דרכון.
ניקול מאור:
ואז משרד הפנים בבעיה, שמצד אחד הוא לא רוצה לתת מעמד לבנאדם שאין לו דרכון, מצד שני הבנאדם לא יכול לקבל דרכון, וזה מצב שהוא בלתי אפשרי שמדינת ישראל נמצאת בבעיה והעולים והילדים שלהם נמצאים בבעיה, שזה באמת לא אשמתם.
ניקול מאור:
וצריכים איך שהוא לדעתי לקרוא גם למשרד החוץ להתחיל להפעיל לחץ על השגרירויות.
מיכאל נודלמן:
נניח שמגיע אדם בלי דרכון, אבל יש לו איזה שהוא נייר שאומר מי הוא ומאיפה הוא, כל הדברים צריכים להיות, לא באים אנשים בלי שום דבר.
ניקול מאור:
לא, הרבה ילדים הם לא יכולים לעבור גבול.
ניקול מאור:
נגיד שמישהו בא לפה בגיל אחת עשרה, עם דרכון מאוקראינה, שבתוקף עד 2000, הוא רוצה עכשיו לקבל מעמד, הדרכון לא בתוקף.
ניקול מאור:
צריכים משהו לשים את המעמד שלך.
ניקול מאור:
הוא הולך לשגרירות אוקראינה והם אומרים לו לא, אנחנו לא ניתן לך דרכון.
ניקול מאור:
תחזור לאוקראינה וניתן לך דרכון.
ניקול מאור:
ואז משרד הפנים בבעיה, הוא לא יכול לתת לו מעמד, מצד שני הילד תקוע, כי הוא לא יכול לחזור לאוקראינה.
ניקול מאור:
חל מהבעיות הללו ניתן לפתור באופן פרטני.
מיכאל נודלמן:
את רוצה להגיד שאשמים באוקראינה וברוסיה?
מיכאל נודלמן:
על מה אתם מדברים?
ניקול מאור:
אני אומרת שיש מצבים שגם אנחנו צריכים ללחוץ על משרד החוץ שלנו, שצריכים למצוא פתרונות לאנשים שלא יכולים לקבל דרכונים.
ניקול מאור:
אני אומרת שאנחנו צריכים פה במדינת ישראל למצוא פתרונות לאנשים האלה, אבל זה לא תמיד פייר להאשים את משרד הפנים שהם תמיד לא בסדר.
ניקול מאור:
יש פה דברים שמשרד החוץ צריך ללחוץ עלייהם, שצריכים למצוא פתרונות.
ניקול מאור:
משרד הפנים גם צריך להתגמש במתן מעמד זמני לאנשים שאין להם דרכונים, זה אין ספק, צריכים ללחוץ על המדינות האלה למצוא פתרונות, מצד שני צריכים למצוא מבחינת משרד הפנים פתרונות.
ניקול מאור:
אני לא צריכה להגיד שמבחינת העניינים, אני הבנתי, והצהירו על זה בישיבות קודמות, שאחרי שלוש שנים בארץ מי מקבל אזרחות, אני לא כל כך מבינה למה יש פה בעיה.
ניקול מאור:
כתוב בפרוטוקולים שאחרי שלוש שנים מי מקבל אזרחות ישראלית.
ניקול מאור:
ולפי הניסיון שלנו עניינים אחרים מקבלים אזרחות.
ניקול מאור:
אז לא כל כך ברור לי, אולי יש בעיות ספציפיות, צריכים לפנות, כי כל מי שאני פניתי אליו כנין אחרי שלוש שנים קיבל אזרחות.
ניקול מאור:
אז לא ברור,
לודמילה אויגנבליק:
זה נכון, זה מוזר, אבל אנחנו קיבלנו כמעט מאה פניות.
לודמילה אויגנבליק:
למשל משרד הפנים בצפת הם בכל אופן לא נותנים תשובה ולא סוגרים את האזרחות שלהם.
ניקול מאור:
מה שרק רציתי להגיד שהבעיה התמידית שאנחנו נתקלים בה זה שלא מקבלים תשובות.
ניקול מאור:
אם אתה מקבל תשובות בדרך כלל התשובה מסבירה יפה מאוד מה המצב.
ניקול מאור:
ואני קוראת למנכ"ל שאיך שהוא יעזרו בעניין מתן תשובות מהלשכות המקומיות, מהלשכה המשפטית, שאנחנו פשוט פונים, וזה כמו בור ללא תחתית.
ניקול מאור:
ואם היינו מקבלים תשובות היינו מראים שלדעתי שמונים אחוז מהמקרים משרד הפנים יש לו תשובה והיא בסדר.
ניקול מאור:
הבעיה שעד שאנחנו נקבל את התשובות האלה הילדים נשארים פה בישראל שנים רבות בלי מעמד.
ניקול מאור:
וזה צריכים לפתור.
מיכאל נודלמן:
אני רוצה להגיד, זה טוב שאתם מעלים פה דברים חשובים, רק אני רוצה להגיד שאם יש עוד מישהו שרוצה לדבר, בבקשה.
מיכאל נודלמן:
תעלו בעיות שיש אצלכם.
מיכאל נודלמן:
אני מכיר מנכ"ל, זה מנכ"ל חדש, שנה אולי, במשרד הפנים, היו לנו את משרד הפנים הרבה בעיות בנושאים אחרים, לדוגמא אשרות לכניסה לישראל, אתם יודעים מה זה, וקצת קצת זה משתפר וזה תודה למנכ"ל משרד הפנים.
מיכאל נודלמן:
אני חושב שהוא איש רציני וכל השאלות שיש עכשיו, שהן רציניות, אני בטוח שמשרד הפנים ומנכ"ל משרד הפנים מנסים לפתור.
מיכאל נודלמן:
בבקשה, אתם פה לא סתם,
כלב מאיירס:
עמותת מכון ירושלים לצדק, אנחנו גם מטפלים מזה שלוש שנים בהרבה מאוד מקרים של בעייה במשרד הפנים במתן מעמד ואשרות.
כלב מאיירס:
אני רק רוצה להצטרף למה שנאמר כבר שאני חושב שאחת הבעיות הכי רציניות וקשות שלנו זה העניין של סחרת.
כלב מאיירס:
אנחנו בממוצע כשכותבים מכתב למשרד הפנים מקבלים תשובה אחרי שמונה, תשעה חודשים, וזאת לא הגזמה.
כלב מאיירס:
לאחרונה אנחנו התחלנו פשוט לפנות לנציבות תלונות הציבור, מקרה מקרה, ואז ראינו שמקבלים תשובה תוך שבועיים או שלושה שבועות.
כלב מאיירס:
אבל אני חושב שהדבר לא תקין, אני חושב שצריך לשנות את העניין הזה ולמצוא דרך לחתוך את הסחבת.
כלב מאיירס:
אני יודע שזה לא פשוט אבל לא יתכן שיהיו משפחות ששנים, לא רק חודשים, שנים יחכו לקבל תשובה ובינתיים יחיו פה במצב חסרי מעמד וחסרי סטטוס לחלוטין.
אריק דרוקמן:
המעמד של "טוטו תמוז", שחקן הכדורגל, מה ההבדל בין מתאגרף לשחקן כדורגל?
מיכאל נודלמן:
יש שוני.
מיכאל נודלמן:
יש לו זכות להיות אזרח לא בגלל שהוא עוסק באגרוף.
מיכאל נודלמן:
יש לו זכות להיות אזרח ישראלי.
מיכאל נודלמן:
אני לא חושב שבגלל שהוא מתאגרף טוב הוא צריך לקבל,יש לו זכות, קודם, יותר חשוב שהוא יהודי והוא צריך לקבל.
רם בלינקוב:
קודם כל, אני לא יודע איך להתייחס פה לחלק מהאמירות, אני דווקא הייתי רוצה להתחיל בדבריו של העורך דין המלומד.
רם בלינקוב:
אני הייתי שמח לראות שממוצע התשובות שלך הוא שמונה תשעה חודשים.
רם בלינקוב:
אליי לא פנית אף פעם, ואם פנית לא חיכית יותר מכמה ימים.
רם בלינקוב:
אני כבר נמצא פה שנה, זה כבר הרבה זמן.
רם בלינקוב:
לזרוק כאן שמונה תשעה חודשים, להגיד למישהו שהממוצע הוא שמונה תשעה חודשים זה אומר שלפעמים הוא מחכה שלוש שנים ולפעמים זה מהר.
רם בלינקוב:
זה רק בשביל לסבר לכם את האוזן.
רם בלינקוב:
ואני כופר בנתון הזה.
רם בלינקוב:
מתעסקים פה בבעיה מאוד קשה.
רם בלינקוב:
אתה חושב שזה קל לי להסתכל על הילדה?
רם בלינקוב:
זה לא קל לי להסתכל עלייה.
רם בלינקוב:
גם לי יש ילדים, ואיך שהיא נראית גם הייתי יכול לאמץ אחת כזאת.
רם בלינקוב:
אבל אני מודיע לך, אנחנו צריכים הסכם אפוטרופוסות.
רם בלינקוב:
אני לא יכול לתת לה מעמד כך.
רם בלינקוב:
אמנם הגברת שנמצאת איתה נראית גברת הגונה וכיוצא בזה, אבל אני לא נותן על בסיס מראה.
רם בלינקוב:
יש עניין משפטי.
רם בלינקוב:
מה זאת אומרת, איך את רוצה שאני אתן לה מעמד?
חנה דשבסקי:
בבית משפט לא נתנו אפוטרופסות ולא אזרחות מדינת ישראל.
רם בלינקוב:
תסלחי לי, אם זה נכון אז אני לא הפתרון לזה.
רם בלינקוב:
אני לא יכול לתת מעמד לילדה שאין לה אפוטרופסות או לחילופין אין הסכמה של האמא שלה.
חנה דשבסקי:
מר בלינקוב, אני מצטערת אבל אני מבקשת עוד פעם להדגיש שכל מקרה שנמצא בתיק הזה, ובתיק הזה יש אחד עשר מקרים שהושלכו אליך, הוא לא מקרה רגיל, אבל מייחד את כולם דבר אחד.
רם בלינקוב:
סליחה, אני מבין שעברנו לנושאים אחרים, כי זה לא קל לתת תשובה למה שאני אומר.
רם בלינקוב:
סליחה, גברת, תני לי לדבר בבקשה.
רם בלינקוב:
אתם זורקים משרד הפנים.
רם בלינקוב:
אתם חושבים שיש לנו פחות לב מכם?
רם בלינקוב:
מה, האנשים שעובדים לא אכפת להם מהילדים האלה, מהאנשים האלה?
רם בלינקוב:
אבל עדיין מה שמנחה אותם קודם כל זה החוק.
רם בלינקוב:
קודם כל יש חוק, יש חוק השבות ויש חוק הכניסה.
רם בלינקוב:
ועל בסיסם יש נהלים.
רם בלינקוב:
חלק מהנהלים לא טובים.
רם בלינקוב:
צריך לסדר אותם.
רם בלינקוב:
חלק מהנהלים סידרנו.
רם בלינקוב:
אני מוכן להראות לכם ולהוכיח לכם שהעניין ההומני קיבל תאוצה בשנה האחרונה, קיצונית.
רם בלינקוב:
הנה, תשאל את האנשים, קיצונית.
רם בלינקוב:
אנחנו הולכים לקולא ולא לחומרא.
רם בלינקוב:
אבל כפי שהיושב ראש אמר אנחנו לא יכולים לתת תשובה חיובית לכל דבר, אחרת המדינה תהיה הפקר, פרוצה, ויש מקרים שלא ראויים.
רם בלינקוב:
אני לא רוצה להיכנס פה לחלק מהמקרים שנתת לי, אבל יש פה מקרים שאנחנו לא ניתן מעמד.
רם בלינקוב:
אנחנו לא ניתן מעמד לבנאדם, ואני לא אנקוב בשמו, שהוא אלים, מסומם, ולא זכאי חוק השבות.
רם בלינקוב:
לא ניתן לו מעמד, עם כל הכבוד.
רם בלינקוב:
אני לא אמור להיות פה מדינה שמנקזת לתוכה את כל הבעיות.
רם בלינקוב:
כן ניתן הקלות.
רם בלינקוב:
חלק מהמקרים שכתבתם לנו פה הם בכלל כבר אזרחים.
רם בלינקוב:
שתדעו.
רם בלינקוב:
אבל כותבים, העיקר, בסדר.
רם בלינקוב:
יש פה כאלה שקיבלו אזרחות לפני שנה, והם ברשימה.
רם בלינקוב:
אתה רוצה אני אתן לך את השם.
רם בלינקוב:
אבל העקרון הוא שמדינה לא יכולה להתעסק בנושאי מעמד שלא לפי חוק בראש וראשונה וקריטריונים שנגזרים מהחוק הזה.
רם בלינקוב:
אני לא יודע לתת תשובה ספציפית לבחור הצעיר הזה, אני לא מכיר את הפרטים, ואני מעדיף לא לתת תשובה לפני שאני אכיר את הפרטים.
רם בלינקוב:
מה זה נקרא להכיר את הפרטים, זה להיכנס למחשב ולראות מה הסטטוס של הבחור, של המשפחה וכיוצא בזה.
רם בלינקוב:
חלק מהמקרים שפה ציינתם אנחנו מחכים לחוות דעת.
רם בלינקוב:
תדעו, כל מי שמקבל מעמד לא באופן אוטומטי שעל פי חוק השבות אנחנו מקבלים חוות דעת, בין היתר מהמשטרה.
רם בלינקוב:
אם זה מקרה הומניטרי אז ממשרד הרווחה למשל.
רם בלינקוב:
יש ועדה בין משרדית הומניטרית.
רם בלינקוב:
הגברת שיושבת על ידך היא חברה בוועדה.
רם בלינקוב:
ומקבלים תסקיר, גם ממשרד הרווחה, יושבים שם ממשרד הבריאות, יושבים מהמשרד שלנו, יושבת לשכת הקשר ועוד גורמים, וכל מקרה זה עולם ומלואו.
רם בלינקוב:
את חושבת שכשנותנים תשובה שלילית, כל אחד לא מדמה לעצמו מי עומד מאחורי התשובה?
רם בלינקוב:
זה קל?
רם בלינקוב:
אבל לפעמים אין ברירה, אין מנוס.
רם בלינקוב:
הכי קל זה להגיד תשמע, אני נותן לכל אחד חיובי.
רם בלינקוב:
גם אז אני חוטא לתפקידי.
רם בלינקוב:
לתת תשובה חיובית אוטומטי זה לחטוא לתפקידי, מעבר להיבט החוקי.
רם בלינקוב:
יש פה דמוקרטיה שקבעה לעצמה כללים כיצד היא רוצה לראות את החברה, ואני אמור לייצג את מה שקבעו הכללים, הכללים נקבעים דרך החוק, שנחקק כאן, ואני לא יכול בכלל, לא רוצה גם, לא רוצה בכלל לעבור אותו.
רם בלינקוב:
אני כן רוצה, ואנחנו עושים את זה, לחפש גמישויות.
רם בלינקוב:
כי הרי חוק לא יכול לצפות הכל.
רם בלינקוב:
ברור שיש מקרים שנופלים כאן, נופלים כאן, יש מקרים שנופלים בניגוד לחוק, אבל הם הומניטריים, אז בוודאי שאנחנו מטפלים.
רם בלינקוב:
לעניין הנינים, אמרה הגברת העורכת דין, היא נתנה תשובה.
רם בלינקוב:
זה לא נכון מה שנאמר כאן.
רם בלינקוב:
פשוט לא נכון מה שאמרת, שלא מטפלים בנינים ולא נותנים להם מעמד.
רם בלינקוב:
זה לוקח להם זמן והם מקבלים.
רם בלינקוב:
עכשיו אם ירצו לשנות את החוק ולהפוך את זה לאוטומטי זה למחוקקים.
רם בלינקוב:
אני לא מחוקק.
רם בלינקוב:
אין לי גם כוונות להיות כזה.
מיכאל נודלמן:
אני רוצה לשאול, חנה, באמת אי אפשר לאמץ ילדה בלי אישור של ההורים, אבא מת, אמא חיה, או בית משפט.
מיכאל נודלמן:
למה, מה הבעיה?
חנה דשבסקי:
יש גישה במדינת ישראל שאומרת שמאוד קשה לתת אישורים על אפוטרופסות על לא אזרח.
חנה דשבסקי:
כי בעצם מה קורה, בית משפט שלנו בא ומחליט על מישהו שהוא לא שייך למדינה.
חנה דשבסקי:
ולכן זו בעיה.
חנה דשבסקי:
בתי משפט לא מסכימים, ברוב המקרים, לתת אפוטרופסות במקרה כזה.
יצחק קדמן:
אני מתנצל שבאתי מאוחר, אני פשוט בוועדת חינוך מנסה לחסוך לכם את תשלומי ההורים למערכת החינוך לשנה הבאה.
יצחק קדמן:
אני מייד אסביר לאדוני היושב ראש מה הפלונטר שקיים בעניין הזה.
יצחק קדמן:
אני רוצה לומר קודם כל משהו כללי.
יצחק קדמן:
קודם כל אני רוצה להקדים ולומר ואני אומר את זה למנכ"ל משרד הפנים.
יצחק קדמן:
יש בשנה האחרונה שיפור דרמטי בהשוואה למה שהיה בשנים הקודמות.
יצחק קדמן:
אני אומר את זה לשבחך ואני אומר את זה לשבחו של השר, שהחליט שהוא רוצה לפתור בעיות ברוח טובה, הוא אמר את זה פה בוועדה והוא אכן מוכיח את זה פעם אחרי פעם.
יצחק קדמן:
הבעיה היא שאי אפשר לבנות מדיניות על סמך רצון טוב של שר, שאנחנו כבר שמענו שאולי הוא כבר לא יהיה שר בשבוע הבא במשרד הפנים.
יצחק קדמן:
אי אפשר לבנות מדיניות על סמך כל פעם שמתחלף שר יהיה רצון טוב או לא רצון טוב.
יצחק קדמן:
אני אמרתי לאדוני היושב ראש, ואני חוזר ואומר את זה כאן, צודק מנכ"ל משרד הפנים.
יצחק קדמן:
אם רוצים לעשות שינוי של ממש המחוקק צריך לשנות את המצב החוקי.
יצחק קדמן:
יש הצעת חוק שהונחה על שולחן הכנסת, ושהיא נמסרה גם לאדוני היושב ראש, שבאה להסדיר בצורה מסודרת את המעמד של ילדים ממשפחות עולים, ילדים שלפחות אחד מהוריהם, ולפעמים שני הוריהם יש להם מעמד מוסדר.
יצחק קדמן:
אדוני מנכ"ל משרד הפנים, לא יכול להיות מצב שבו ילד שהוריו חיים בישראל כדין הוא נמצא פה ללא מעמד.
יצחק קדמן:
זה לא יכול להיות.
יצחק קדמן:
אתם לא אשמים בזה, המחוקק לא נתן את דעתו לזה, וצריך לסגור את הפרצה הזאת.
יצחק קדמן:
איפה הילד הזה ילך לחיות אם ההורים שלו הם פה.
רם בלינקוב:
אפשר רגע לעזור לך, ילד כזה לא יגורש לעולם.
רם בלינקוב:
כשלא היית כאן דיברו על זה,
יצחק קדמן:
לא יגורש, אני לא מדבר על יגורש.
יצחק קדמן:
אבל אדוני מנכ"ל משרד הפנים, כאשר לילד הזה אין מעמד, אני מדבר על בעיה, גם אם הילד לא מגורש ואין לו מעמד הוא חי פה בואקום.
יצחק קדמן:
הוא לא יכול ללכת לרופא כי אין לו ביטוח רפואי.
יצחק קדמן:
משרד החינוך צריך לעשות כל מיני תרגילים של מתן מספר תעודת זהות פיקטיבית כדי שהוא יוכל לגשת לבחינת בגרות.
יצחק קדמן:
משרד הרווחה מסרב לטפל בו כי אין לו מעמד.
יצחק קדמן:
ילד לא יכול לחיות בואקום.
יצחק קדמן:
זה אגב גם נוגד את האמנה הבינלאומית בדבר זכויות הילד.