GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: ברגע שאנחנו מוותרים על ילד במערכת החינוך, כמעט באופן ודאי בשלב מסוים הוא יגיע גם לעבריינות.
יצחק קדמן: ולא נכון להאשים את המשטרה בעניין הזה, המשטרה היא תחנה אחרונה.
יצחק קדמן: צריך להתחיל במקום הרבה קודם והמפתח הוא כמו שאמר חה"כ רותם, להשקיע במאבק למניעת נשירה והנשרה ממערכת החינוך.
יצחק קדמן: אנחנו צריכים לתת הרבה יותר משאבים כדי לקלוט את הילדים.
יצחק קדמן: ילד שייקלט במערכת החינוך – ברוב המקרים לא יגיע לעבריינות.
דוד רותם: באשכול אחד אני רואה שיש שני יישובים שיש בהם בין 10 ל-12 אחוז ילדי עולים.
דוד רותם: אני יכול להבטיח לך שבאשכול אחד לא תמצא עבריינות נוער בכלל וגם לא הנשרה, משום שזה שני יישובים חברים שלא נותנים לעולה לנשור ולא לפשיעה.
מיכאל נודלמן: ד"ר קדמן, אתה חבר קבוע אצלנו.
מיכאל נודלמן: מתחילת הקדנציה אנחנו ידענו שיש נשירה, אנחנו הקמנו תת-ועדה ויומיים בשבוע הם יושבים עם נציגי החינוך וישנה איזושהי התקדמות אבל זה לא מספיק.
מיכאל נודלמן: אסור להתעייף מעלייה.
מיכאל נודלמן: עיתונים מדברים על סטטיסטיקה ודמוגרפיה וכיו"ב.
מיכאל נודלמן: עליה זה נכס גדול כשיש מלחמות וכו'.
מיכאל נודלמן: אני משם ואני לא זוכר כנופיות של ילדים יהודים, זה היה בושה אם ילד יהודי נפל בדבר כזה, היו דברים בכל עיר וכמעט כל האזור ידע את זה, זה היה בושה.
מיכאל נודלמן: אנשים החליטו לעלות לארץ, הם חשבו שעם רפואה טובה, עם מדע טוב, חינוך טוב, הכל יהיה בסדר.
מיכאל נודלמן: כולם אמרו שאנחנו עולים למען הילדים שלנו.
מיכאל נודלמן: אתם יכולים להבין איך מרגישים האנשים האלה?
מיכאל נודלמן: זה כישלון גדול של המדינה.
מיכאל נודלמן: ופה את רוצה להגיד על אחוז פחות, כל הכבוד, אתם לא אשמים, אתם כמו אלה שצריכים לנקות.
מיכאל נודלמן: אשמים אלה שלא נותנים יחד כמו שצריך, אשמים אלה שלא נותנים תקציבים כמו שצריך.
מיכאל נודלמן: נכון אמרת, חה"כ סולודקין, שאנשים הגיעו ממדינה אחת למדינה אחרת, עם תרבות אחרת.
מיכאל נודלמן: שם הכל ניתן בחינם, כל הספורט היה בחינם, כל החינוך היה בחינם, מה שקשור בילד היה בחינם.
מיכאל נודלמן: פתאום הם עולים חדשים ואין להם כסף ואין להם פרנסה.
מיכאל נודלמן: ילד צריך להיות עסוק עם משהו, עם טכניקה, עם תזמורת, עם מוזיקה, עם ספורט, עם כל מיני דברים.
מיכאל נודלמן: אבל כאן קודם כל ההורה צריך לשלם.
מיכאל נודלמן: אבל אני צריך להגיד שמה שקרה זה לא סוף, למדינה זה עולה יותר כסף ממה שהשקיעה בילדים, על כל הקופה.
מיכאל נודלמן: ודבר שלישי, אני יודע שבישראל יש תנועות נוער, צופים ועוד ועוד.
מיכאל נודלמן: איפה העולים, חברים?
מיכאל נודלמן: אתם ותיקים, ישרים, אתם צריכים לתת את הדעת על זה שיש כל-כך הרבה עולים, ילדי עולים אם עכשיו אנחנו אומרים שזה רע, זה יהיה יותר רע.
מיכאל נודלמן: אני מבקש סליחה כי כואב לי על מה שאני שומע ואני יודע שהילדים וההורים האלה מעולם לא היו פושעים, לא היו שיכורים, לא עוללו דברים מהסוג שנשמע פה, ופה במדינה אני שומע לאחר 17 שנים, נפלו מיליון עולים ואנחנו עושים ממיליון עולים זבל.
שרה כהן: אני חושבת שהדיון הזה הוא מבחינתנו תוצר מאוד משמעותי לזה שאנחנו בעצם שוב העלינו על סדר היום את תמונת המצב של ילדים עולים.
שרה כהן: השנתון הזה הוא שנתון שהוצא ביוזמה משותפת של המשרד לקליטת העלייה יחד עם המועצה לשלום הילד, וזה שנתון שיוצא במהלך השלוש השנים האחרונות בפעם השניה.
שרה כהן: שנתון קודם יצא בשלהי 2004, אנחנו העלינו את השנתון על סדר היום ובדיוק באותה צורה כשם שאנחנו גם נוהגים היום.
שרה כהן: וכל המהלך מבחינתנו ברמה של תהליך משותף עם המועצה, זה באמת לשקף את תמונת המצב לא כאקט שהוא חד-פעמי שהיה בשנת 2004, אלא בעצם לתת את תמונת המצב של הילדים ובני-הנוער העולים גם בפרספקטיבה שהיא פרספקטיבה של זמן ושאנחנו נוכל באמת גם להתייחס באופן נכון ומקצועי לשינויים הן הטובים והן הקשים שמתרחשים בכל מה שקשור לקליטה של בני הנוער העולים.
שרה כהן: אז לכן שנתון זה, לפחות מבחינת משרד הקליטה, הוא גם לא יהיה האחרון.
שרה כהן: המגמה שלנו זה כן להשתמש בו ככלי עבודה שיגיע לכל אחד ואחד, בין אם ברמה של קובעי מדיניות, ברמה של כל המשרדים הממשלתיים ודרך כל מי שעוסק בנושא של קליטה של נוער עולה ועד לרמה של הרזולוציה היישובית הכי מפורטת.
שרה כהן: מתוך העבודה המשותפת שעשינו יחד עם המועצה ניסינו להגיע למקסימום של מידע וגם להעלות אותו על סדר היום כדי שהוא יגיע גם לידיעת כל הרשויות שקולטות את העולים, כדי שזה יהווה גם להם איזשהו כלי, איזשהו מסד נתונים נכון כדי שההתערבות גם בזירה היישובית ולא רק בזירה שנעשית ברמת הממשלה או המטה, תהיה מכוונת כמה שיותר לשיפור המצב של הילדים העולים.
שרה כהן: אדבר גלויות, יש לי קושי עם כתבה שבסופו של דבר לוקחת מתוך השנתון רק את הנתון הכי בעייתי, כי ברמה של עיתונות זה הכי סקסי במובן הרע של זה ואז לשקף את זה בנקודת זמן אחת בלי בכלל להתייחס לתהליכים.
שרה כהן: ואנחנו כאנשי מקצוע ואנחנו כאנשים שצריכים לעבוד באופן שהוא שיטתי ורצוף, כן צריכים לבוא ולהתייחס למהלכים שהם ארוכי טווח וגם לנתונים שהם לא רק בפרספקטיבה של נקודת זמן אחת, כי אחרת מה שנבוא ונגיד לכל אנשי המקצוע ולכל מי שעוסק במלאכה במדינת ישראל, שכל מה שאתם עושים הוא לא שווה כי עובדה ששום דבר לא טוב.
מיכאל נודלמן: אני לא הבנתי מה זה לטווח הארוך, זה לא טווח ארוך 17 שנים?
שרה כהן: אדוני היו"ר, הטווח הארוך הוא מבחינתנו בין היתר, הנתונים שאנחנו בודקים אותם באופן שוטף ושיטתי עם המשטרה כדי לראות מה היה לפני חמש שנים, מה היה לפני ארבע שנים.
מיכאל נודלמן: עכשיו יותר טוב, כן?
שרה כהן: עכשיו יותר טוב.
דוד רותם: השנתון האחרון היה ב-2004?
שרה כהן: השנתון האחרון היה ב-2004.
דוד רותם: מה קרה מ-2004 להיום, עלה או ירד?
שרה כהן: מ-2004 להיום יש ירידה.
דוד רותם: של כמה אחוזים?
שרה כהן: ב-2004 הנתון היה 20.9 אחוזים; ב-2005 אנחנו מדברים על 18.5 אחוזים.
שרה כהן: אבל אני רוצה להגיד שב-2003 היה 22.2 וב-2002 היה 24.1 אחוזים.
דוד רותם: כלומר, עבריינות הנוער יורדת?
מיכאל נודלמן: אבל זה אחרי שהם לא פותחים תיקים לאלה שגונבים אוכל.
מיכאל נודלמן: קודם פתחו תיקים על מי שגנב אוכל?
שרה כהן: מההתחלה לא פותחים לו.
מיכאל נודלמן: לא, אני זוכר שפה אתם דיברתם שעכשיו אתם לא פותחים, קודם אתם פתחתם.
שרה כהן: אדוני היו"ר, אני איש מקצוע ואני עובדת סוצית, ולא רק שאני רואה את עצמי,
מיכאל נודלמן: אני רואה שהמצב גרוע.
שרה כהן: אני מייצגת את זה כדי לבוא ולהגיד שזה לא רק שאני פועלת על בסיס של נתונים כאיש מקצוע אלא איכפת לי גם מאוד מהדברים.
שרה כהן: והמשמעות של הכנת החומר הזה, זה בשביל שכל מערכת שאנחנו עובדים איתה וגם מי שאנחנו לא עובדים איתה, תיקח את הדברים לתשומת הלב.
מיכאל נודלמן: באחוזים זה בסדר, אבל במספרים אני רוצה לדעת.
שרה כהן: הם מופיעים בתוך השנתון וכל הנתונים קיימים.
סוזי בן-ברוך: 1,857 בני-נוער עולים נחקרו במשטרה, כל אחד פעם אחת לפחות.
מיכאל נודלמן: זה 20 אחוזים?
סוזי בן-ברוך: כן.
יצחק קדמן: ואילו זה היה 15 אחוז, זה היה בסדר?
מיכאל נודלמן: לא, זה לא בסדר.
יצחק קדמן: הוויכוח על האחוזים לפעמים משגע אותי, מכיוון שמאחורי האחוזים עומדים בני-אדם.
מיכאל נודלמן: אני רוצה לדעת כמה זה.
מיכאל נודלמן: כמעט 2,000 ילדים זה חמור.
שרה כהן: אני מסכימה אתך וכל ילד הוא ילד שמחייב התייחסות ולילד יש משפחה ולילד יש הורים ויש לו גם אחים וכל מה שקורה לילד ולמשפחה, צריך לעניין אותנו לא רק ברמה של ילד שביצע עבירה כזאת או אחרת.
שרה כהן: אנחנו לא מנסים להסתתר כאן להתחמק משיקוף הנתונים כמו שהם.
שרה כהן: הנתונים הם קשים אבל חלק מתוך האחריות המקצועית שלנו זה לבוא ולהסתכל על הדברים ולראות איפה צריך להשקיע יותר ואיפה צריך להשקיע פחות.
שרה כהן: אני אמרתי גם בדיונים הקודמים שהתייחסו לגבי הנושא של מצב הנשירה.
שרה כהן: גם במצב של הנשירה אנחנו רואים מגמה של ירידה.
שרה כהן: עדיין המצב הוא יותר גרוע מאשר של התלמידים הוותיקים.
שרה כהן: אנחנו לא מתעלמים מזה אבל אנחנו אומרים שחלק מתוך ההתערבויות שנעשות מן הסתם אולי גם מניבות תוצרים חיוביים וצריך לעודד את אותן התערבויות, את אותן פעולות שמבחינתנו כן יפחיתו את הסיכון בקרב האוכלוסייה של הילדים העולים.
שרה כהן: אנחנו רואים בחלק מהנתונים שיש מגמה שהיא מגמה מעודדת.
שרה כהן: זה צריך לחזק את ידינו כי אם כל הזמן רק מדברים על החצי הריקה של הכוס, המשמעות היא שכל מי שעוסק בדבר זה מרפה את ידיו.
שרה כהן: ואנחנו באים ואומרים, בואו נשקיע יותר ונשקיע ביחד ונעשה פעולות שמכוונות ומגיעות בדיוק לדברים שאנחנו מזהים אותם כדברים הקשים ביותר.
שרה כהן: ואני חושבת שבכוחות משותפים אפשר כן להגיע ליותר הישגים.
שרה כהן: אני שוב אומרת, לרגע אני לא ערה לתמונת המצב, זאת אומרת, זה כלי שהוא מבחינתי כלי עבודה, אני הייתי ערה לנתונים באופן שוטף תוך כדי ההכנה של החומר.
שרה כהן: הנתונים כל הזמן מועברים לשטח ולכל מי שרלוו.
שרה כהן: אני רוצה היום לשקף לדוגמה שתי התערבויות מאקרו ברמה של המדינה כדי לבוא ולהגיד שמבחינתנו הנתונים לא רק נשארים בזירה של משרד הקליטה, יש שתי תכניות ענק כרגע שהמדינה יוצאת איתן.
שרה כהן: האחת, זו עיר ללא מות על בסיס על החלטה של ועדת שרים למאבק במות והמוסד לביטוח לאומי, שהולכת כרגע להיות ב-10 יישובים.
שרה כהן: מבחינת ההסכמות בינינו ועם כל מי שמוביל את התהליך, אנחנו שמים את העולים כאוכלוסיית יעד שאנחנו מכוונים התערבויות שהן מבחינתנו התערבויות ממוקדות בדיוק בנושא של הפחתת התנהגויות מות.
דוד רותם: באיזה אשכולות נמצאות הערים האלה?
שרה כהן: נבחרו 11 ערים.
שרה כהן: הן פרוסות על פני אשכולות שונים.
שרה כהן: זאת אומרת, הרשימה היא רשימה ידועה והיא קיימת.
שרה כהן: 11 ערים שמתוכן אילת היא עיר דגם כי שם פותחה התכנית.
דוד רותם: אולי את יכולה להרחיב, מה ההתערבויות הספציפיות?
שרה כהן: התכניות בעיר ללא מות זה תכניות יישוביות מאוד כוללות, מערכתיות, שמדברות על הפחתת המות לסוגיה ביישוב בכל מה שקשור לנושא.
דוד רותם: מה ההתערבות הישירה שלכם לגבי ילדי עולים?
שרה כהן: ההתערבות הישירה שלנו באותם יישובים זה האימוץ של תכניות שאנחנו זיהינו אותן כתכניות שהן מניבות תוצרים חיוביים.
שרה כהן: לדוגמה, תכנית שאנחנו עושים כרגע יחד עם עמותת "ידידים", נמצא כאן ידידי, שמעון סיאני, מנכ"ל העמותה, יחד עם שירות המבחן לנוער ויחד עם משטרת ישראל.
שרה כהן: זו תכנית שאנחנו התחלנו אותה של ליווי נוער עולה עובר חוק, ליווי שלו ושל הוריו, של משפחתו.
שרה כהן: התכנית התחילה ב-10 יישובים, אומצה גם על ידי הביטוח הלאומי וכרגע הורחבה ל-20 יישובים.
שרה כהן: אנחנו מאמינים מתוך השיח המשותף שלנו שהתכנית הזאת היא תכנית שמניבה תוצרים חיוביים בהפחתת סיכון והתנהגות עבריינית בקרב נוער עולה.
דוד רותם: לאחר שהוא כבר נוער עובר חוק?
שרה כהן: זאת תכנית שהיא תכנית טיפולית.
דוד רותם: אני מחפש את ההתערבות לפני שהוא עובר את החוק.
שרה כהן: אני מסכימה אתך שחלק מהתכניות הן תכניות שאמורות להיות מניעתיות.
שרה כהן: מה שאנחנו כאן כרגע שיקפנו זה אחת מהתכניות שהיא תכנית שאמורה להיות מכוונת גם לנוער שעבר את העבירה.
שרה כהן: אי אפשר גם להתעלם מהמצב הזה.
שרה כהן: אנחנו גם חושבים שברגע שנעשית עבודה אתו, אז עשויה להיות מניעה של העבירה החוזרת וזה יכול להשליך גם על בני-משפחה נוספים באותה משפחה.
דוד רותם: תרשי לי לשאול, אני לא בא בטענות יך כי את עושה את מלאכתך נאמנה, אין לי ספק.
דוד רותם: מה אחוז התקציב של המחלקה שלך או האגף שלך מתקציב משרד הקליטה?
שרה כהן: אני לא אתייחס רק לתקציב שלי כי אנחנו מדברים על כמה אגפים אצלנו במשרד.
שרה כהן: בבדיקה שאנחנו עשינו במסגרת דוח ועדת שמידט שזאת הוועדה הציבורית שבדקה את מצבם של ילדים ונוער בסיכון, וזאת הוועדה השניה שגם רציתי לתאר את ההתערבויות שנעשות באמצעותה כרגע, אנחנו ראינו שבמסגרת תקציבי המשרד מוקצים, נכון לשנת 2004, 41 מיליון ₪ שהם כולם מכוונים מתוך תקציב הפעולה של המשרד לטובת תכניות שונות לנוער עולה במצבי סיכון וסכנה.
דוד רותם: ומה היה תקציב המשרד הכללי ב-2004 ?
שרה כהן: אני מתייחסת לזה.
שרה כהן: התקציב הזה מהווה 18.9 אחוז מתקציבי הפעולה הגמישים של המשרד.
שרה כהן: אני לא מדברת על הקשיחים כי עם הקשיחים אין לנו מה לגעת.
שרה כהן: אני מבקשת מכל הנוכחים ליטול את חוברת דוח ועדת שמידט ולהסתכל גם על ההקצאות הממשלתיות השונות.
שרה כהן: משרד הקליטה כמשרד חברתי הקצה מתקציבי הפעולה שלו את התקציב הכי גדול אחרי משרד הרווחה, לטובת ילדים ונוער בסיכון.
שרה כהן: ופה צריך לבוא ולהראות כי אין את הפרופורציות, רבותיי, זה על סדר היום של המשרד ומאז זה גם גדל.
שרה כהן: אבל המשרד לקליטה העלייה הוא בוודאי לא המשרד היחיד שעוסק בנושא של נוער בסיכון ויש שני משרדים ייעודיים בגדול שזה משרד הרווחה ומשרד החינוך, שהם הגורמים הממשלתיים המרכזיים שהנושא בעצם הוא על סדר היום שלהם.
דוד רותם: אדוני היו"ר, אתה בוודאי גם הזמנת את שר הרווחה לדיון הזה?
שרה כהן: חלק מתוך מה שאנחנו בעצם מכוונים לעשייה, זה להעלות בדיוק את הנתונים האלה ולהיות בשיח שוטף עם משרד הרווחה וגם משרד החינוך כדי שהנושא יקבל מבחינתנו את הפרופורציות.
שרה כהן: התפקיד שלנו בהקשר הזה גם מול המשרדים, הוא לא רק להיות שותפים שלהם אלא גם להיות הסניגורים של אוכלוסיית העולים.
שרה כהן: אני מנסה להעמיד את הדברים בלי לטייח כשם שהם.
שרה כהן: רבותיי, זאת תמונת המצב.
דוד רותם: רק שאלה אחת אם אפשר.
דוד רותם: מה יעשה משרד הקליטה כדי למנוע עבריינות נוער בעולים?
דוד רותם: דהיינו, האם אתם מפעילים שם תנועות נוער?
דוד רותם: האם אתם מפעילים מוסדות חינוך?
דוד רותם: האם אתם מפעילים עזרה לתלמידים?
דוד רותם: מה עושה משרד הקליטה לעניין קליטת הנוער העולה לפני שהוא הפך להיות עבריין?
שרה כהן: משרד הקליטה לא מפעיל את כל אותן מסגרות במוסדות כי המוסדות והמסגרות הללו הן חלק מהתשתיות של המדינה, שהאחריות לגבי ההפעלה שלהן היא לא מהמקום של משרד הקליטה.
דוד רותם: לא מבחינת אחריות, מבחינת ניסיון לשיתוף פעולה.
דוד רותם: אני לא מבין, אם אתם פונים לתנועות נוער ואומרים, "בואו תעזרו לנו", לא שאתם יכולים לחייב אותן, מה אתם עושים בעניין?
מרינה סולודקין: אם במשרד החינוך לא חושבים על כך, איך הם יכולים להצטרף למה שלא קיים במשרד החינוך?
דוד רותם: לא, הם יכולים לפנות ולבקש שיתוף פעולה, למה הם לא יכולים?
שרה כהן: מבחינת המשרד, הפעולות שלנו בנושא של מניעה נעשות על טווח מאוד גדול של פעולות.
שרה כהן: חלק מהדברים זה אם היה תקציב נוסף, בוודאי שאפשר היה להרחיב את זה.
שרה כהן: אבל בשביל לסבר את האוזן, חלק מהעשייה מתייחסת גם לנושא של תגבור לימודי, של שיפור מיומנויות השליטה בשפה העברית.
שרה כהן: זה הכל פעולות מניעתיות, של קליטה מרוככת יותר של הילד במערכת הבית-ספרית, של סיוע שהוא סיוע גם בשעות שהן שעות פנאי ברמה של שעות פנאי איכותיות, שילוב בחוגים, שילוב בעשייה מהסוג הזה.
שרה כהן: מבחינתנו זה הכל פעולות מניעתיות אבל הן לא רק שלנו.
מיכאל נודלמן: יש לי שאלה, אתם מדברים על כסף ואפשר להשקיע כסף.
מיכאל נודלמן: איזה כסף אתם צריכים להקציב?
מיכאל נודלמן: אתם משקיעים כסף ולא יודעים מה יהיה עם זה, או יהיה אחוז ירידה אחד או שניים או שלושה.
מיכאל נודלמן: במדינות מתוקנות עושים תכנית ולפני שמשקיעים כסף, מתכננים ויודעים שבגלל פעולות כאלה שמתכוונים לפתח בשנה הבאה, יהיה שני אחוז פחות עבריינות.
מיכאל נודלמן: אתם עושים את זה ככה או עושים ככה, יש כסף והכל הרבה והכל בסדר ויהיה בסדר, אני רואה כמה שבסדר.
מיכאל נודלמן: אני רוצה לדעת, אתם משקיעים כסף רב, מה אתם חושבים שיהיה?
מיכאל נודלמן: כמה אחוז יהיה פחות?
מיכאל נודלמן: על כמה יהיה יותר טוב?
מיכאל נודלמן: חברים, אני כועס מאוד כי הילדים זה הצרה של כל המדינה.
מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים בהרבה מלים אני לא מבין שום דבר ממה שאנחנו מדברים פה.
מיכאל נודלמן: יש תכניות, אבל מתי תהיה ירידה משמעותית בדברים האלה?
מיכאל נודלמן: אתם יכולים להגיד?
מיכאל נודלמן: מה אתם יכולים לעשות כיוון שאנחנו חברי-הכנסת לא יכולים להשלים עם המצב הזה.
מיכאל נודלמן: אני יו"ר ועדת קליטה וחברי-הכנסת פה, אנחנו דורשים מכל משרד שאתם תענו לנו מה אתם קונקרטית צריכים לעשות כדי שבשנה הבאה האחוז ירד פחות ממה שהוא עכשיו.
מיכאל נודלמן: אם אתם מוכנים לענות – בבקשה – אם לא – אין על מה לדבר.
מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים במלים, אנחנו לא מדברים במעשים.
מיכאל נודלמן: בישיבה שעשינו עם הצבא שמענו נתונים אמיתיים כי הם יודעים מה לעשות והם יודעים מה יהיה אחרי זה.
מיכאל נודלמן: פה אני לא שמעתי שום דבר, אני שמעתי מלים יפות אבל לא הבנתי ואני מבין שגם חה"כ רותם לא הבין את כל המשמעויות של הדברים שאתם אומרים.
מרינה סולודקין: אדוני היו"ר, אמרתי שחסר כסף למשפחות חד-הוריות.
מרינה סולודקין: ומשרד הקליטה הוא משרד עני, כמו שאמרנו.
מרינה סולודקין: כשאני עזבתי ב-2000, זה היה שני מיליארד, עכשיו מיליארד וחצי, זה קיצוץ של חצי מיליארד ₪.
דוד רותם: מרינה, לא היית צריכה לעזוב.
מיכאל נודלמן: בואו נשמע את נציגי הצבא.
מושיק אביב: הצגנו פה את התכנית השנתית שלנו בשבוע שעבר.
מושיק אביב: לגבי נוער בסיכון.
מושיק אביב: יש לנו תכניות משותפות עם משרד החינוך שחלקן הצגנו בשבוע שעבר.
מושיק אביב: אנחנו שמנו לנו יעד השנה הזאת להיכנס לטיפול מסיבי באוכלוסיית בני העולים מחבר העמים ומיוצאי אתיופיה, מיצוי תפקידים שלהם.
מושיק אביב: אנחנו גילינו שדרך מיצוי לתפקידים איכותיים בצה"ל, אנחנו יכולים להביא אותם למצב של מעורבות חברתית שמביא לשירות תקין.
מושיק אביב: מרבית העולים, ברגע שהשירות משמעותי עבורם ועבור צה"ל, הם צולחים את כל השירות בשלום.
מושיק אביב: הנתונים הוצגו בשבוע שעבר.
מושיק אביב: בשנה הזאת אנחנו בוחנים כל חייל ופיקוד בראשות ראש אכ"א וראש אמ"ש, בוחנים במיצוי העולים שם לקצונה.
מושיק אביב: ויש הגדרות מאוד ברורות של החיילים העולים לפני צברים ביציאה לקצונה, אם האחוזים היו אחוזים שהם מאוד בעייתיים עד השנים האחרונות ואני מדבר על אחוזים מעטים מאוד של חיילים עולים ליציאה לקצונה, היעד השנתי בשנה הזאת הוא להעלות לפחות ב-50 אחוזים את כמות היוצאים לקצונה ולקורסי פיקוד ודרך זה אנחנו מביאים אותם למעורבות חברתית.
מושיק אביב: ייאמר לזכות משרד הקליטה, שהוא מלווה את התוכנית, מתקצב אותנו ומוביל איתנו תכניות נוספות בתוך הצבא.
מושיק אביב: יש תכנית מערכתית שמתחילה בטרום הגיוס וזה בשיתוף משרד החינוך והיא מסתיימת בהכנות לקראת שחרור מצה"ל של מכינות ייעודיות להשתלבות מיטבית בחברה, בעיקר עם בני העדה האתיופית.
מושיק אביב: כל חייל בן העדה האתיופית, מקבל מכינה שמסייעת לו עם השחרור להשתלבות במערכת האזרחית.
מושיק אביב: לגבי תחילת שירות.
מושיק אביב: אחד הדברים הבעייתיים שאנחנו נתקלים בו זה קשיים בשפה.
מושיק אביב: חיילים רבים באחוזים מאוד גדולים מגיעים עם שפה עברית מאוד קלוקלת או מאוד בעייתית ואנחנו משפרים.
יצחק קדמן: גם לאחר שבילו כאן בבית-ספר?
מושיק אביב: אני מדבר עולים חדשים ועל עולים ותיקים.
מושיק אביב: אנחנו כצה"ל בשנת העבודה הקרובה הולכים להכפיל במאה אחוזים את כמות האולפניות שאנחנו פותחים ואת קורסי העברית בגלל בעיות קשיי שפה.
מושיק אביב: אם יש לו קשיי שפה, הוא לא יכול לקבל תפקידים איכותיים.
מושיק אביב: ואנחנו כן רוצים להביא אותם לתפקידים איכותיים ככל חייל בצבא ולכן השנה הזאת אנחנו אפילו הגדרנו כשנת האולפנית ואנחנו מכפילים את האולפניות בליווי ותיקצוב של משרד הקליטה.
מושיק אביב: יש תכנית סדורה בעניין הזה כשהדגש השנה באמת על הרחבת האולפניות ומיצוי תפקידים לקורסי פיקוד וקצונה, לכל הזרועות, לכל החילות, כולל במשמר הגבול, בכל מקום שיש בו חייל של צה"ל.
מושיק אביב: תודה.
מיכאל נודלמן: מר איתן גולד, בבקשה:
איתן גורני: אני מתייחס מנקודת מבט של הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול לגבי הנושא של עולים, בדגש על נוער מכיוון שהדיון כאן הוא על נוער.
איתן גורני: כשאנחנו בודקים את הנתונים, עפ"י הסקר האחרון שעשינו ב-2005, אז נתונים של הנוער העולה, הן לגברי נוער יוצאי אתיופיה והן נוער יוצאי חבר העמים, משתמשים בטבק, אלכוהול, סמים, יותר מאשר ילדי ישראל.
איתן גורני: זה לא אומר שילדי ישראל הם בסדר, רק שאצל עולים המצב הרבה יותר חמור.
איתן גורני: אם אנחנו נרד מהסקרים ופשוט נסתכל בעיניים על הנוער שנמצא בטיפול, או אם נלך למוסד לגמילה מסמים, למלכישוע, שזה המוסד הגדול של גמילה מסמים לנוער, אז אתם תראו שחלק גדול מבני-הנוער ואני בכוונה לא מדבר על אחוזים, אבל יותר ממחצית הנערים שנמצאים שם, הם יוצאי חבר העמים.
איתן גורני: אם אני הולך לאשפוזית פה בירושלים, החלק היותר גדול של בני הנוער הם עולים, בעיקר עולים מארצות חבר העמים.
איתן גורני: כלומר, אין ספק שבכל מה שקשור לתופעות של סמים, אלכוהול וגם טבק, שזה בהחלט לא דבר זניח, אז בני-הנוער יוצאי בריה"מ ואתיופיה, הם בולטים.
איתן גורני: אנחנו משתדלים ברשות למלחמה בסמים ואלכוהול, לתת את הדגש לטיפול באוכלוסיות האלה יותר מאשר לאוכלוסיית בני הארץ.
איתן גורני: ואני שמח לומר שבשנת 2006 וגם בשנת 2007, כתוצאה מסיוע ודחיפה שקיבלנו דווקא מסיעת "ישראל ביתנו" בכנסת, הצלחנו להגביר תקציבים גם בשנה שעברה וגם השנה.
איתן גורני: אמנם לא מדובר בעשרות מיליונים אבל במיליונים בודדים ותתפלאו שבמיליונים הבודדים האלה אפשר לעשות לא מעט.
איתן גורני: כל מה שאנחנו עושים, נעשה בשיתוף גם עם משרד הקליטה וגם עם משרד החינוך וגם על כל מיני גורמים אחרים שבשטח וגם בתכנית למניעת מות, "ערים נגד מות", אנחנו גם נוטלים חלק.
איתן גורני: אנחנו פיתחנו גם תכניות מניעה לבני נוער עולה, סדנאות להורים יוצאי חבר העמים בקהילה, טיפול מיוחד בעולים חדשים.
איתן גורני: אנחנו יוצאים למחקר מיוחד על שימוש בסמים בקרב יוצאי בריה"מ.
איתן גורני: בשנת 2006 וגם השנה אנחנו עושים מסעי הסברה מיוחדים בטלוויזיה הרוסית ובשפה הרוסית.
איתן גורני: פתחנו קו חם מיוחד לאוכלוסיית העולים מבריה"מ שבו התשובות והשיח עם העולים נעשה בשפה הרוסית וזה העלה את מספר הפונים.
איתן גורני: בכלל הקו החם של הרשות שקיים כבר למעלה משנתיים, הכפיל ושילש את מספר הפונים, כאשר לקו החם בשפה הרוסית יש פניות רבות, בעיקר בנושאים של טיפול ושיקום ואנחנו נותנים לפונים פתרונות.
איתן גורני: מהתקציבים שקיבלנו למגזר הרוסי, גייסנו 22 איש בפריפריה ביישובים השונים, שעוסקים ספציפית בטיפול לכל הנפה בעולים מחוץ לארץ בדגש על עולים מבריה"מ.
איתן גורני: כל האנשים האלה הם בעצמם עולים מבריה"מ, בעלי הכשרה מתאימה לעסוק בנושאים של מלחמה בסמים וכולם דוברים רוסית.
איתן גורני: כלומר, ירדנו מהסיסמה של "עברי דבר עברית ורק עברית".
איתן גורני: החלטנו שלאוכלוסייה הזאת אנחנו צריכים לעזור בשפה הרוסית כולל קהילת גמילה טיפולית בראשון לציון בשם "רנסנס" שמתנהלת כולה בשפה הרוסית, דבר שלא היה קיים קודם ולכן, אמנם פעם אנחנו לא אהבנו את זה מסיבה אידיאולוגית אבל הגענו למסקנה שצריך לעשות את זה ברוסית.
איתן גורני: במתחם לוינסקי תחנה המרכזית בתל-אביב מסתובבים המון הומלסים שחלקם הגדול הם עולים חדשים.
איתן גורני: אנחנו מוציאים את האנשים משם ושולחים אותם לקהילות טיפוליות, כבר הוצאנו משם למעלה מ-70 איש.
איתן גורני: אני חושב שאנחנו בשיתוף עם כל הגורמים האלה שכאן דיברו וגם ידברו, עושים כמיטב היכולת אלא שהכל בסופו של דבר, מותנה לכסף.
איתן גורני: התקציבים שקיבלנו בשנה שעברה והשנה ינותבו למען העולים החדשים, יש לנו כרגע את האפשרות לתת דגש יותר לכיוון של העולים החדשים.
איתן גורני: תודה.
מיכאל נודלמן: דיברת ברור באופן מיוחד, כל הכבוד על מה שאתם עושים.
מיכאל נודלמן: זה חשוב אבל מה שיותר חשוב שפחות ופחות ילדים יגיעו כם.
איתן גורני: הגענו להסדר עם הצבא שחלק מהילדים שמסיימים את טיפול הגמילה במלכישוע, מתגייסים.
איתן גורני: חלק אחר מקבלים מלגות והולכים ישר ממלכישוע ללמוד בטכניון, כי הם חבר'ה עם ראש טוב.
איתן גורני: וכשאתה מוציא אותם מהסמים – אתה יכול לעשות אתם הרבה דברים.
איתן גורני: לדעתי אנחנו לא עושים מספיק.
יצחק קדמן: לא, הטענה היא לא ך.
דוד רותם: האם אתם מרגישים שיש ירידה במשתמשי סמים כתוצאה מהפעילות שלכם?
איתן גורני: אני לא יכול להגיד שיש ירידה.
איתן גורני: הכוונה, אני לא כל-כך רואה את הירידה.
מיכאל נודלמן: נציגת המשטרה, בבקשה:
סוזי בן-ברוך: לאחר כל מה ששמענו כאן, אני חייבת קצת ליישר את ההדורים.
סוזי בן-ברוך: משנת 1993 ועד שנת 2004,
דוד רותם: אסור לשוטר ליישר הדורים עם האזרח, אנחנו תמיד צריכים להיות בשני הכיוונים.
סוזי בן-ברוך: אנחנו משתדלים, לא שזה עוזר הרבה.
סוזי בן-ברוך: בכל אופן משנת 1993 עד שנת 2004 היתה עלייה מסיבית במעורבות של קטינים מנוער עולה בפשיעת נוער.
סוזי בן-ברוך: אנחנו כל הזמן התרענו על זה כאן בוועדת הכנסת.
סוזי בן-ברוך: היתה עלייה גבוהה מאוד עד כדי כך ש-26 אחוזים מסך תיקי הנוער, היו תיקים של נוער עולה.
סוזי בן-ברוך: וכל הגורמים שיושבים כאן
סוזי בן-ברוך: מעורבים אתנו כי ישבנו על המדוכה לבדוק מה אפשר לעשות ומהר, כדי שזה יפסיק כבר לטפס כלפי מעלה.
סוזי בן-ברוך: אני חייבת לציין שהמצב גרוע, אנחנו לא במצב טוב, אני לא יכולה לבוא ולהגיד שהמצב נהדר, כי אם אני אקח אתכם לסיור ביום שישי בלילה בדרום תל-אביב, באזורי הפאבים והמועדונים; בבאר-שבע וגם בירושלים, בחיפה, במקומות מסוימים, אתם תראו הרבה מאוד נוער עולה ששותה לשוכרה ואי אפשר לא לזהות אותו.
סוזי בן-ברוך: הם שותים לשוכרה ונמצאים בגילופין ובעקבות עבירות המות אנחנו נאלצים לעכב או לעצור אותם, להזמין את ההורים שיבואו לקחת אותם וכו'.
סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, זה יהיה פער עצום ממה שאני אומר עכשיו וממה שאתם תראו בשטח.
סוזי בן-ברוך: באלכוהול המכה היא מכה קשה, אני לא יכולה לתת נתונים כי זאת לא עבירה לשתות אלכוהול.
סוזי בן-ברוך: העבירה היא רק למכור לקטינים וכאן אנחנו מנסים לעשות את המקסימום, וגם כן לא עושים מספיק.
סוזי בן-ברוך: משנת 2004 עד היום 2006, בשלוש השנים האחרונות יש מגמת ירידה, המגמה היא מגמה ברוכה ואי אפשר להתעלם ממנה, אבל עדיין המצב הוא לא טוב, עדיין צריך להמשיך ולעשות את המקסימום כדי למזער את המכה הזאת.
סוזי בן-ברוך: ואני אומרת מכה משום שנכון אמרתם כאן, הכותרת בעיתונות בשנת 2006 היא שזה ירד ל-18 אחוזים מסך כל התיקים כאשר החלק של הנוער הזה באוכלוסייה הוא 11.5 אחוז.
סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, עדיין חלקו בפשיעה יותר גבוה מחלקו באוכלוסייה וזה עדיין לא טוב, הנורמלי הוא כאשר חלקו באוכלוסייה כמו חלקו בפשיעה, זה היה צריך לרדת ל-11 אחוז לפחות.
סוזי בן-ברוך: כאשר נכנסים לכל המקומות שציינו כאן איתן ושרה, כמו מרכזי גמילה ומעונות חסות של משרד הרווחה, גם שם אחוז הנוער העולה הוא גבוה מאוד יחסית.
סוזי בן-ברוך: במעונות חסות מדובר על נוער עבריין שבעקבות עבירות נכנס למעונות חסות לפני הכלא.
סוזי בן-ברוך: קפצתם ישר ל-40 אחוזים של הכלא, אבל זה משהו שכנראה ניתן שם בשירות בתי-הסוהר.
סוזי בן-ברוך: 40 אחוזים זה לא במקרה, צריך גם לבדוק מה אחוז הנוער העבריין שממשיך לבצע עבירות לאחר שקצין מבחן לנוער מטפל בו.
סוזי בן-ברוך: וכאן כנראה שהאחוז הוא גבוה מאוד למרות הניסיונות של אנשי הטיפול.
סוזי בן-ברוך: טיפול של השירות לנוער הוא גם תלוי בתא המשפחתי ואתה ציינת זאת בתחילת דבריך.
סוזי בן-ברוך: אם אין משפחה תומכת ומחבקת שיכולה להעניק לילד את מה שחסר לו – הנער הזה יחזור חזרה לפשיעה.
סוזי בן-ברוך: ולכן בכלא ובמעונות חסות וגם במרכזי התמכרות, האחוז הוא גבוה מאוד כי אין מי שיקלוט אותו לאחר מכן כדי לסייע לו ולהרים אותו חזרה ולהכניס אותו למעגל הנורמטיבי.
יצחק קדמן: אגב, ברשות חסות הנוער, הילדים העולים מהווים 40 אחוזים מכלל הילדים.
סוזי בן-ברוך: השאלה היא מה אחוזי ההצלחה, כי כשמדובר ב-40 אחוזים לכלא, זה שמתוך 160 בני-נוער מגיל 14 עד 18 הם בכלא, 40 אחוזים הם בני נוער עולה וזה הנתון בפועל.
סוזי בן-ברוך: לכן אני אומרת, צריך גם לשבח את המגמה, נכון שהמצב לא טוב, אבל המגמה היא מגמה ברוכה ונכונה.
מיכאל נודלמן: מרק בסין, בעיר שלך יש הרבה מקרים כאלה או יותר, מה אתם עושים שם בעירייה?
מיכאל נודלמן: בבקשה:
מרק בסין: הבעיה קיימת אדוני היו"ר, כששאלת את השאלה הנכונה מתי אנחנו נראה את הירידה באחוזי הפשיעה, זה היה נראה מתוך כאב.
מרק בסין: אולי השאלה שצריכה להישאל היא, מה צריך לעשות כדי להשיג את המטרה הזאת?
מרק בסין: בשלטון המקומי אחת הבעיות שאנו מזהים היא שלנוער העולה אין כתובת.
מרק בסין: חה"כ דוד רותם ציין שכשהיה צעיר, היה בתנועת נוער והוא לימד את העולים.
מרק בסין: אני, כשהייתי צעיר ב-1973, למדתי עברית באחד המוסדות והיתה לנו כתובת.
מרק בסין: לא רק לנוער העולה אין כתובת, גם בכלל באופן כללי לעולים חדשים.