GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונית דולב: בדיוק לפני 16 שנים נולד לי ילד וכשהייתי צריכה לחפש מישהי לשמור עליו, באה אלי אישה שעלתה לארץ מברית-המועצות חודש קודם ולא ידעה מילה עברית.
רונית דולב: אני אמרתי לה לדבר עם הילד רק רוסית והיום הבן שלי שהוא בן 16 דובר רוסית שוטפת, קורא וכותב.
רונית דולב: דרך הסיפור הזה אני עושה מעקב אמיתי אחרי עולים.
רונית דולב: למזלנו האישה שאצלנו היא מהנדסת מחשבים, אישה מאוד מאוד אינטליגנטית ואני חושבת שהקשר המשפחתי גרם לה לא להיות מתוסכלת, והיא יכלה להיות מתוסכלת, וכשהילד היה חולה, היא הייתה יוצאת לרחוב, היה רופא ילדים שניקה את הרחוב והוא היה זה שבודק אותו הרבה פעמים.
רונית דולב: אני לא יודעת אם נושא העלייה כל כך חשוב לי וקודם לכן בכוונה הבאתי את דבריו של בן-גוריון כדי להראות את ההמשכיות שבעניין, את החשיבות שבעניין, ואת זה שזה חשוב מאוד שזה לא רק בראש ולא רק במספרים אלא בבטן של כולנו.
רונית דולב: אני חושבת שמכאן אנחנו נצמיח את זה למעלה.
רונית דולב: תודה לכולכם.
מיכאל נודלמן: אנחנו בוועדת הקליטה לא רק כדי לדבר ולשמוע, אלא גם לפעול ולכן אני חושב שאנחנו צריכים לקבל כמה החלטות.
מיכאל נודלמן: הוועדה מברכת את המרכז האקדמי רופין, המכון להגירה ושילוב חברתי, על עריכת המדד להשתלבותם של עולים בישראל ויצירת מאגר מידע ובסיס נתונים שיאפשר עריכת מחקרי עומק בנושא קליטת העלייה וכמו כן גם יאפשר שיפור הכלים המקצועיים לקליטה מיטבית של העלייה.
מיכאל נודלמן: הוועדה מעודדת ומברכת את המרכז האקדמי רופין על פתיחת תכנית לימודי תואר שני לראשונה בתחום ההתמקצעות בקליטת העלייה.
מיכאל נודלמן: 3.
מיכאל נודלמן: הוועדה קוראת לנציגי המרכז האקדמי רופין לקחת חלק בישיבות הוועדה כדי לבחון כיצד ניתן לגשר בין התיאוריות האקדמיות לבין התמודדות העולים בתחומי רכישת השפה, הדיור, התרבות, הגיור והתעסוקה.
מיכאל נודלמן: אני כמדען חושב שזה בסיס להרבה מחקרים ולכן אנחנו תומכים שתעשו בסיס נתונים כדי לפתח כל מיני מחקרים בכל הכיוונים וכלים הקשורים לקליטה, כי קליטה זה לא דבר הומוגני.
מיכאל נודלמן: רק במוסקבה עכשיו עובדים וחיים 50 אלף צעירים ישראלים.
מיכאל נודלמן: אני פרופסור אבל עכשיו אני פוליטיקאי ולכן אני מחכה לרעיונות.
מיכאל נודלמן: בוועדה הזאת מתקיים קרב אמיתי והשאלה היא איך לגשר בין התיאוריה והחיים.
מיכאל נודלמן: אם אנחנו יכולים להגיע לגשר, זה יהיה הישג גדול.
מיכאל נודלמן: אני מאחל לכם הצלחה.
מיכאל נודלמן: ההצלחה שלכם היא ההצלחה שלנו.
מיכאל נודלמן: אנחנו מקיימים היום ישיבה מיוחדת מאחר שהיום הוא יום הניצחון על הגרמנים וזה יום גדול שאולי הוא הגדול מכל הימים.
מיכאל נודלמן: נמצאים אתנו כאן שלושה וטרנים שאתם רואים שהם לא צעירים אבל הם מלאי כוח ואנרגיה.
מיכאל נודלמן: אתמול השתתפתי בחגיגה שהתקיימה בבאר-שבע וראיתי אותם, בגילם, כשהם רוקדים, שרים שירים, מלאי אופטימיות ושמחים על כך שהם גרים במדינת ישראל ולוקחים חלק בהקמת מדינת ישראל.
מיכאל נודלמן: צריך לתת להם כבוד.
מיכאל נודלמן: אנחנו זוכרים על ניצולי השואה וקורבנות השואה, אבל פחות אנחנו זוכרים את החיילים שלחמו והכו מכה קשה את הפשיסטים, אבל במלחמה הזו נפלו כגיבורים 200 אלף יהודים חיילים ומספר הזה של הנופלים הוא מספר גדול מאוד.
מיכאל נודלמן: אנחנו תמיד זוכרים את הנופלים ונותנים כבוד לאלה שחיים אתנו.
מיכאל נודלמן: חשבנו שהאורחים שלנו יאמרו לנו כמה מלים ויספרו לנו מה היה כי אנחנו צריכים לדעת כמה דם נשפך וכמה אנשים, החברים שלהם, נפלו במלחמה.
מרינה סולודקין: אני מתנצלת כי אני אדבר ברוסית כדי שיבינו אותי ואחר כך אומר בקיצור את הדברים בעברית.
מרינה סולודקין: בירכתי את הווטרנים של מלחמת העולם השנייה.
מרינה סולודקין: אמרתי שהאנשים שיושבים כאן נלחמו למען מדינת ישראל חדשה ובניצחון השתתפו החיילים היהודים כאשר יותר מ-200 אלף חיילים יהודים נפלו בצבא ארצות-הברית, ברית-המועצות ומדינות אחרות.
מרינה סולודקין: אנחנו חוקקנו את חוק הווטרנים ואנחנו ממשיכים לעזור לכל דור המלחמה באמצעות חוקית שונים.
מרינה סולודקין: מיכאל נודלמן ואני לא יכולים ללכת למצעד מאחר שתתקיים הצבעה על חוק באמצעותו לא יוטל מיסוי על כסף שמקבלים ניצולי השואה מגרמניה, לא בדיור הציבורי, לא בביטוח לאומי ולא במערכת הבריאות.
מרינה סולודקין: אני עוסקת בחוק הזה כבר 10 שנים והחוק הזה הוא החוק הראשון שהגשתי בשנת 1996, אבל לצערי הרב אז החברה הישראלית לא הייתה מוכנה להבין דברים בסיסיים.
מרינה סולודקין: אנחנו מאוד שמחים שעכשיו עם פחות מלחמות וקרבות אנחנו בכנסת נלחמים עבור הזכויות של הווטרניים, של דור המלחמה, של ניצולי השואה.
מרינה סולודקין: אני חושבת – וכולם עכשיו כבר מבינים - שיש לכם תרומה גדולה מאוד בהקמת מדינת ישראל.
יולי יואל אדלשטיין: מזל טוב על יום הניצחון.
יולי יואל אדלשטיין: אני צריך להסכים לדבריה של חברת הכנסת סולודקין שבהתחלה משום מה ניסו לבנות אופוזיציה בין שני המושגים, בין הצער והסבל של כולנו על מה שקרה בשואה האיומה באירופה ועוד כמה חלקים בעולם לבין כביכול חגיגה של יום הניצחון.
יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר שהעלינו את זה בממשלה לפני עשור ואחד השרים, דווקא אחד האנשים הרגישים ביותר, מי שלא חשוד ביחס שלילי לא לעולים ולא לווטרנים, פשוט הזדעזע ושאל איך אפשר לחגוג כי איבדנו מיליוני אנשים.
יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שהוא דיבר מכל הלב.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהיה כאן תהליך שאנשים הבינו שלא רק שאין סתירה ולא רק שלא צריך להיות מאבק בין שני המושגים, אלא לצערי הרב, כמו הרבה דברים בעם שלנו, במסורת שלנו ובחיים שלנו, הדברים האלה הולכים ביחד.
יולי יואל אדלשטיין: הדוגמה הפשוטה והברורה ביותר הוא יום הזיכרון שהופך בן רגע ליום העצמאות והצער והסבל בבתי העלמין הופכים לריקודי הורה ברחובות.
יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שכאן בצורה שונה אנחנו עדים לאותה תופעה בהיסטוריה של עם ישראל.
יולי יואל אדלשטיין: בוודאי שאי אפשר לקחת את הגבורה מהאנשים שיושבים כאן ומאותם עשרות אלפים שמתגוררים בישראל - ולצערנו חלק שלא מתגוררים במדינת ישראל - יהודים שנלחמו, אבל תמיד – ואני עקבי בזה ולא רוצה לסטות גם ביום הניצחון הזה – כל פעם שיוצא לי לדבר ביום הניצחון אני אומר שתמיד מזכירים את הגבורה שלהם מלפני 60 שנה.
יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר בצורה אישית ולא משתמעת לשתי פנים – ואני בטוח שגם אחרים יכולים להעיד על זה – שאני לא בטוח איפה אני ואשתי שתחיה היינו מגיעים במדינת ישראל אלמלא אותם הווטרנים.
יולי יואל אדלשטיין: הורי אשתי עם אותן מדליות ואותם עיטורי גבורה הגיעו לארץ בגיל מבוגר והם לא דוברי עברית, והם כביכול לא עבדו יום אחד בארץ, אבל תרמו תרומה גדולה כי הם אפשרו לכל הדור היותר צעיר, לדור הביניים, להתפנות לעבודה ולהתמודדות עם הקליטה, כי עליהם היה הכול, הבית, הילדים והם ניהלו את כל המאבק השקט הזה.
יולי יואל אדלשטיין: אתמול בוועדת העלייה והקליטה ראינו סקרים בקשר להשתלבות העולים בחברה הישראלית.
יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שיש כאן תרומה של אותם עשרות אלפי סבים וסבתות שגידלו את הנכדים, שעזרו בבית, שבאותם ימים, כאשר לא היה כסף, הם אלה שלקחו על עצמם את המשימה.
יולי יואל אדלשטיין: על כך מגיעה להם תודה גם בשם העולים וגם בשם מדינת ישראל והתודה היא לא פחותה מהתודה על מעשי הגבורה שלהם לפני 60 שנה.
קולט אביטל: אני מבקשת לאחל לכם בריאות ואריכות ימים.
קולט אביטל: אנחנו המקום היחיד במדינה שבאמת עושה משהו ומצדיע לכם.
קולט אביטל: היום פרסמתי מאמר ב"מעריב" והמאמר הזה שלי הוא הציון היחידי בעיתונות.
קולט אביטל: אני מבקשת שמישהו יתרגם לכם אותו.
קולט אביטל: אני רוצה לבקש רק שני דברים.
קולט אביטל: אין סתירה בין העובדה שאנחנו זוכרים כל שנה את השישה מיליון לבין העובדה שאנחנו חייבים לזכור גם את הגבורה, גם את המיליון וחצי הלוחמים, וזו הדרך בה גם צריך ללמד את ההיסטוריה שלנו, לא רק כקורבנות אלא גם כגיבורים.
קולט אביטל: אנחנו חייבים לא רק לדבר על העבר אלא לדבר על הווה ועל העתיד, ולהבטיח זכויות של אלה שנלחמו.
קולט אביטל: הזכויות של הניצולים הן זכויות שהם מקבלים בדין ולא כטובה מהמדינה.
קולט אביטל: אני רוצה להצדיע לכם, להודות לכם ולהתנצל על שאני יוצאת את הישיבה כי אני צריכה ללכת להצביע.
יצחק זיו: חלק ממשפחתי הגיע ארצה לפני השואה, גם מהצד ההונגרי וגם מהצד הפולני, וכמובן המשפחה שנשארה שם הושמדה בשואה.
יצחק זיו: אני מסתכל על האנשים המכובדים האלה ואומר לעצמי שזה ההישג הגדול של האנושות והעם היהודי שהצליחו לבסוף להכניע את הצורר הנאצי.
יצחק זיו: כשאני מסתכל עליכם, אני מצדיע לכם.
יצחק זיו: תבורכו עבור על מה שעשיתם.
יצחק זיו: אני יכול לומר לכם שכאשר הגעתי לוועדת העלייה והקליטה, עוד לא הבנתי בדיוק לאן הגעתי.
יצחק זיו: אני חדש בכנסת ואין לי ניסיון.
יצחק זיו: כשאני רואה את העבודה שעושה יושב-ראש הוועדה – ואני לא נמצא הרבה, אבל מהמעט שאני נמצא – אני כל פעם מתפעל.
יצחק זיו: כל הפעולות שנעשות בוועדה הזאת, צריך להצדיע להן.
יצחק זיו: תבורכו, ברכות ואריכות ימים.
וולף סולומונוב: אני מודה לכם.
וולף סולומונוב: אנחנו יושבים היום יחד עם חברי הכנסת ואכן לנו זה כבוד גדול.
וולף סולומונוב: אני רוצה לומר לכם שצריך לעשות קצת יותר עבור הווטרנים החיים כי הזמן אוזל.
וולף סולומונוב: אני התחלתי את המלחמה עת הייתי בן 18.
וולף סולומונוב: אם לא היה ניצחון על הנאצים, מדינת ישראל לא הייתה קיימת, דבר שרק עכשיו כולם מבינים זאת.
וולף סולומונוב: היום תתקיים בירושלים צעדה, מכיכר ציון עד כיכר ספרא, ובצעדה ישתתפו גברים ונשים.
וולף סולומונוב: בצעדה הזו יצעדו אתנו גם הנכדים שלנו.
קריאה: תגיעו גם ל"יד ושם"?
וולף סולומונוב: ב"יד ושם" נהיה בשעה 5:00 אחר הצהרים.
וולף סולומונוב: בשעה 12:30 אנחנו נהיה בכיכר ציון בירושלים ונצעד לכיכר ספרא.
יעקב גלנץ: (דבריו מתורגמים מרוסית לעברית).
יעקב גלנץ: ברצוני לברך את כולכם.
יעקב גלנץ: אני רוצה לספר לכם קצת על עצמי.
יעקב גלנץ: כשהתחילה המלחמה ב-22 ביולי בדיוק סיימתי כיתה י"ב ומיד התנדבתי לצבא.
יעקב גלנץ: שלחו את כל המתנדבים לבדיקה רפואית ולאחר הבדיקה נשלחתי לחיל האוויר.
יעקב גלנץ: סיימתי את בית הספר לטיס והתגייסתי.
יעקב גלנץ: טסתי במטוס, הפצצתי את הכוחות הגרמנים בקווקז ובעצמי השמדתי שלושה מטוסים.
מרינה סולודקין: החשוב הוא שהם לא אפשרו לגרמנים להגיע לאזור הקווקז ומקווקז לבאקו, לאזור הנפט, כך שלא היה להם מספיק נפט.
דוד טובלסקי: (דבריו מתורגמים מרוסית לעברית).
דוד טובלסקי: כרגע אנחנו מסכמים 30 שנה של פעילות.
דוד טובלסקי: אנחנו רוצים להודות לוועדת העלייה והקליטה על פעולתה ואנחנו אכן מקווים שיעברו בכנסת כמה חוקים חשובים בהם אנחנו תולים תקוות.
דוד טובלסקי: אני מקווה שיום הניצחון שאנחנו חוגגים היום יהיה יום חג בינלאומי בגינו יינתן יום חופש.
דוד טובלסקי: כשהתחילה המלחמה למדתי בבית ספר ימי בלנינגרד.
דוד טובלסקי: הנאצים פלשו לעיר ואנחנו נאלצנו להתגייס.
דוד טובלסקי: אחרי המלחמה המשכתי לשרת בצבא במשך 33 שנים בדרגת קצין.
מיכאל נודלמן: היום הוא בן 85.
דוד טובולסקי: כן.
דוד טובולסקי: ביוני אחגוג 85 והייתי רוצה להזמין את חברי הוועדה לחגוג אתי.
מיכאל ירון: רציתי לשמח את הווטרנים הנכבדים.
מיכאל ירון: בשנה שעברה נשלחה חוברת לכל אחד מבתי-הספר שיצאה יחד עם "יד ושם" בנושא חיילים יהודים שנלחמו בצבאות בנות הברית במלחמת העולם השנייה.
מיכאל ירון: השנה, אחת השאלות בבחינת הבגרות בהיסטוריה הייתה: "יהודים ממדינות שונות הצטרפו לצבאות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, הסבר מה היו המניעים שלהם".
מיכאל ירון: זה שנכנסה השאלה לבחינת הבגרות, זו אחת הדרכים להראות את השינוי שחל בחברה הישראלית וזו אחת ההוכחות לכך.
מיכאל ירון: אני חושב שזה צריך לשמח אתכם.
מיכאל ירון: לצערנו חבר הכנסת שטרן שהיה מאוד פעיל בנושא הזה איננו אתנו כאן ואני חושב שצריך להזכיר אותו כי הוא עשה הרבה מאוד למען הנושא הזה.
חוה אלדובי: הוצאנו חוברת עזר למחנכים בבתי הספר כדי שיעסקו בהנצחת כל האירועים הללו.
מרינה סולודקין: זה חשוב משום שזיכרון היסטורי מעוות מהווה מתכונת לצרות בעתיד.
מיכאל נודלמן: הכנסת היום מקיימת ישיבת מליאה מיוחדת לנושא הזה.
מיכאל נודלמן: אני שוב רוצה לחזור ולומר שבלעדיכם ספק אם הייתה קמה מדינת ישראל.
מיכאל נודלמן: כל הכבוד לכם.
מיכאל נודלמן: יושבים כאן רק נציגים, אבל לצערי כל שנה המספר פוחת.
מרינה סולודקין: הייתי במשא ומתן עם לשכת ראש-הממשלה והבטיחו לי שבעוד שבוע ייחתם חוזה בין לשכת ראש-הממשלה לבין גורמים שמתכוונים להקים את מוזיאון מלחמת העולם השנייה.
מרינה סולודקין: אני יכולה להבטיח לכם שאני אבדוק את העניין ואלחץ להקמתו של המוזיאון.
סופה לנדבר: אני אומר כמה מלים בעברית ואחר כך אומר את הדברים ברוסית.
סופה לנדבר: ה-9 במאי הוא יום הניצחון ואנחנו חוגגים אותו, ולא רק אנחנו אלא כל העולם כולל מדינות חבר העמים.
סופה לנדבר: ה-9 במאי הוא יום הניצחון על החיה הנאצית.
סופה לנדבר: המלחמה הזו השמידה 6 מיליון יהודים והאנשים האלו שיושבים כאן הם חלק מהמלחמה הקשה, אנשים שנלחמו בכל החזיתות והם חלק מהניצחון.
סופה לנדבר: לכן הם מאוד חשובים לנו, להיסטוריה של העם היהודי, להיסטוריה של העם כולו, ואנחנו מאוד אוהבים ומכבדים אותם.
סופה לנדבר: פתחנו קיר זיכרון בעיר אשדוד ועשינו זאת בנוכחות ראש העיר והסגל הדיפלומטי.
סופה לנדבר: כל הגיבורים שמקום קבורתם לא נודע רשומים על הקיר הזה.
סופה לנדבר: המשפחות במדינת ישראל החליטו לרשום את שמות הגיבורים האלה וזאת מאחר שלכל משפחה במדינות חבר העמים יש את פינת הזיכרון שלה.
סופה לנדבר: רצינו לכבד את הנופלים.
סופה לנדבר: ב-20 במאי, יחד עם ראש העיר, עם הסגל הדיפלומטי, עם נציגי משרד הקליטה, נציגי הסוכנות, נציגי הפדרציה והווטרנים נקיים אירוע גדול.
סופה לנדבר: אנחנו אוהבים את האנשים האלה שהם אנשים אמיצים וטובים והם אלה שהכריחו את הכנסת להעביר את החוק שאנחנו כולנו היינו חלק ממנו.
נח פלוג: כמה מלים בשם הניצולים.
נח פלוג: אנחנו שהיינו באותו זמן שאתם לחמתם בגטאות, במחנות ובמסתור, התקווה היחידה שלנו הייתם אתם.
נח פלוג: אני רוצה לומר לכם שבגטו לודג' בשנת 1943 היה מפגש של נוער ויש לי את הרשימות שלי.
נח פלוג: דיברתי עם הנוער על סטלינגרד כי בגטו היה לנו רדיו וידענו מה קורה.
נח פלוג: אז כבר אמרנו שהתקווה היחידה היא הניצחון של ברית-המועצות על הנאצים.
נח פלוג: באותה הרצאה נתתי נתונים לגבי מה שקרה בסטלינגרד עם אלפי חיילים גרמנים שהיו בשבי, מאות טנקים שהושמדו, ושאלתי האם זה סוף המלחמה, אבל לא כך היה אלא רק כאשר הרוסים יגיעו לגבול גרמניה המערב יפתח את החזית השנייה, ורק אז יהיה סוף המלחמה.
נח פלוג: אנחנו במחנות חיכינו לכם ואנחנו יודעים שבגלל המלחמה שלכם, בגלל הדם שלכם, בגלל מה שאתם עשיתם, אנחנו חיים ומדינת ישראל קיימת.
נח פלוג: ידוע שרומל דרש חמישה דיביזיות והיטלר אמר לו שאין לו כי הוא מעורב במלחמה עם מאות דיביזיות במזרח.
נח פלוג: מי יודע מה היה קורה לו רומל היה מקבל את חמשת הדיביזיות, כי אז לא הייתה קיימת מדינת ישראל.
נח פלוג: אחד הספרים הראשונים שקראתי אחרי המלחמה היה מה היה קורה לו היטלר היה מנצח ואני לא רוצה בכלל להתייחס לזה.
נח פלוג: אנחנו הניצולים חייבים לכם את ההצלה ומדינת ישראל חייבת לכם את קיומה.
יוסף שגל: גדלתי במדינה שכל אחד מגיל הילדות יודע מהי מלחמת העולם השנייה.
יוסף שגל: אני חושב שזו נקודה מאוד חשובה כי זה הניצחון הוא גדול ויש לו קשר עם מדינת ישראל המודרנית.
יוסף שגל: אני רוצה לומר לכם שוב תודה רבה, בריאות, חיים טובים ושיהיו לנו עוד הרבה ניצחונות.
אריה קורת: אנחנו מברכים אתכם ביום הזה.
אריה קורת: אכן יש לנו מספר אירועים ומפגשים היום בהם ניתן ביטוי להוקרה ולהערכה שלנו אליכם.
אריה קורת: אנחנו מלווים אתכם במשך כל השנה ולא רק ב-9 למאי כאשר לאורך כל השנה יש סל גדול מאוד של תמיכה ושל סיוע.
אריה קורת: השנה לראשונה בטקס ב"יד ושם" הזמנו קבוצה של חיילים כי חשוב לנו ליצור המשכיות.
אריה קורת: אנחנו מקווים שהחל מהשנה הצבא יתחיל להתחבר לטקס ב"יד ושם" וזאת כדי ליצור רציפות והמשכיות.
אריה קורת: שוב, תודה לכולכם.
מרינה סולודקין: שלום לחברי הכנסת ולאורחים הנכבדים.
מרינה סולודקין: אנו מתחילים בישיבה משותפת של ועדת העלייה הקליטה והתפוצות, בראשות מיכאל נודלמן, שאני התחייבתי היום לנהל במקומו – יש לו כמה עניינים רפואיים – ועדה משותפת, עם ועדת החינוך והתרבות בראשות הרב מלכיאור.
מרינה סולודקין: הנושא מאד חשוב ומאד חמור כי בסוף מרץ גילינו בהפתעה שבמשרד החינוך והתרבות מתכוננים להתחיל את שנת הלימודים החדשה, ב-1 בספטמבר, בלי השפה הרוסית כשפה זרה שנייה.
מרינה סולודקין: אני פניתי באחד באפריל, מיד אחרי הישיבה במשרד החינוך ב-27 במרץ, לשרת החינוך יולי תמיר, ואני רוצה לומר לכם:
מרינה סולודקין: אני מאד עצובה מהעובדה שהיום זה ה-8 במאי ועדיין אין תשובה מהשרה.
מרינה סולודקין: ראיתי פרוטוקולים של ישיבות של ועדה ציבורית למען קליטת עולים במערכת החינוך.
מרינה סולודקין: ראיתי אנשי ציבור שאמרו ליולי תמיר וסיפרו עד כמה חמור וחשוב הנושא הזה, ואיזו סערה תקשורתית הייתה בכלי התקשורת הרוסית בגלל שזו "סתם שפה זרה שנייה".
מרינה סולודקין: לרוסים זה קצת יותר חשוב.
מרינה סולודקין: יש קהילת עולים של מיליון איש, שרוצים שלילדיהם יהיה קשר גם עם דור הסבים והסבתות דרך שפה זרה.
מרינה סולודקין: דבר יותר חמור: יושב כאן מולי יו"ר ועדת החינוך והתרבות, מיכאל מלכיאור, אני פתחתי פרוטוקול מינואר 2007 ובפרוטוקול הזה ועדת החינוך והתרבות החליטה לחזק את השפה הזרה השנייה - ולא רק רוסית, זה לא עניין של רוסית, זה עניין של שפות התפוצות.
מרינה סולודקין: דיברנו גם על ספרדית, דיברנו גם על אמהרית.
מרינה סולודקין: אנחנו, אנשי ספר, יודעים עכשיו, אחרי הטעויות שעשו בשנות החמישים והשישים, שאם מאבדים את התרבות המקורית, גם הגישה לתרבות עברית היא קשה יותר.
מרינה סולודקין: אני יודעת שיש כמה אנשים שמוכנים לספר על הספר האחרון בנושא של רכישת שפה רוסית, ושמירת התרבות המקורית נותנת הזדמנות נוספת להצליח בהזדהות עם מדינת ישראל.
מרינה סולודקין: זה מאד חשוב.
מרינה סולודקין: אני מבקשת מחברי הרב מלכיאור להמשיך ואני יכולה רק לומר לכם שזה שאין תשובות לקריאות שלנו משרת החינוך - אני חושבת שיש גם מקום לפנות בנושא ליו"ר הכנסת, דליה איציק, ולשאול למה דווקא בנושאים החשובים אנחנו לא מקבלים שום תשובות מהרשות המבצעת ומהשרים.
מיכאל מלכיאור: תודה רבה לידידתי, מרינה סולודקין, מ"מ יו"ר ועדת העלייה והקליטה והתפוצות, שהיא, בנושא הזה, תוקפת ויוזמת.
מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד לכם: ניהלנו דיון מאד מקיף בוועדת החינוך על הנושא הזה, כפי שציינה גם מרינה, בחודש ינואר, וחשבתי שהיתה הסכמה.
מיכאל מלכיאור: נדמה לי שהיו גם נציגים של משרד החינוך שם, לדעתי אפילו שלמה אלון, שהוא פה גם היום.
מיכאל מלכיאור: הבנתי אז שיש הסכמה רחבה מאד.
מיכאל מלכיאור: אנחנו הרי לא הלכנו לדברים שהם קשים או מרחיקי לכת.
מיכאל מלכיאור: אנחנו פשוט אמרנו שצריכים לאפשר כשפה זרה שנייה ללמוד רוסית, בבתי ספר שיש בהם מספיק עולים, קבוצה גדולה מספיק של עולים – כי הרי בכל בית ספר בארץ יש קבוצה של עולים.
מיכאל מלכיאור: אני חשבתי שהלכנו מאד מאוד בצניעות ובזהירות, ומכל הסיבות שמרינה כבר ציינה: זה גם עניין של השכלה, עניין של תרבות, עניין של פיתוח היחסים עם קבוצה כל כך גדולה שעלתה לארץ, קשר לארץ מוצאם, התפתחות מדעית ואלף נושאים אחרים שקשורים לעניין.
מיכאל מלכיאור: זה גם עניין של מה אנחנו רוצים להיות פה בחברה הישראלית.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לצמצם ולסגור, ולא רק לא להיות עם ספר, אלא שהבורות תחגוג פה, או שאנחנו רוצים להרחיב.
מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד שאני באתי ממדינה – ואני חושב שזה לא היה משהו חריג – שלא כולם בעולם מדברים את השפה שלה, והיינו חייבים ללמוד לפחות חמש שש שפות זרות, ולא קרה לנו שום דבר.
מיכאל מלכיאור: להפך, אני חושב שזה מאוד עזר בפיתוח התרבותי, החינוכי, הכלכלי והחברתי שלנו.
מיכאל מלכיאור: אחרי הסימנים שקיבלנו בעקבות הפגישה של השרה עם מנהלי בתי ספר, אני רוצה לשאול את שלמה אלון ממשרד החינוך, ברשותך – אתם נפלתם על כל הראש?
מיכאל מלכיאור: במקום לבוא אתנו ולעבוד אתנו על מה שסיכמנו פה ולהגיע לסיכומים הגונים בנושא הזה, אז הולכים לכיוון ההפוך, רוצים בכלל לבטל שפה זרה שנייה?
מיכאל מלכיאור: אז יכול להיות שזה לא נכון, ואני אשמח מאוד לשמוע שזה לא נכון.
מיכאל מלכיאור: אני מאוד מתפלא על זה שחברי כנסת בכירים כותבים למשרד וחלק גדול מהם לא זוכים למענה.
מיכאל מלכיאור: זה לא תקין, אבל זה כבר ברמה הפוליטית.
מיכאל מלכיאור: אתם לא יכולים לענות על הרמה הזו ואניגם לא אתבע את זה מכם.
מיכאל מלכיאור: אם יושבת ראש הישיבה, חברת הכנסת מרינה סולודקין, רוצה לעשות פניה ליושבת ראש הכנסת בנידון, אפשר לעשות את זה, אבל זה כבר עניין פוליטי.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין ברמה המקצועית, מה קרה מאז ההחלטות החד משמעיות של הועדה.
מיכאל מלכיאור: החלטות טובות, צנועות, לא יקרות שאפשר לבצע אותן.
מיכאל מלכיאור: לא היה אף אחד שהתנגד פה.
מיכאל מלכיאור: אחד.
מיכאל מלכיאור: ההסכמה היתה גם פרלמנטרית וגם של אנשי משרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה גם לציין שהאגודה הישראלית למען ילדים עולים ברשות אלי זרחין, שגם נוכח פה, עושה עבודה נהדרת.
מיכאל מלכיאור: גם של מעקב אחרי מה שקורה במערכת החינוך בנושא הזה.
מיכאל מלכיאור: קיבלתי מספר פניות מהם שגם הובילו לפגישה הראשונה בחודש ינואר וגם מאז.
מיכאל מלכיאור: דברים מאוד קשים אנו שומעים מהם, ולכן היינו מאוד רוצים לשמוע מה יש למשרד החינוך להגיד.
שלמה אלון: עכשיו?
מיכאל מלכיאור: אפילו רצוי.
מיכאל מלכיאור: אנחנו בשידור ישיר בערוץ 99 ויושב היום, אני בטוח, חלק גדול מעם ישראל וגם לא מעט דוברי רוסית ביניהם, ועוקבים אחרי הדיון הזה.
מיכאל מלכיאור: גם העיתונות הרוסית והרדיו וכולי.
מיכאל מלכיאור: הם דיברו בדאגה רבה על המצב.
מרינה סולודקין: גם באינטרנט.
שלמה אלון: תודה רבה, בוקר טוב.
שלמה אלון: אני סגן יושב ראש המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך.
שלמה אלון: כבר אמרתי בפעם הקודמת, למען הגילוי הנאות שאני עוסק כל חיי המקצועיים בערבית, מפקח על הוראת הערבית.
שלמה אלון: שפת הוריי הייתה יידיש ופולנית, כדי שההקשר יהיה ברור.
שלמה אלון: לפי מיטב ידיעתי ולאחר בדיקה שעשיתי עם מנכ"ל המשרד, וכמובן עם פרופסור ענת זוהר, יו"ר המזכירות הפדגוגית, לא חל כל שינוי.
שלמה אלון: אני לא יודע על שום דיון אשר הוחלט בו על שינוי כלשהו באשר למדיניות החינוך הלשוני במדינת ישראל.
שלמה אלון: אני אופתע לדעת שחל שינוי במסתרים ובמחשכים ואני לא יודע עליו.
מרינה סולודקין: אז למה אתם לא עונים, אם לא חל שינוי?
שלמה אלון: כשאת אומרת אתם, הייתי רוצה לדעת האם הכוונה אלי, או האם הכוונה לשרה.
שלמה אלון: אם זו השרה אני באמת לא יודע.
שלמה אלון: לא יכול להשיב.
שלמה אלון: אני, לבקשת השרה, כתבתי מסמך לא מזמן, על מדיניות החינוך הלשוני בישראל, תמונת מצב עדכנית.
שלמה אלון: לבקשתה.
שלמה אלון: וזה עבר אליה לפני ימים ספורים.
שלמה אלון: יכול להיות שתשובתה בדרך.
שלמה אלון: חשוב לי להגיד שהתוכן של הנייר שהכנתי הוא תמונת מצב ללא כל שינוי, לעומת מה שהיה לפני חודש חודשיים.
שלמה אלון: יש תשע שפות שיש התייחסות אליהן.
שלמה אלון: היו בעבר יותר, אבל המשרד ביטל היבחנות בשורה של שפות, שהיה בהם מספר של פחות מחמישה נבחנים בשנה.
שלמה אלון: אפשר לדון האם כדאי את העניין הזה לגלגל חזרה.
שלמה אלון: בוודאי שרוסית לא נמצאת שם.
שלמה אלון: רוסית היא אחת השפות המרכזיות ולא חל כל שינוי במעמדה.
שלמה אלון: ומהו המעמד?
שלמה אלון: קודם כל אנחנו יונקים ממסך שנקרא "חוזר מנכ"ל לשוני בישראל".
שלמה אלון: הוא פורסם כבר לפני אחת עשרה שנה, בתקופתו של השר אמנון רובינשטיין והמנכ"ל ד"ר שושני שדיבר על מדיניות של שלוש פלוס.
שלמה אלון: מה זה שלוש פלוס?
שלמה אלון: המסמך קיים, אני יכול להפנות את תשומת לבכם למסמך הזה, ולא הופק מסמך אחר אשר מבטל אותו.
שלמה אלון: מדובר על שלושת שפות החובה במדינת ישראל: עברית, אנגלית וערבית .
שלמה אלון: כשאני אומר זאת כך אני מכיל את כל האוכלוסייה בישראל בתשובה כזו.
שלמה אלון: מבלי צורך לפרט ליהודים כך, לערבים כך וכולי.
שלמה אלון: זה פלוס שפה נוספת, שהיא שפה של עולים, שפת הבית, מורשת תרבותית.
שלמה אלון: ובתוך זה אני צריך להבחין: כשמדובר על חטיבה עליונה, כיתות י"א-י"ב, כולל היבחנות לבגרות, ערבית גם כן הופכת בחינוך העברי לשפת רשות.
שלמה אלון: היא חובה מז' ועד י'.
שלמה אלון: בתוך שפות הרשות, כולל זכות ההיבחנות, נמצאות לצד אנגלית ועברית גם רוסית, אמהרית, צרפתית, ספרדית, יידיש וגרמנית.
שלמה אלון: באשר לכיתות לימוד החובה, שהן כיתות ז' עד י', ועליהן מדברים המסמכים עד היום, מדובר על חובת עברית לכל האוכלוסייה, אנגלית לכל האוכלוסייה, ערבית לחינוך הערבי ולחינוך העברי ז' עד י' חובה.
שלמה אלון: אבל אוכלוסיות של עולים יכולות להמיר את לימודי הערבית בצרפתית, רוסית ואמהרית.
שלמה אלון: אפילו עשינו שינוי קטן שאומר: גם לספרדית יש מקום.
שלמה אלון: היה גל עלייה משמעותי של דוברי ספרדית וגם לכך יש מקום.
שלמה אלון: אם מדובר על איזושהי אמירה ששמעתי היום שערבית עומדת לדחוק את רגלי הרוסית, הרי זה פשוט לא נכון.
שלמה אלון: הוראת ערבית כחובה, עוד טרם מסמך החינוך הראשוני לפני עשור, הייתה עשרות בשנים.
שלמה אלון: השר נבון, בתקופה שהיה שר החינוך, 1994-1990 הוא שתיקנן מחדש את לימודי הערבית בארץ.
שלמה אלון: בזמנו הוא החליט שאין צורך לעודד לימודי ערבית בבית הספר היסודי, אבל בצורה שיטתית לבנות את החובה מ-ז' ועד י', כולל י'.
שלמה אלון: מילה אחרונה כרגע: המשרד מסייע בשעות עידוד ללימוד – בחינוך העברי – של ערבית, רוסית, אמהרית, צרפתית וקצת יידיש.
שלמה אלון: כרגע יש בדיקה של גורל השפה הספרדית.
שלמה אלון: זו התמונה והיא לא השתנתה.
מיכאל מלכיאור: קודם כל אני שמח לשמוע כי חשבתי שאם צריך לשנות, אז לשנות לכיוון הזה שהחלטנו בחודש ינואר.
מיכאל מלכיאור: ולכן אני שמח שלא נפלתם על כל הראש.
מיכאל מלכיאור: יחד עם זאת, קשה לי לגמרי להתעלם - - -
סופה לנדבר: אתה רוצה להגיד שאנחנו נפלנו על חלק מהראש?
מיכאל מלכיאור: מה שאתה אומר זה שההודעה שיצרה הפגישה שהייתה ב-27 במרץ עם השרה, עם מנהלי בתי ספר וחלק מהנהלת המשרד, שבשנת הלימודים הקרובה לא ייתנו בחטיבות הביניים בכלל אישור ללימוד רוסית – זה דבר שלא היה ולא נברא?
מיכאל מלכיאור: אפילו משל לא?
מיכאל מלכיאור: אם זה כך אני חושב שחלק גדול מהטיעון שמאחורי הישיבה – אני לא בא בטענות אליך, רק חבל – אני רק רוצה להדגיש: אף אחד פה לא שם את הרוסית מול הערבית.
מיכאל מלכיאור: היו לנו גם ישיבות על נושא הערבית ואתה השתתפת בישיבות האחרונות בנושא.
מיכאל מלכיאור: אתה יודע מה גישתנו לעניין ואתה גם מסכים עם הגישה.
שלמה אלון: היתה גם המלצה.
מיכאל מלכיאור: היתה גם המלצה וזו המלצה שבאה גם מהעולים שבתוכנו וגם מהלא עולים שבתוכנו.
מיכאל מלכיאור: לכן לא זו מגמת הדיון פה היום.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לחזק את מעמדה של הרוסית, בעיקר בשביל העולים, בכל דרך אפשרית.
מיכאל מלכיאור: לכן, הדיווחים על הצמצומים פה מאד הזעיקו אותנו.
מרינה סולודקין: היו כוונות.
מרינה סולודקין: אני חושבת שירדו מזה אחרי הסערה הציבורית העצומה, וגם בגלל שתיקת הכבשים של משרד החינוך.
מרינה סולודקין: עכשיו אנחנו רואים אנשים שמבינים שפוגעים בציבור גדול ואי אפשר לעשות את זה בלי השלכות.
מרינה סולודקין: גם השלכות מקצועיות, מדיניות וכולי.
מרינה סולודקין: וכל הפטפטת הזאת על הרב-תרבותיות בלי לימודי שפות – אתה יודע מה זה.
מרינה סולודקין: לא צריך להשתמש במילים גסות רוסיות שיש לנו.
מרינה סולודקין: אלכס מילר, חבר הכנסת מטעם ישראל ביתנו, אחד הנציגים של ישיבה זו מטעם ועדת החינוך.
אלכס מילר: אדוני הנכבד, גם במערכת ההשכלה הגבוהה כרגע אין שום שינוי במדיניות.
אלכס מילר: כרגע, הסטודנטים משלמים מחיר מסוים.
אלכס מילר: השאלה היא כזאת: כרגע מול המסכים יושבים 140 עולים מהמגזר הרוסי ויש תחושת בטן שהולכות להיפגע המשרות שלהם.
אלכס מילר: השאלה היא פשוטה: האם חוסר שינוי המדיניות כרגע זו גם התשובה לאחד בספטמבר, או שיש איזושהי תכנית מגירה שכרגע מתגלגלת?
אלכס מילר: אני רוצה שחד משמעית תהיה הבהרה לכל המורים שמאחד בספטמבר לא יהיה שום שינוי, ואין שום תכנית שכרגע נבדקת לשינוי מדיניות של משרד החינוך כלפי שפות זרות מאחד בספטמבר.
מיכאל מלכיאור: שינוי לרעה.
מיכאל מלכיאור: כי שינוי לטובה אנחנו מוכנים.
אלכס מילר: ההבהרה הזו מאוד חשובה לי.
אלכס מילר: כי כרגע השינוי לא מקובל - - -.
שלמה אלון: אני מבקש להבהיר.
שלמה אלון: אני כל חיי לא מקבל החלטות במקומות חשוכים, שמיד פורצות בצורה מפתיעה.