GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב אלקין: רחלה, את זוכרת שבסיום הישיבה אני מצפה לקבל ממך תשובה על השאלה ששאלתי בתחילת הישיבה, למה המשרד לא עדכן את הוועדה.
רחלה שיפר: לצורך כך אני צריכה לצאת החוצה להתקשר.
מנדי רבינוביץ: נוצר כאן לחץ בלתי אפשרי על המערכת וזה יצר נזק חינוכי למערכת כי הילדים עכשיו רואים את הדברים ואומרים שהכול פוליטיקה ושלאף אחד לא איכפת באמת מהם.
מנדי רבינוביץ: הם לא מעריכים את זה, ולהיפך, הם רואים בזה דוגמה – וגם אני לומד מזה – ללחצים ולהתנהלות שהיא בלתי הגיונית, ואני לא מתפלא על מה שקרה.
מנדי רבינוביץ: איך זה יכול להיות שבאמצע שנה פתאום ישנו למורים ולתלמידים וכל בית-הספר נכנס לסחרחורת?
זאב אלקין: אני חושב שמה שאתה אומר כאן הוא נכון מאוד אבל יש כאן שאלה מאוד כבדה שמופנית למשרד החינוך שרחלה תצטרך להתייחס אליה.
זאב אלקין: לכאורה משרד החינוך היה צריך לדעת את כל הקשיים האלה.
זאב אלקין: כאשר שאלנו את משרד החינוך את השאלה ממתי הכללים החדשים צריכים לצאת לשטח כדי שהשטח יספיק להיערך כנדרש, הוא לא היה צריך לומר לנו פברואר אלא לומר ספטמבר.
מנדי רבינוביץ: יכול להיות שמישהו הפעיל לחץ במשרד החינוך כדי שהוא ייתן את התשובה הזאת.
מנדי רבינוביץ: אני יכול לדמיין.
זאב אלקין: זה אומר שזה כשל של משרד החינוך שלא יודע להעריך נכון את צורכי השטח ונהג בצורה לא מקצועית.
מנדי רבינוביץ: אני מכיר מאוד מקרוב את המשרד ואת ההתנהלות שלו.
מנדי רבינוביץ: אתה מדבר בשם נורמות מאוד נכונות ומאוד אתיות, ואני מאוד מסכים אתך, אבל כל מי שחי בין האנשים יודע שבפועל זה לא כך.
מנדי רבינוביץ: אנחנו לא רוצים להיות כאן נוגדנים.
מנדי רבינוביץ: אנחנו מכירים טוב את ההתנהלות.
זאב אלקין: המשרד היה יכול לסיים את המהלך הזה עד ספטמבר ולא למשוך אותו עד פברואר.
מנדי רבינוביץ: נכון.
מנדי רבינוביץ: לך תבין למה זה קרה.
מנדי רבינוביץ: בדברים האלה הלמידה המרכזית הקיימת כאן היא שצריך לתקן עוול.
מנדי רבינוביץ: אם שלוש, ארבע, עשר שנים קיים עוול – בהנחה שקיים עוול – לא עושים את אותו חודש ולא במהירות כי אז יוצרים עוול גדול יותר, יוצרים בלבול, ואנשים עכשיו עוד יותר מבולבלים אחרי שבגלל שלא תכננו חוזרים בחזרה אחורנית.
מנדי רבינוביץ: הילדים יוצאים מבולבלים והם ציניים כלפי המערכת.
מנדי רבינוביץ: אני רוצה להעלות טענה מרכזית עבורה הגעתי לכאן.
מנדי רבינוביץ: לעזור לילדים עולים, הדרך היא לא דרך הורדת הרף.
מנדי רבינוביץ: הילדים האלה שיוצאים ממני לא יודעים מילה בעברית.
מנדי רבינוביץ: אני מתבייש כי הם לא יודעים מילה.
מנדי רבינוביץ: למה?
מנדי רבינוביץ: כי הם התרגלו, זה כבר במכניזם שלהם, שעוד חודש תבוא ההקלה הבאה.
מנדי רבינוביץ: קיים האתוס הזה של ההקלות והורדת הרף.
מנדי רבינוביץ: אם באמת רוצים לעזור, שייתנו לי עוד שעות עברית לתלמידים יוצאי חבר העמים והאתיופים.
מנדי רבינוביץ: אני לא צריך לומר לכם את הדברים כי אתם מדברים עליהם כאן בוועדה, וראיתי את כל הפרויקטים כמו משעולים, פלא, אופקים.
זאב אלקין: אין שעות.
מנדי רבינוביץ: אין מורים.
מנדי רבינוביץ: אם תיתנו לי היום שעות, אני לא רוצה אותן כי אין לי מורים שמתאימים ללמד את הילדים כי בארץ אין מורים.
מנדי רבינוביץ: אני לא צריך לספר לכם שבארץ אין מורים.
מנדי רבינוביץ: הטרגדיה הגדולה תהיה אם היום משרד החינוך יכפיל לי את שעות ההוראה.
מנדי רבינוביץ: אני מזמין אתכם למצוא מורה לאנגלית או לתנ"ך שהיא מורה טובה ומוכנה לעבוד.
מנדי רבינוביץ: מה שקורה הוא שהילדים לומדים משהו אחר לגמרי.
זאב אלקין: האוניברסיטה העברית מתלוננת על כך שהיא מכשירה מורים לשפה זרה שנייה והם לא נקלטים במערכת.
מנדי רבינוביץ: אני מכיר את זה.
מנדי רבינוביץ: אני מחפש מורה לאנגלית ואני מוכן לשלם הרבה, אבל אין מורים טובים אנגלית.
מנדי רבינוביץ: אני יכול למצוא מורים בלי בעיה, אבל מורים שאני חושב שהם טובים לילדים האלה, זאת בעיה.
מנדי רבינוביץ: הילדים לומדים שלא שמנסים לעזור להם אלא הם לומדים שהם יכולים לא ללמוד, שתמיד יקלו עליהם, שתמיד יורידו את הרף.
מנדי רבינוביץ: במקום להקשות עליהם באימונים כדי שיצליחו יותר, בהנחה שהם רוצים לדעת עברית, הם לומדים שכל פעם יש חוזר אחר והם לא מאמינים לנו לכלום.
מנדי רבינוביץ: זאת הופכת להיות תעשייה טכנית שזרה לכל רוח של למידה וכל רוח של ערכים כמו הערך העברי.
מנדי רבינוביץ: בסוף כל מה שאנחנו הופכים להיות אלה קבלני בגרויות - ואני מסרב בתוקף להיות אחד כזה - וקבלני הקלות.
מנדי רבינוביץ: אני כבר לא זוכר איזה הקלות והתאמות יש ואני לא רוצה לדעת.
מנדי רבינוביץ: בסוף אתה מגיע למצב שבדבר המרכזי העמותות צריכות לעזור.
מנדי רבינוביץ: המשרד והעמותות רוצים לעזור, יש הרבה רצון טוב, עם ישראל הוא עם רחמן, אבל מה לעשות, זה לא מגיע לשטח.
מנדי רבינוביץ: תנו לי היום עוד מורים לעברית שיחברו את הילדים, ואז הילדים לא יצטרכו לא הקלות, לא התאמות, לא בחינות בעל-פה ולא כלום.
מנדי רבינוביץ: מאחר שאת זה המשרד לא נותן, עושים תוכנית לימודים חדשה.
מנדי רבינוביץ: לא חושבים מה באמת צריך, ושצריך מורים אחרים.
מנדי רבינוביץ: אם יש בעיה, מורידים את הרף ובסוף יצאו כאן ילדים שלא יודעים מילה בעברית ואז מה עשיתי אתם?
מנדי רבינוביץ: זו המצוקה המרכזית שלנו וזה דבר שצריך לזכור.
זאב אלקין: חבל שלא היית אתנו כאן בדיונים הקודמים בנושא הזה.
זאב אלקין: ניסינו ללכת אחורה ולראות.
זאב אלקין: אני לא זוכר שמצאנו שכל חודש או כל שנה התפרסמו הקלות אלא מצאנו תהליך הפוך.
זאב אלקין: מצאנו שהתהליך היה תהליך של החמרה ולא תהליך של הקלה.
זאב אלקין: כל ההקלות שמדובר עליהן כרגע הן לא הקלות חדשות אלא כמעט כולן היו בחוזר מנכ"ל של שנת 1991 שהיה בתוקף עד שנת 1998.
קריאה: ששודרג בנובמבר 2003.
מנדי רבינוביץ: אני מדבר על הקלות ללקויי למידה.
זאב אלקין: מבחינת העולים, אלה דברים שהמערכת עבדה על-פיהם במשך 7 שנים והתוצאות, גם של הקליטה וגם של הבגרויות, היו יותר טובות מהקיים עכשיו וזה מה שחייב אותנו לחזור לשם, פלוס מבחנים שעשה משרד החינוך עצמו כאשר על-פי המבחנים הללו, ההתאמות ההן של 1991 היו יותר טובות ויותר מתאימות מבחינה עניינית מההתאמות שהיו בשנים האחרונות.
זאב אלקין: זאת הסיבה למהלך הזה.
צבי גלאון: גם אני חש אי נעימות בזה שדורשים מרחלה לענות על שאלות שהיא לא אחראית עליהן ישירות.
צבי גלאון: לגופו של עניין, אני מקבל את הגישה העקרונית שלך שאומרת שאתן כאן, ולכן אתן תענו.
צבי גלאון: הבעיה הייתה באמת אי-בקרה מוקדמת, מה יקרה בפועל בשדה.
צבי גלאון: כלומר, אומרים להם שאנחנו לא ניתן לכם שאלונים מתורגמים ועכשיו שמעתי מרחלה שהשאלונים שנהגו לתת ושהמכונים מסוגלים להוציא, אלה כן יימשכו.
צבי גלאון: המנהלים יודעים על כך?
רחלה שיפר: צריך להוציא הודעה?
צבי גלאון: אתם כותבים שלא יהיו שאלונים מתורגמים.
רחלה שיפר: חוזר פברואר התייחס.
רחלה שיפר: אני מניחה שהבנת הנקרא של המנהלים היא ברמה מאוד טובה.
צבי גלאון: שמעתם תגובה של מנהל שאמר שמבלבלים אותו.
מנדי רבינוביץ: אני אומר משהו אחר.
מנדי רבינוביץ: אני שואל מה אני צריך ומה אני צריך לחפש.
צבי גלאון: בכל אופן, לגבי מה השטח יכול לעשות.
צבי גלאון: אמרתי כאן קודם שמנהלים פנו אלי ואומרים לי שהם אינם מסוגלים להתחיל לעשות את הפעולות הארגוניות הנדרשות מאתם במהלך זה שהם נמצאים בו כרגע, מרתונים, שביתות, בחינות בגרות, חדרים וגם להתחיל לחפש אנשים שיבחנו בעל-פה.
צבי גלאון: הם אומרים לי שהם אינם מסוגלים לעמוד בזה.
צבי גלאון: התוצאה המעשית היא שמנהלים אומרים שייבחנו בשאלון הרגיל של עולים חדשים ויקבלו את הבונוס כי הם לא עומדים לטפל בצד הארגוני.
צבי גלאון: אתה אומר שהמנהל איננו רשאי לעשות כך, אבל גם משרד החינוך לא היה רשאי להודיע על אילוצים מינהליים, אבל עובדה, הוא בא ואומר שיש אילוצים ומעלה המנהל את אותה טענה ואומר שיש אילוצים ולכן זה מה שהוא מכתיב לתלמידים לעשות.
זאב אלקין: אם הייתי המועצה לשלום הילד, אולי הייתי שוקל תביעה ייצוגית.
חנה דשבסקי: בסופו של דבר הנפגע הוא הילד ואף אחד לא מפצה אותו על כך שדפקו לו את החיים.
זאב אלקין: תשקלו תביעה ייצוגית.
צבי גלאון: מנדי אומר שבתוך עמו הוא יושב, ומתוך אותה גישה אני שואל מה היו החלופות לבחינה בעל-פה בעברית דווקא.
צבי גלאון: קודם כל תיבחן ברוסית ותשיב ברוסית או בשפת אמך, בכל מקום שזה אפשרי.
צבי גלאון: במקום שזה בלתי אפשרי, אני שואל את עצמי מה אני יכול לעשות כדי להקל, היות ואינני יכול לתת שאלון מתורגם.
צבי גלאון: אני אומר שאני ארכז את כל אותם ילדים ואבדוק ואלו מהם שלומדים בכיתה י"א, אני יכול לדחות להם את הבחינה עד שאני אספיק לעבור את המהלך הזה.
צבי גלאון: כלומר, זה לא צריך להיות טוטאלי כל כך.
צבי גלאון: אני אומר למנהלים שילכו ויבדקו מי הם התלמידים שרוצים שאלון מתורגם ושיודיעו לנו, שיודיעו לנו מה לשיטתם עשוי להיפגע ושיש לו חלופה עתידית, ואת אלה נשחרר.
זאב אלקין: אתה רוצה להתייחס להבדלים בין שני החוזרים או שלא בחנת אותם?
צבי גלאון: בחנתי.
זאב אלקין: מבחינתך זה נכון שההבדל היחידי הוא רק זה?
צבי גלאון: המשמעותי היחידי הוא רק זה.
צבי גלאון: השאר מהווה הבדלי ניסוח.
זאב אלקין: אמרת שאת צריכה יותר זמן כדי לקרוא את המסמכים הכתובים ולהתייחס להבדלים נוספים שהם מציינים.
רחלה שיפר: גם היועצים המשפטיים צריכים לקרוא אותם.
זאב אלקין: המשרד יכול להביא את הנבחרת שהוא רוצה.
זאב אלקין: זה נתון להחלטתו והוא סוברני להחליט.
זאב אלקין: בדיון בשבוע הבא נתייחס לשתי נקודות.
זאב אלקין: במהלך הדיון למעשה הלכנו על שלושה מסלולים: מסלול אחד הוא מסלול התנהלותי וכאן אני כן מצפה לקבל ממך בסוף הישיבה תשובה למה המשרד לא הודיע לכנסת על השינוי הצפוי.
זאב אלקין: המסלול השני שאנחנו הלכנו בו הוא מסלול תכני, מה ההבדל בין חוזר אחד לחוזר שני.
זאב אלקין: קיבלתי את התשובה שלך אבל יש שני מסמכים שמונחים בפניך שטוענים אחרת ולכן אני מצפה בדיון הבא לקבל את התייחסותך למסמכים האלה.
זאב אלקין: יכול להיות שמי שכתב את המסמכים לא קרא נכון את שני החוזרים.
זאב אלקין: בשני המסמכים האלה יש נקודות מודגשות כאשר אומרים שהיה כך ועכשיו זה אחרת.
זאב אלקין: יכול להיות שאנשים לא קראו נכון את החוזר החדש.
רחלה שיפר: במקום לטפל בילדים, אני צריכה לשבת כאן כמו רש"י ולהשוות מילה למילה.
רחלה שיפר: אם אני מסתכלת על טענת ההגדרות, אפילו ברפרוף תוך כדי הקשבה לדיון, אני מבקשת שמישהו יראה לי מה ההבדל בין זה לבין זה.
זאב אלקין: אני לא רוצה שנעשה זאת על רגל אחת, אבל בדיון הבא תיתני לנו תשובות על הטענות המועלות בשני המסמכים הללו ותתייחסי להבדלים בין שני החוזרים.
רחלה שיפר: אין.
זאב אלקין: תעשי אתנו קריאה מודרכת.
זאב אלקין: תביאי את החוזר הישן ואת החוזר החדש, ונקרא אותם ביחד.
זאב אלקין: אם אנשים לא קראו נכון את המסמך, תפני את תשומת ליבם לסעיף המסוים ואז כולם יירגעו, גם השטח יירגע ואנחנו נהיה רגועים.
זאב אלקין: אם הטענות שמופיעות בשני המסמכים האלו, ההבדלים הם הרבה יותר מהותיים.
רחלה שיפר: אני מסבירה שצורת הקו היא כזו במקום כזו אבל היא מכילה את אותה כמות.
זאב אלקין: את תראי לנו.
זאב אלקין: אנחנו כאן ניצלנו מספר ישיבות לא מבוטל במהלך ההכנה של החוזר הקודם כדי להבין אותו לעומקו ולפרטיו.
זאב אלקין: יכול להיות שברגע שהוצאתם חדש, אנשים לא קוראים אותו נכון.
זאב אלקין: תעזרי לנו בקריאה מונחית כדי לוודא שבאמת ההבדל היחידי היה שאלונים מתורגמים וכי זה רק הבדל לקיץ הזה שלא יחזור על עצמו בקיץ הבא.
זאב אלקין: זה חלק מהישיבה הבאה שאנחנו נקיים וזו השוואה בין שני החוזרים והצד של התוכן.
זאב אלקין: עיקר הישיבה הבאה יוקדש לשאלות שהועלו כאן בעקבות היערכות השטח.
זאב אלקין: מה המשרד עשה כדי להיערך, איך הוא מגיב לכל הפניות האלה ומה הכלים שלו לוודא שזכויות התלמידים לא ייפגעו, מה קורה במיוחד בנושא האקסטרנים, מה קורה עם האופציה הזאת שנשאלה כאן כמה פעמים ולא שמענו תשובה ברורה לגמרי, האם המנהלים מספיק מודעים לכך שגם בהיעדר שאלונים מתורגמים הם יכולים לתת לתלמיד לענות בשפת אמו כאשר השאלון הוא בעברית והתלמיד עונה בשפת אמו, האם המסר הזה כן עבר לשטח או לא עבר לשטח, והאם האופציה הזאת קיימת או לא קיימת.
רחלה שיפר: זה מותנה במעריך.
זאב אלקין: הסוגיה הזו של מעריכים נדונה כאן והיא נדונה בהרחבה, כך שזה לא נושא חדש.
זאב אלקין: אני זוכר את כל השאלות האלה שהן עלו כאן והמשרד אמר שבשפות האלה הוא חושב שלא תהיה בעיה למצוא מעריכים וכי יש מאגרים גדולים.
זאב אלקין: המשרד דיבר על מורים עולים.
זאב אלקין: אנחנו נשמח לדעת מה נעשה כדי לעזור למנהלי בתי-הספר לאתר את המעריכים האלה.
זאב אלקין: השאלות הן לא לרחלה באופן אישי אלא אלה הן שאלות למשרד החינוך לקראת הישיבה הבאה.
זאב אלקין: אני מצפה שהמשרד ידע לענות עליהן מבחינת כל ההיערכות הזאת.
זאב אלקין: בעקבות דבריו של מנדי אני שואל שאלה נוספת וזו כבר שאלה של הפקת לקחים.
זאב אלקין: למה המשרד חשב שפרסום כל הדבר הזה בפברואר מהווה קופה מספקת להיערכות בשטח כדי להחיל את זה בקיץ הקרוב.
זאב אלקין: יש גוף שנקרא משרד החינוך והוא חייב לתת תשובות.
זאב אלקין: התהליך הזה התחיל מזמן, לפחות בכנסת הוא התחיל עם כינונה של הכנסת והמשרד טען שהוא התחיל לחשוב עליו בעצמו עוד לפנינו.
זאב אלקין: אנחנו בזמנו הצענו למשרד להשלים את התהליך עד ספטמבר והייתה אפשרות לעשות זאת.
זאב אלקין: המשרד אמר שמבחינת הלחצים האחרים שיש על המערכת הזאת ומבחינת סדר העדיפויות של המשרד, הוא לא רואה שום בעיה למשוך את התהליך עד פברואר כי זה יהיה מספיק כדי להיערך לקראת בחינות הקיץ.
זאב אלקין: לא אנחנו אמרנו את זה אלא המשרד אמר והוא בחר את סדר העדיפויות שלו לארגן את ההתנהלות.
זאב אלקין: המשרד טוען שהוא פתח בתהליך מקביל אלינו.
זאב אלקין: כשאנחנו העלינו את הנושא בפעם הראשונה, אמר לנו המשרד שהם עושים בעצמם תהליך של שיקול מחדש של כל הנושא הזה.
זאב אלקין: היוזמה הייתה משותפת והיא התחילה מזמן, לא בפברואר ולא בספטמבר ואפילו לא ביוני שנה שעברה.
זאב אלקין: לכן השאלות שאתם שואלים כמנהלים, למה המשרד שם אותם בפני שלושה חודשים של היערכות, אלה שאלות נכונות והמשרד צריך להשיב עליהן.
מיכל חרמון: עוד שאלה שהייתי מבקשת אם אפשר לקבל עליה תשובה.
מיכל חרמון: איך המשרד ייערך מבחינת הנפקה של תעודות בגרות אם תלמידים נבחנו בשנה שעברה בחינת ותיקים והשנה ייבחנו בבחינת עולים?
מיכל חרמון: זו גם שאלה שיצטרכו לענות עליה.
מיכל חרמון: אם בן-אדם ממשיך את לימודיו בעתודה, מה הוא עושה?
זאב אלקין: זו שאלה טובה ונרצה לקבל עליה תשובה של המשרד.
רחלה שיפר: אנחנו עכשיו נותנים את המחשבה על העניין הזה.
זאב אלקין: מבחינתי חזקה על משרד החינוך כגוף גדול, כשהוא בא אלינו עם תוצר, אחרי תהליכים ארוכים של חשיבה, שהוא לקח את השאלות האלה בחשבון.
זאב אלקין: לכאורה זה תפקידו של משרד החינוך ואתם אמרתם שהוא גוף גדול עם הרבה אגפים ששוקלים את הסוגיות השונות.
מנדי רבינוביץ: השאלה מתי נדונה השאלה איך חושפים ילדים ללמוד עברית בארץ ולא רק נותנים להם הקלות.
זאב אלקין: בסוגיה שאתה מעלה דנו במשך כמה חודשים והמשרד עוד חייב לנו כמה תשובות תקציביות לגבי שכבות גיל.
זאב אלקין: לגבי כמה שכבות גיל המשרד לקח על עצמו התחייבויות להגדלת מספר שעות וכולי.
זאב אלקין: הכסף שעצרתי להם, זה לא הכסף הזה אלא מדובר בהעברות פנימיות לצרכים אחרים.
זאב אלקין: רחלה, את יכולה לתת את התשובה שלך על העניין הפרוצדוראלי?
רחלה שיפר: אם אני אשיג את מי שאמור לתת תשובה.
זאב אלקין: את תוציאי לנו מכתב תשובה?
רחלה שיפר: אני יודעת שזה לא בתחום אחריותי.
זאב אלקין: היות שאת מייצגת כאן את השרה ואת המנכ"ל, אני אומר לך שאני מצפה לקבל מהמשרד עד סוף היום – היות ולא ידעת לענות על השאלה במהלך הישיבה – תשובה בכתב בפקס או באי-מייל או בכל דרך תקשורת אחרת לשאלה שנשאלה כאן בדיון, תשובה שאני מניח שלמישהו יש אותה.
רחלה שיפר: למה המשרד לא בא להתייעץ?
זאב אלקין: הוא יכול גם לא להתייעץ, אבל המשרד הציג בפני הכנסת דבר אחד, התחייב בפרוטוקול שזה מה שיהיה בקיץ הזה, כולל כל הסיפור של השאלונים.
זאב אלקין: המשרד ראה שהוא נתקל בקושי שכנראה נבע מטעות בשיקול דעתו.
זאב אלקין: הוא לא לקח קושי מסוים בחשבון כאשר התחייב בפני הכנסת, והשאלה היא למה המשרד לפני שביצע את השינוי לא עדכן את הכנסת על כך שהוא הולך לבצע שינוי במשהו שהוא התחייב לכנסת לבצע אותו.
רחלה שיפר: השינוי לגבי התרגומים?
אירית חן: החוזר מאפריל לא שונה לגבי השאלונים המתורגמים.
אירית חן: עדיין בחוזר של ה-1 באפריל כן מתייחסים לשאלונים מתורגמים וגם עם ההתניה.
אירית חן: זו חזרה מילה במילה על החוזר של ה-1 בפברואר.
אירית חן: השאלונים המתורגמים זה פנייה של אגף הבחינות למנהלי בתי-הספר.
זאב אלקין: המשרד גם נשאל לגבי השאלונים האלה.
זאב אלקין: אני יכול לצטט לך את מה שנאמר בפרוטוקול.
קריאה: את יכולה לחזור על שמות השאלונים שבהם יש תרגום כבר קודם לכן?
זאב אלקין: אני לא אבזבז את זמננו.
זאב אלקין: אני מציע לאנשי המשרד לעיין בפרוטוקול מה-15 בינואר, פרוטוקול מספר 22 כאשר נציג רשמי של משרד החינוך עונה על השאלה שהעלינו לגבי השאלונים.
זאב אלקין: שאלנו האם המשרד ערוך והוא העלה את כל הבעיות שהוזכרו על-ידי רחלה, של המכרזים וכולי.
זאב אלקין: הוא אומר: "יש לנו כנראה פתרון.
זאב אלקין: הנושא הזה יבוא על פתרונו תוך שבוע לפי הבטחה של חשב המשרד".
זאב אלקין: ביקשתי מנציג המשרד שבמידה שהוא נתקל בקושי, שיביא את זה בפני ועדת המשנה ויעדכן אותה, והוא אומר: "כן, בוודאי, אבל אני חושב שהדברים יסתדרו".
זאב אלקין: רחלה ואירית, מעבר לתשובה בכתב שאנחנו מחכים לקבל היום לגבי העניין הפרוצדוראלי, אנחנו מחכים גם שתאמרו לנו איזה משני המועדים לישיבה בשבוע הבא נוח למשרד החינוך כדי להפיק את הנבחרת הטובה ביותר לנושא הזה, או יום שני בשעה 12:00 או ביום שלישי בשעה 08:30.
קולט אביטל: היום אנחנו מקדישים את הישיבה הזאת לנושא מעמדה של ישראל בארצות-הברית משתי זוויות: הזווית האחת היא האם התמיכה של יהדות אמריקה מובטחת בכל תנאי ובכל מקרה, והאם יש שינויים בדעת הקהל בקרב יהדות אמריקה כלפי ישראל.
קולט אביטל: הזווית השנייה היא מה התסריטים השונים שיכולים להיות עם חילופי ממשל אפשריים בארצות-הברית והאם התמיכה בישראל מובטחת בכל מקרה, ומה יחסיהם של המפלגות השונות כלפינו.
קולט אביטל: בישיבה של ועדה כזו הדגש כמובן הוא על יהודי ארצות-הברית, על מעמדם ועל יחסם כלפי ישראל.
קולט אביטל: האורח שלנו הבוקר הוא מר מלקולם הונליין שהוא סגן נשיא ועידת הנשיאים.
קולט אביטל: אני לא צריכה להציג את הארגון שהוא הארגון המאגד בתוכו חמישים וכמה ארגונים יהודיים מהגדולים בארצות-הברית ומכאן גם חשיבותו של הארגון כי הוא הקול המייצג של הקהילה היהודית המאורגנת, בעיקר כלפי הממשל.
קולט אביטל: שלא כדרכנו אנחנו ננהל את הישיבה הזאת באנגלית ונעשה זאת בגלל האורח.
קולט אביטל: בדרך כלל בכנסת אנחנו מצווים לנהל ישיבות בעברית ומהסיבה הזאת אני פותחת את הישיבה בעברית.
קולט אביטל: האורח ידבר באנגלית.
קולט אביטל: מי שרוצה להשתמש, יוכל להשתמש בתרגום הסימולטאני.
קולט אביטל: מי שירצה לדבר, יצטרך ללחוץ על הכפתור האדום שמונח לפניו במיקרופון.
קולט אביטל: המיקרופון הזה הוא גם המיקרופון שקשור לתרגום.
קולט אביטל: COLLETTE AVITAL, Chairperson:		 We are honored to host today Malcolm Hoenlein, from the Conference of Presidents of Major  American Jewish Organizations.
קולט אביטל: Malcolm will say a few words about the organization that you hold in your hands.
קולט אביטל: I your honor we are going to do this with simultaneous translation.
קולט אביטל: Whoever speaks has to speak into the microphone to push the red button.
קולט אביטל: Bevakasha Malcolm.
קולט אביטל: MALCOLM HOENLEIN:		Thank you very much.
קולט אביטל: In the translation they said that the conference represents fifty odd organizations.
קולט אביטל: It is true, some of them are odd.
קולט אביטל: But the translation – fifty odd organizations.
קולט אביטל: I want it to be clear for the record that the minority of them are odd.
קולט אביטל: The majority of them are fairly normal.
קולט אביטל: Their representatives are here and the majority of them are normal as well.
קולט אביטל: I want to thank you very much for convening this meeting and giving me the opportunity to see my colleagues, my mentors, some of them, people we work with on a regular basis to address the very issues you mentioned in your introduction.
קולט אביטל: You certainly are someone who knows both sides of the story well, especially from your service as consular general of  where you approached us on hasbara and many other issues in building the ties between tfuzot and .
קולט אביטל: What I want to talk about today and I know time is somewhat limited, so I will try to deal with certain issues that you mentioned, not so much from a political perspective, but I think at issues that challenge us.
קולט אביטל: The reason why I think it is so appropriate to do it here is that the nature of the issues we face today are really ones that we hold in common between  and the diaspora.
קולט אביטל: More so, I think, than in the past.
קולט אביטל: I also think that this is a watershed period in Jewish history in ’s history but also the history of world Jewry and the world and that the challenges that we face today are not going to be issues of months or consequences of months or years, but of generations.
קולט אביטל: That this is perhaps the most serious time in the more than thirty five years that I have been doing this work, I don’t remember a time when the challenges had greater significance or potentially greater consequence and that it is imperative for us to look at these issues together.
קולט אביטל: Many people talk about the divisions between the diaspora and .
קולט אביטל: I think, unfortunately, sometimes it takes our enemies to define us.
קולט אביטל: We saw that the first one to call us a nation  was Paraoh.
קולט אביטל: Unfortunately our relationship is defined by our enemies, whether it is in times of war or in other circumstances.
קולט אביטל: Now what we see is that the enemies we confront and the challenges we confront are really ones that bind  to the diaspora.
קולט אביטל: My hope is that out of this can come an ongoing enterprise, whether it is a commission, a taskforce, just consultation between the government agencies or here at the Foreign Ministry and others with whom we work very closely, the Prime Minister’s office, the Knesset as well as the Jewish organizations who are represented here who have the opportunity to deal with agencies on a day to day basis, but more so to look for the creation of a taskforce that will enable us to address some of the issues that I am going to talk about.
קולט אביטל: Clearly, one can’t get together in these days and not talk about the danger posed by .
קולט אביטל: I think it’s important for us to recognize that  is not a diversion and should not be a diversion.
קולט אביטל: What I mean by that is  represents an exponential threat.
קולט אביטל: It is one that people have come to recognize after many years and we have tried for more than ten years to put this on the agenda, both of the Jewish community and of our government with little success until, especially Mr.
קולט אביטל: Ahmadijenad came to the rescue, and got people to understand something that didn’t develop under his leadership.
קולט אביטל: This is something that has been developing for many years.
קולט אביטל: Rahmanjani who is today posited as a moderate and you hear the Europeans and others talking him.
קולט אביטל: This is a guy who was responsible for giving the order to blow up the   embassy in , and was head of the expediency council who signed many of these terrible decrees.
קולט אביטל: There is a long history to it that people are finally coming to terms with.
קולט אביטל: What we have to understand is that Ahmadinejad means what he says and says what he means and seeks the means to employ it.
קולט אביטל: Moreover, it is the …
קולט אביטל: of international terrorism but also incitement.
קולט אביטל: We saw it with the first state sponsored holocaust denial conference since the Shoah.
קולט אביטל: There have been other holocaust denial conferences, but never one that was state sponsored.
קולט אביטל: So it raises the significance.
קולט אביטל: Moreover, he is the …
קולט אביטל: of this movement.
קולט אביטל: I think this goes to a critical issues that is debated here.
קולט אביטל: Surprisingly how much it is debated here about whether this is1938.
קולט אביטל: I know that ministers have gotten involved in this discussion.
קולט אביטל: Is it 1938, 1936, 1934, 1932?
קולט אביטל: You know the truth is that that’s not the relevant question.
קולט אביטל: The relevant question is what lessons did we learn from that period that we apply today.
קולט אביטל: It is not true that this is 1938 because we have the State of Israel.
קולט אביטל: You have an IDF.
קולט אביטל: We have endangered Jewish communities that are being saved, the Jews of Yemen, , , , , .
קולט אביטל: Were written off Jewish history largely have been saved because we have the Jewish state, because we have an IDF and an Israeli airforce and because we also have another change in the diaspora communities that are not silent.
קולט אביטל: Abba Eban once said that in World War II Jews had influence in many places but power in none.
קולט אביטל: That’s not the case today.
קולט אביטל: We shouldn’t exaggerate it, on the other hand we shouldn’t deny it.
קולט אביטל: That Jews are able to affect our destiny in ways that we could not in the past.
קולט אביטל: Part of that or a large part of that is because we have a Jewish state but also, I think, because we have diaspora communities that are more willing to stand up and particularly, in a chauvinistic way, the American Jewish community because it is the one super power in the world and because it enables people to who care to have a voice, even if it is a proportionate voice.
קולט אביטל: To be able to have a say, minorities have the ability to have a say.
קולט אביטל: This relates very much to the core issues that I want to talk about in a minute.
קולט אביטל: We also have other assets.
קולט אביטל: We do have an American government that stands with  in an unprecedented way.
קולט אביטל: That pro-Israel legislation gets ninety percent of the House and the Senate, even motherhood doesn’t get ninety percent of the house any more.
קולט אביטל: It is probably the only issue where people are as united, where Congress is as consistently united as it is.
קולט אביטל: We have seventy percent support of the American people.
קולט אביטל: This is an all time high.
קולט אביטל: Sixty five percent support   versus the ten percent for the Palestinians.
קולט אביטל: All these numbers are really record high since the establishment of the state.
קולט אביטל: We gave tens of millions of Christians who are willing to stand with  in ways that sometimes even the Jewish  community is not willing to and that they lobby and they speak out and they are prepared to take a stand.
קולט אביטל: I think an important point of that is American Jewry.
קולט אביטל: The fact that American Jewry is not silent and is willing to speak up and utilizes the American system where lobbying is not a pejorative.
קולט אביטל: Lobbying is what American democracy demands of us, which means involvement.
קולט אביטל: It means that people can have a say that those care can have a disproportionate say.
קולט אביטל: It’s not a conspiracy.