GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכסנדר סיגלוב: מי מוגן?
אלכסנדר סיגלוב: נכה או מפעל מוגן?
אלכסנדר סיגלוב: כשבן אדם עובד יום שלם, כל יום, יום יום הוא עובד, הוא לא מקבל 200 שקלים בחודש?
אלכסנדר סיגלוב: פחות ממשכורת מינימום במשק.
אלכסנדר סיגלוב: אז מי מוגן?
אלכסנדר סיגלוב: מפעל מוגן, המפעל כן מוגן, הבן אדם לא.
יבגניה ישראלי: שתי הבעיות האלה אינן קשורות בעולים, לצערי.
יבגניה ישראלי: זה אותו מצב לגבי כלל האוכלוסייה, כפי ששמעתם מהאדון שעבד 9 שנים והפסיק, מאיזה שהיא סיבה, וטוענים שהמוסד לביטוח לאומי לא נותן קצבה.
יבגניה ישראלי: אני לא מכירה אישית את התיק, אז כנראה סבורים שהבעיה היא עבודה, זה לא בעיה בריאותית.
יבגניה ישראלי: האדון הוכיח כושר השתכרות עם אותה נכות, אלא זו בעיה של האבטלה הכללית במשק.
יבגניה ישראלי: כמובן כדאי לבדוק את זה, כי אם המצב נמשך שנתיים ויש נכות, אז אני מבקשת לקבל תעודת זהות ופרטים.
אברהם מיכאלי: יש חריגים גם בדברים האלה.
יבגניה ישראלי: לא, זה לא חריגים, זה המצב הכללי שלמעשה החוק קובע---
אברהם מיכאלי: להגיש לבדיקת נכות מחדש.
יבגניה ישראלי: החוק קובע שבן אדם צריך להפסיק את העבודה כתוצאה מהנכות, או לצמצם את הכנסתו ב-50%.
יבגניה ישראלי: פה מדובר באדם שהוכיח כושר השתכרות עם נכות נתונה וכרגע איננו עובד, לכן ישנה---
אלכסנדר סיגלוב: הבעיה שלי היא שמי שמחליט הוא בן אדם בריא.
אלכסנדר סיגלוב: תגיד בבקשה, כל בן אדם שנמצא פה, חס וחלילה, ברוך ה' שאתם בריאים, מישהו נכה, הוא יסכים אחר כך לעבוד במשרה מלאה, אם יש לו קצת שכל?
אלכסנדר סיגלוב: הוא הסכים לעבוד במשרה מלאה, אחר כך מפטרים אותו ולא מגיע לו כלום.
יבגניה ישראלי: מגיעים לו דמי אבטלה.
אלכסנדר סיגלוב: דמי אבטלה?
אלכסנדר סיגלוב: בן אדם שהוא בריא ושהוא מחפש עבודה, הוא לא מוכן לעבוד.
יבגניה ישראלי: אני מוכנה לבדוק את המקרה.
אברהם מיכאלי: אני חושב שזה גם נושא לחשיבה מחדש בחקיקה, כי מה שגב' ישראלי אומרת זה בעצם מן סיכום כזה שיש לכלל אזרחי ישראל וזה לא תקין.
אלכסנדר סיגלוב: ויש לי עוד שאלות.
אלכסנדר סיגלוב: אגרת טלוויזיה, למשל.
אלכסנדר סיגלוב: כל הנכים משלמים אגרת טלוויזיה.
אלכסנדר סיגלוב: ומי שמקבל פטור מאגרת טלוויזיה, זה אנשים עיוורים.
אלכסנדר סיגלוב: זה לא מצחיק?
אלכסנדר סיגלוב: הבעיה ששייכת רק לעולים החדשים פה, רק בעיית הדיור.
אלכסנדר סיגלוב: חוץ מזה, אין בעיות.
אלכסנדר סיגלוב: כל הבעיות הן כמו של כולם.
אברהם מיכאלי: אנחנו מטפלים כרגע ברמה של הכנסת בכל הנושא של זכויות.
אברהם מיכאלי: עכשיו אני רוצה לשמוע את נציגי קופות החולים בבקשה.
אברהם מיכאלי: קופת חולים מכב"י.
אברהם מיכאלי: אני מבין שהנציג שלהם פרש.
אברהם מיכאלי: קופת חולים מאוחדת.
אברהם מיכאלי: רצית לומר משהו בשם קופת חולים מאוחדת בניסיון שלכם בעבודה מול עולים.
אברהם מיכאלי: אני מבין שזו אוכלוסייה מיוחדת בשביל כל קופת חולים.
דורית להב: אני עובדת סוציאלית בתפקידי ואני רואה את התפקיד שלי באמת להעביר את כל מה שנאמר כאן, כל הזכויות, גם ליידע, לתת את המידע הנכון לעולה ולכל מבוטח שלנו.
דורית להב: אני חושבת שבסך הכול אין איזה משהו, איזה שהיא תוכנית שהיא ייחודית דווקא לעולים.
דורית להב: מדובר בחוק ביטוח בריאות ממלכתי שחל על כל האזרחים, אותו דבר לגבי כל השירותים הבריאותיים.
אברהם מיכאלי: איך התקשורת אצלכם?
דורית להב: תראה, אם נתמקד באוכלוסייה של מרותקי בית, הם שייכים למחלקת טיפולי בית של הקופה.
דורית להב: במחלקת טיפולי בית של הקופה יש רופאים דוברי רוסית, יש רופאים דוברי צרפתית, אנגלית.
דורית להב: אמהרית עוד לא.
דורית להב: למגזר הערבי גם יש, אבל זה לא שייך לעולים.
דורית להב: ואז עושים את ההתאמה.
אברהם מיכאלי: אנחנו מקבלים תלונות דווקא מצד קופות החולים שהם רוצים להגיע לאוכלוסיות כמו יוצאי אתיופיה, ויש להם בעיה עם תקשורת איתם בנושא רפואה מונעת.
אברהם מיכאלי: האם אתם נתקלים בבעיה הזאת גם?
אברהם מיכאלי: באים אלינו ומבקשים מגשרים עם האוכלוסייה הזאת, כדי שיגיעו למצב של תקשורת על רפואה מונעת.
אברהם מיכאלי: קופות החולים מנסות לפתור את זה, בדרך כזו או אחרת, בלי התערבות של משרד הבריאות או משרד הקליטה וכולי וכולי?
דורית להב: אני לא יודעת לענות לך על השאלה, אני לא נתקלתי בבעיה.
חי אסולין: יש ניסיון בנושא של עולי אתיופיה, זה נקרא 'טנא', סל בריאות, שהכשירו מגשרים עולי אתיופיה בנושא בריאות, בנושא של הסכרת, גם סכרת נעורים וגם סכרת אחרת.
אברהם מיכאלי: זה חשוב לדעת, כי קופות החולים---
חי אסולין: ואז יש להם קשר עם קופות החולים והם מעבירים גם מידע והסברה, גם לצוות הקופה וגם בקרב האוכלוסייה.
אברהם מיכאלי: אם אפשר לקבל חומר על זה, כי קופות החולים פונות אלינו.
חי אסולין: הם קיבלו פרס לפני שנתיים או שלוש.
אברהם מיכאלי: אם יש כבר משהו קיים, אז אולי צריך לתגבר את זה, אבל זה חשוב.
אברהם מיכאלי: מה התחומים הנוספים שאת, כעובדת סוציאלית, עוסקת?
דורית להב: התחומים העיקריים זה הנושא של מיצוי זכויות של הקופה והזכויות בקהילה ומנסים כמה שיותר שגם העולה וגם החולה, לא משנה, יממש.
דורית להב: תחום נוסף שאנחנו עוסקים בו זה כמובן התמיכה הרגשית והנפשית בהתמודדות עם מחלות ממושכות, חולים טרמינליים.
דורית להב: זה עיקר התפקיד.
דורית להב: היה לי חסר באמת לשמוע כאן את האנשים, אבל עברתי כאן על הדברים.
דורית להב: מה ששייך אלינו, זה שהיה כאן איזה שהיא טענה על שאין הנחות לקניית תרופות לנכים.
דורית להב: זאת אומרת, יש הנחות שנקבעו בסל, תקרת תרופות שזה נכון לכולם.
דורית להב: יש את המקרים החריגים, ועדות חריגים, של לפנים משורת הדין, הם מנסים להפנות.
דורית להב: וגם אם זה לא דרך הקופה, לפחות העובדים הסוציאליים מנסים, בצורה הכי יצירתית שיכולה להיות, לנסות למצוא מענה בקהילה, כדי לעזור לאותו נזקק.
אברהם מיכאלי: אני מבין שנמצאת פה גם נציגה מהסוכנות היהודית.
אברהם מיכאלי: אתם בעצם המעלים של העולים האלה.
מזל קידר: מרים זינגר סקרה קודם את אותה פריצת דרך שעשינו בחודשים האחרונים לגבי אותם מקרים של עולים נכי נפש שבסיכום עם משרד הבריאות מצאנו את הפתרון הראוי וההולם והנכון, איך להפנות עולים ישירות אפילו משדה התעופה, לאותם מוסדות שיקומיים.
מזל קידר: זה באמת ראוי לשבח ההסדר הזה, זה פתר לנו המון המון מקרים שהיו לנו בצנרת שלא היו לנו שום פתרונות לעניין הזה.
מזל קידר: אני רוצה לציין את שיתוף הפעולה המלא שיש לנו עם משרד הקליטה שגם בעניין הזה, כשאנחנו יודעים על עולים נכים עם מוגבלויות שזקוקים לסיוע מסוים, יש לנו את הסיוע של שרה ויפה בעניין הזה.
מזל קידר: אנחנו מיידעים את בוריס בשדה התעופה, או שאנחנו מפנים ישירות לאסף הרופא, או שמואל הרופא במידת הצורך, עושים איזה שהוא אבחון ואחר כך מוצאים איזה שהוא פתרון.
אברהם מיכאלי: בשלב של איתור העולים, אתם בעצם מקבלים את החומר הרפואי אתו.
אברהם מיכאלי: זה מאוד חשוב לתקשר עם הגורמים הרפואיים בארץ לאחר מכן.
מזל קידר: אנחנו מקבלים את כל התיק מהשליח, אנחנו מקבלים טפסים תפקודיים, טפסים של רופאים, הערכות רפואיות.
מזל קידר: אנחנו אוספים את כל המידע שמגיע אלינו.
מזל קידר: כמובן שבמקרים המיוחדים של הנכים, כיוון שאין לזה פתרון, אנחנו צריכים לעשות תפירה מאוד מיוחדת ובאמת את המענים האלה אנחנו עושים באמצעות משרד הקליטה ומשרד הבריאות והיתה כאן בחודשים האחרונים פריצת דרך ממש משמעותית.
אברהם מיכאלי: מה לגבי הקמת קרנות מיוחדות לסיוע בתחום?
אברהם מיכאלי: יש איזה משהו, מעבר לעלייה לארץ, שאחר כך עוזרים בזה?
מזל קידר: לא שאני יודעת במשרד שלי על איזה שהיא קרן מיוחדת, אבל לנו באגף הרווחה, יש איזה שהוא תקציב.
מזל קידר: במידת הצורך נותנים מענק כזה או אחר, אבל זה באמת לפנים משורת הדין ולא משהו מאוד גורף.
מזל קידר: לא שאני יודעת.
חי אסולין: אני מסיים שירות של שלוש שנים בצרפת, ממש לפני 3 חודשים.
חי אסולין: בדרך כלל השליחים נעזרים בכל מיני נדבנים.
חי אסולין: למשל, בצרפת וגם מארצות הברית, יש תקציב מסוים למקרים חריגים.
אברהם מיכאלי: האם בארץ יש מנגנון כזה?
מזל קידר: כן, אבל פה אין לנו תקציב לסיוע מיוחד.
מזל קידר: לא קיים כזה תקציב.
מיכאל סולודקין: אנחנו בעצם נותנים שירות, למתמודדים.
מיכאל סולודקין: אנחנו קוראים לזה 'מתמודדים' ולא אנשים עם בעיה.
מיכאל סולודקין: פועל אצלנו מוקד טלפוני שאנשים מכל הארץ פונים אלינו ובדרך כלל זה בנושא בריאות הנפש ואנחנו משתדלים לתת מידע לבן אדם.
מיכאל סולודקין: לפעמים האנשים שמתקשרים, למשל, דוברים רק רוסית, ויש בן אדם שיענה להם גם ברוסית, גם בצרפתית וגם באנגלית.
מיכאל סולודקין: אנחנו מנסים להסביר לבן אדם מה מגיע לו, אם יש לו נכות נפשית, או משהו שקשור לזה.
מיכאל סולודקין: ואנחנו בעצם כל הזמן בקשר.
מיכאל סולודקין: אני למשל עובד דרך טלפון, דרך אינטרנט, עם אנשים, מפרטים ועד אנשי מקצוע בכירים.
אברהם מיכאלי: אתם ממוקדים בתחום בריאות הנפש, או שיש לכם אפשרות גם לסייע במידע כזה או אחר לאותו פונה שאומר לכם, 'תדריכו אותי איך לגשת, איך ללכת'.
מיכאל סולודקין: יש לנו גם מתנדב שהוא עורך דין במקצועו.
מיכאל סולודקין: אבל, עוד פעם, אנחנו מקבלים בדרך כלל רק פניות טלפוניות.
מיכאל סולודקין: אנחנו לא מקבלים קהל.
מיכאל סולודקין: הפונים לא יכולים לבוא אלינו כי אנחנו במקום מאוד קטן ויש גם בעיית תקציב.
אברהם מיכאלי: אתה מגיש בקשות למשרד הקליטה .
מיכאל סולודקין: אנחנו פרויקט בתוך שק"ל.
מיכאל סולודקין: שק"ל זה לא מטבע, זה שירות קהילתי למוגבלים.
אברהם מיכאלי: מכיוון שאתם מטפלים באוכלוסיית מוגבלים עולים, השאלה אם פניתם לקבל איזה שהוא תקצוב ממשרד הקליטה.
יוסף שגל: מה מספר האנשים שעובדים שם?
מיכאל סולודקין: אני עובד עם אנשים, אני שולח להם, למשל, פלאיירים.
מיכאל סולודקין: מדובר במ-3 עד 15 פניות כל יום.
מיכאל סולודקין: אם יש פחות או יותר, זה תלוי, אבל בכל יום יש פניות ויש בן אדם שעונה לטלפונים 3 פעמים בשבוע.
יוסף שגל: איזה סניף יש לכם?
יוסף שגל: יש אוטו?
מיכאל סולודקין: אני לא יכול לדבר על שירות קהילתי למוגבלים כי אנחנו מחלקה בתוך שירות קהילתי למוגבלים.
מיכאל סולודקין: בינתיים אנחנו על סף סגירה, כי אין תקציב להמשיך.
מיכאל סולודקין: אני למשל עובד כבר שנה שלישית במקום הזה.
מרים זינגר: זה עזרה לאנשים שסובלים ממחלות נפשיות וגם למשפחות.
מיכאל סולודקין: מה שמאוד חשוב להדגיש זה שלפעמים הבעיה היא לא רק אצל האדם עצמו.
מיכאל סולודקין: לפעמים זה גם משפחה ולפעמים אנשים פונים בשם המשפחה.
מיכאל סולודקין: אצל האוכלוסייה הרוסית, כמו גם במגזר החרדי, אצל דתיים, או אצל דוברי ערבית, הסטיגמה מאוד חזקה, אז בן אדם פשוט לא פונה; לא לביטוח לאומי ולא לשום מקום, כי הוא חושש.
אברהם מיכאלי: אתם מכוונים אותם.
מיכאל סולודקין: אנחנו משתדלים.
גריגורי צניי: קודם כל, מה שאני חושב זה שמה שאנחנו אומרים לגבי אגרת הטלוויזיה, אז זה לא כל כך טוב שאתם אומרים שזה אותו דבר לכולם.
גריגורי צניי: זה לא כך.
גריגורי צניי: זה עולים, גם נכים וגם עולים אחרים, הם לא יודעים עברית והם לא מסתכלים בערוץ 1 וערוץ 2.
גריגורי צניי: זה מה שחשוב ובזה יש הבדל.
רונן כהן: זה נוגע לכל העולים, לא רק לנכים.
גריגורי צניי: בגלל זה, בשביל מה הם צריכים לשלם את אגרת הטלוויזיה, אני לא יודע, כי אין להם כסף.
רונן כהן: החוק אומר, מחייב אותם.
יבגניה ישראלי: אם לא תצפה בערוץ 1 ו-2, לעולם לא תדע עברית, לכן זה טוב מאוד לפחות כמה שעות ביום להיחשף לעברית.
יבגניה ישראלי: כי מה שקורה היום עם השפה הוא שעולים פשוט לא לומדים עברית, כי לא צריך.
גריגורי צניי: בערוץ 9 יש גם עברית וגם מדברים הרבה זמן בעברית, אז אפשר ללמוד עברית שם.
גריגורי צניי: אני צופה בערוץ, אבל אני יודע עברית, אני יודע שרוב הנכים---
אברהם מיכאלי: חשוב לחשוב על זה ברמה המערכתית לגבי העולים.
גריגורי צניי: לדוגמה אני, כשעליתי ארצה, לא היה לי רכב ולא היה לי כסף, לדוגמה, למונית.
גריגורי צניי: אז איך אני אוכל ללכת לאולפן וללמוד?
גריגורי צניי: לא היתה לי אפשרות.
גריגורי צניי: ככה היה לכל העולים הנכים.
גריגורי צניי: ועדיין אני יודע על הרבה נכים שלא מבינים כלום, לא מבינים כשמדברים איתם והם לא יכולים להגיד משהו.
גריגורי צניי: זו בעיה.
גריגורי צניי: גם בקופת חולים, גם במשרד הפנים ומשרד הרישוי.
גריגורי צניי: כלום.
גריגורי צניי: הם לא מבינים.
גריגורי צניי: במוסד לביטוח לאומי, לדוגמה, אין הרבה אנשים שמדברים רוסית.
גריגורי צניי: אין כזה דבר.
גריגורי צניי: ואם יש איזה בעיה, הם לא יכולים להסביר מה הם רוצים והם לא מבינים מה אומרים להם.
אברהם מיכאלי: מר גריגורי, עוד איזה נושא מיוחד שאתה רוצה להתייחס אליו?
גריגורי צניי: יש עוד כמה דברים שאין כאן ברשימה הזאת, אז אני רק רוצה להוסיף.
גריגורי צניי: יש לדוגמה חניות; יש חניונים, ולדוגמה אני מגיע לקופת חולים ויש שם חניון, אז אני צריך לשלם כסף.
גריגורי צניי: אני מנתניה, אני מגיע לדואר במרכז נתניה, שמה גם יש חניון וגם צריך לשלם כסף.
גריגורי צניי: זה לא בסדר.
גריגורי צניי: אם יש לי את המרובע ברכב, אז זאת אומרת שצריך לתת לנו אפשרות, הנחה---
יוסף שגל: ברור שאתם משלמים, לא מגיע.
אברהם מיכאלי: אני זוכר שיש איזה פטור מדרגה מסוימת של נכות שאמורים לקבל, אבל אני לא יודע איך לבדוק את זה.
אלכסנדר סיגלוב: רמפות.
אלכסנדר סיגלוב: היום הגענו לפה ולא היינו מסוגלים לרדת מהמדרכות פה.
גריגורי צניי: לדוגמה כיסאות גלגלים.
גריגורי צניי: אני מחכה לכיסא גלגלים ממונע שנתיים.
גריגורי צניי: שנתיים אני מחכה לכיסא הגלגלים.
גריגורי צניי: הוא חיכה יותר משנה עד שהוא קיבל.
גריגורי צניי: בשבילי זה מאוד חשוב בגלל שיש לי בעיות בידיים.
גריגורי צניי: אני לא יכול לסובב את הגלגלים.
גריגורי צניי: זה בעיה, אני לא יכול לעלות, לא יכול לרדת בכיסא בלי מנוע.
גריגורי צניי: יש עוד בעיה.
גריגורי צניי: לדוגמה, קניות שלנו.
גריגורי צניי: קניות בסופרמרקטים.
גריגורי צניי: יש שם מדפים שאם בן אדם מרותק לכיסא גלגלים ולא יכול לקום, הוא לא יכול לקחת כלום.
גריגורי צניי: זה הכול גבוה ואי אפשר.
גריגורי צניי: אותו דבר בדואר או במשרדים, ששם יש מדפים, אם אני צריך בבנק לחתום על טופס, לא משנה איזה, איך אני יכול לעשות את זה?
גריגורי צניי: המדף שם גבוה.
גריגורי צניי: אי אפשר לחתום, אי אפשר לראות, אי אפשר כלום.
גריגורי צניי: אם אני צריך לשלוח משהו, אני צריך למלא את הטופס ושם צריך לכתוב הרבה.
גריגורי צניי: איך עושים את זה?
גריגורי צניי: אי אפשר.
גריגורי צניי: וזה שאלות ובעיות שצריך למצוא פתרון.
אברהם מיכאלי: נכון, נכון.
אברהם מיכאלי: אני מסכים אתך, אדון גריגורי, ולצערנו אלה בעיות של כלל הנכים בישראל ויש בעיות עם פתרונות שהנכים נלחמו ונלחמים בשביל לשפר את התנאים שלהם ולצערנו עדיין המדינה כנראה לא סיפקה את כל הפתרונות לכל הצרות שיש.
אברהם מיכאלי: זה לאו דווקא לגבי עולים.
רונן כהן: יש חוק בנושא, הבעיה היא האכיפה.
רונן כהן: יש חוק מאוד ברור.
אברהם מיכאלי: יש חוקים שאין, ויש חוקים שיש ולא אוכפים אותם.
אברהם מיכאלי: זה שני דברים שונים.
יוסף שגל: בקצרה.
יוסף שגל: לגבי אגרת הטלוויזיה.
יוסף שגל: זה ברור שזו בעיה, אבל לדעתי יש הזדמנות והזדמנות ממש לשנות.
יוסף שגל: יכולים, תוך חודש, חודש וחצי, לסדר את העניין, דווקא בקשר עם אנשים מבוגרים ופנסיונרים וכולי, כדי לא לשלם את האגרה לגמרי.
יוסף שגל: תחכו, תוך חודש-חודשיים יהיה בסדר.
יוסף שגל: גם בבעיות האחרות, אני מאוד מקווה, אני רואה עבודה מאוד טובה, ויש המון נקודות שאפשר להסתדר, שיש חוקים, יש המון חוקים, פשוט יכול להיות שאין קשר בין מה שאנשים רוצים לקבל ומה שאנשים מקבלים ואני מאוד מקווה שסוף סוף לא יהיה מאה אחוז, אלא חלק, ואפשר יהיה להסתדר.
אברהם מיכאלי: תודה לחבר הכנסת שגל.
אברהם מיכאלי: רבותיי, לפני שאנחנו נסכם את הישיבה, יש לי שאלה אחת למשרד הקליטה.
אברהם מיכאלי: לפני שנתיים, אני יודע מדיון קודם ויש לי פרוטוקול סיכום הדיון, הועלה הנושא של ספרייה לעיוורים.
אברהם מיכאלי: האם אתם יודעים בתחום הזה, ספרייה לעיוורים עולים שביקשו לפתוח אותה.
אברהם מיכאלי: האם יש לכם מידע על זה?
דורית להב: היא פתוחה.
אברהם מיכאלי: ביקשנו בזמנו ספרייה של עולים כבדי ראייה או עיוורים שרצו חומר ברוסית ובזמנו משרד הקליטה לקחו על עצמם לטפל בנושא.
אברהם מיכאלי: אנחנו מבקשים לקבל תשובה על זה.
אברהם מיכאלי: אם יש ותיקים, עולים גם יכולים להיכנס לאותו סל?
אברהם מיכאלי: למה לא?
אברהם מיכאלי: עולים לא יכולים?
רונן כהן: זה תקציב נפרד.
חי אסולין: זה תקציב נפרד, אין לנו תקציב.
רונן כהן: אתה שואל למה יש בכלל הפרדה בין עולים לוותיקים.
אברהם מיכאלי: יכול להיות שאתם נותנים תקציב עודף לעולים.
אברהם מיכאלי: אבל לגבי דירות, מה שקודם הבנתי זה שיש תקציב.
אברהם מיכאלי: אם אזרח מגיש בקשה והוא עומד תחת הקריטריונים של המשרד, זו בעיה.
רונן כהן: אזרח,
רונן כהן: עד 15 שנה הראשונות לעלייתו, הוא פונה למשרד הקליטה.
אברהם מיכאלי: מר כהן, אני רוצה לבדוק את העניין הזה, כי אין היגיון.
אברהם מיכאלי: אם למשרד הקליטה יש תקציב, מילא.
אברהם מיכאלי: אם למשרד אין תקציב והבן אדם עומד בקריטריונים של הזכאות של המשרד שלכם, מה ההיגיון שאותו עולה, בגלל שהוא ב-15 השנה הראשונות בארץ, לא יוכל לקבל דרך משרד השיכון את הזכאות שלו?
רונן כהן: זאת שאלה נכונה לכל תוכניות הסיוע שלא יוכל לתת משרד הקליטה.
רונן כהן: אם צריך להיות דיון, אז לא צריכה להיות הבחנה.
חי אסולין: ממה שאני מבין, ההבחנה היא להיטיב עמם, לא לגרוע מהם.
רונן כהן: ההבחנה היא כתוצאה מכך שבאו עולים ואמרו 'תראו, אנחנו רוצים שתייחדו לנו תקציב מיוחד לנו.
רונן כהן: בוותיקים יש המון, בסך הכול בנושא הדיור, והעולים באו וביקשו שנייחד להם מכסה מסוימת, כדי שלא יצטרכו להתערבב, כדי שלא יצטרכו לעמוד בתור ויש לנו את הקשיים שלנו ולכן החליטו להפריד, ולכן החליטו שמשרד הקליטה ומשרד השיכון יתחלקו חצי חצי במשאבים.
רונן כהן: עכשיו אם אנחנו רוצים להחזיר את הכול, אז השאלה היא של ממשלה.
חי אסולין: קודם כל אתה צודק וזה נכון לעשות את זה.
חי אסולין: יש באמת טיפול ייחודי, אבל במידה ויקרה מצב שלמשרד הקליטה לא יהיה יותר לרכישת דירות 'נכסי רכישה', ופתאום למשרד השיכון נשאר תקציב עד סוף השנה, אז חבל.
רונן כהן: זה לא נשאר, אני אומר עוד פעם.
רונן כהן: זה לא עניין שנשאר תקציב.
רונן כהן: הפתרון בתקציב של 'נכסי רכישה' שזה ייחודי זה שהוא מצטבר, כל שנה הוא מצטבר.
רונן כהן: זאת אומרת, אם השנה ניצלנו רק 70% מהתקציב הוא לא חוזר לאוצר, עד כה.
רונן כהן: עד שיקום בעל בית אחר ויגיד 'וואלק, השתגעתם?
רונן כהן: ' הוא מצטבר, יש בזה פתרון.
רונן כהן: לכאורה שוב פעם, זכאי, מהרגע שנותנים לו זכאות, הוא זכאי שנתיים עד שהוא מחדש את הזכאות שלו ואנחנו יודעים שזכאים לא הופכים להיות שחקנים בנבחרת פתאום.
רונן כהן: ככל הנראה מתחדשת להם הזכאות ולכן זכאותם עומדת.
רונן כהן: ביום שבו הם מביאים לנו הצעה ורוצים לממש.
רונן כהן: אנחנו עשינו איזה בדיקה, חשוב שתדע, ואמרנו 'רגע אחד יש תקציב, מה קורה לאנשים, למה הם לא מממשים?
רונן כהן: בכל זאת זה יכול להגיע ל-150,000 אלף דולר, בירושלים ל-180,000 דולר בירושלים'.
רונן כהן: איך אנשים לא מממשים את זה?
רונן כהן: חלק מהאנשים מעדיפים להישאר עם ההורים.
רונן כהן: חלק מהאנשים מעדיפים מקומות ספציפיים.
רונן כהן: התקציב אצלנו הוא מהביצועים.
רונן כהן: אנחנו עושים ממוצע, כדי שלא יגידו שאנחנו קונים רק באזורים מסוימים, אז אנחנו עושים ממוצע של ביצועים בתוך הישוב, ונותנים את הממוצע .
אברהם מיכאלי: רבותיי, השתדלנו היום לנגוע בקצת מן הנקודות שלצערם, המוגבלים נתקלים בהם כנראה ביום יום.
אברהם מיכאלי: אנחנו היום דנים בחלק מן הבעיות.
אברהם מיכאלי: כמובן שמענו פה מהמוגבלים עצמם את הבעיות שלהם ולצערנו, ולצערם שוב, זה לאו דווקא בעיות ייחודיות לאוכלוסיית עולים, אלה בעיות שנוגעות גם לאוכלוסייה הכללית של מוגבלים.
אברהם מיכאלי: יחד עם זה, שמענו גם את ההתמודדות שיש לאוכלוסיית עולים באופן ספציפי ואנחנו אולי חוזרים על עצמנו שישנן בעיות שהן לא נפתרות.
אברהם מיכאלי: כנראה חלק מהן תקציביות, חלק מהן אולי אפילו קשורות לשיפור תקשורת במערכת.
אברהם מיכאלי: אני פונה למשרדים השונים כרגע ואנחנו נצטרך בסוף ביחד לטפל בהם.
אברהם מיכאלי: אנחנו נטפל בהם כנראה.
אברהם מיכאלי: הנושא של דיור לעולים זה נושא שלא נרפה ממנו ואנחנו נצטרך לטפל בזה בכל רמה.
אברהם מיכאלי: אם זה יגיע אפילו לתקציב המדינה שאנחנו צריכים לאשר אותו בעוד שבועיים שלושה, אנחנו נרצה ונדרוש שהנושא הזה יועלה מחדש.
אברהם מיכאלי: כל החלוקה בין המשרדים, הכול טוב ויפה, אבל זה לא צריך לעניין את המוגבל שצריך היום פתרון והוא בהחלט פונה ומטריד וזכותו.
אברהם מיכאלי: צריך לבדוק את העניין של תקצוב מחדש של אותן דירות 'נכסי רכישה' שאנחנו מדברים עליהן, או להתייעל בחשיבה אחרת אפילו איך מוצאים פתרון לכל אלה שמבקשים.
אברהם מיכאלי: מי שלא מבקש, אנחנו לא מכריחים אותם לרכוש, אבל מי שכן מבקש, וביכולתה של המדינה לסייע וביכולתו שלו, כנראה שהוא יכול, ביחד שירכשו את הדירות האלה.
אברהם מיכאלי: לגבי מענקים למשכנתאות.
אברהם מיכאלי: שוב, אם יש דברים שקיימים, אנחנו נברך.
אברהם מיכאלי: אבל אם יש מענקים שיכולים לסייע לאותם עולים גם לרכוש את אותן הדירות שהמדינה מסכימה, באזורים שהמדינה מגדירה, או באזורים שהם גרים שמה שירכשו אותם - אנחנו רוצים שהמענקים האלה, שוב, יוחזרו לעולים באופן ספציפי, כי המצב הכלכלי שלהם יותר קשה מאשר אזרחים ותיקים.
אברהם מיכאלי: אין מה לעשות, כי הם הגיעו לארץ בתנאים מסוימים ועדיין לא התאקלמו במובן הכלכלי.
אברהם מיכאלי: אני חוזר על הבקשה של הספרייה של עיוורים, כי הבקשה הזו עולה לשולחן וחוזרת אלינו מחדש בעניין של משרד הקליטה.
אברהם מיכאלי: לגבי דבר אחד אני כן ראיתי, אפילו בדיון הזה היום.
אברהם מיכאלי: אני חושב שצריך לרכז בסוף את הנושאים השונים שנוגעים לעולים המוגבלים עדיין במשרד הקליטה במובן הזה, שאם יש איזה אי הבנה במשרד הבריאות או במוסד לביטוח לאומי או במשרד אחר, אני חושב שהכתובת הטבעית צריכה להיות עדיין משרד הקליטה.
חי אסולין: לנו אין בעיה שיפנו.
אברהם מיכאלי: אם אני שומע היום מגב' זינגר וגם מגב' ששון על התקלה שקורית במשרד אחד או שניים, באופן טבעי צריך העולה לדעת שאם יש משהו, ישר מתקשרים למוקד כזה או אחר שייתן הנחייה לאותו פקיד שאולי שכח, אולי לא ידע שיש הוראת שעה כזו או אחרת.
אברהם מיכאלי: אני תמיד אומר, אצלנו במערכת הממשלתית, ראינו את זה לצערנו גם במלחמה וראינו את זה הרבה פעמים בכל מיני מקרים אפילו בשוטף, תמיד יש את העניין של פיזור דברים שבסוף אותו אזרח שצריך לקבל את השירות, לא מצליח לקבל את השירות בגלל שמשרד א' או משרד ב' לא עדכנו את המשרד השלישי.
אברהם מיכאלי: ולכן, לדעתי, אנחנו מבקשים ממשרד הקליטה, אם תוכלו אפילו לעדכן את כל משרדי הממשלה בכל הנוגע לדברים האלה, 'אנחנו משפרים את הטלפון, חירום כזה או אחר', שאם נתקלים בבעיה כזו או אחרת, שבמשרד הבריאות יידעו, שבמוסד לביטוח לאומי יידעו, אפילו קופות החולים, שלאותו עולה שנתקל בבעיה, אותו פקיד לא יתנער ממנו – הוא יגיד 'יש לי פה כתובת במשרד הקליטה'.
חי אסולין: הבעיה היא לא בין עולה למשרד הקליטה או למוסד אחר.
אברהם מיכאלי: אני יודע, בין-משרדי.
אברהם מיכאלי: את זה אני רוצה לשפר.
חי אסולין: זה קיים, אז זה חבל.
אברהם מיכאלי: חבל שתקלות כאלה יחזרו על עצמן כאשר מדובר פה במשהו מאוד מהותי ומאוד חשוב.
אברהם מיכאלי: אין פה תלונה נגדכם, חלילה, אלא מכיוון שאתם המשרד הטבעי שיטפלו בתחום הזה של מוגבלים עולים, אני הייתי מציע את הדבר הזה לשפר.
אברהם מיכאלי: כמובן שאנחנו פונים לכל משרדי הממשלה המתאימים, בכל הנוגע למוגבלויות של נכים, וביניהם גם עולים ומוגבלים, שישפרו.
אברהם מיכאלי: בין אם זה משרד התחבורה, ואם זה מוסדות כמו הסוכנות והג'וינט - שכל אחד בחלק שלו נושא בנטל, ושימשיך בקטע הזה לסייע.
אברהם מיכאלי: פרופ' נודלמן, היושב ראש הקבוע של הוועדה, תמיד אומר כך: אם העולים לא נקלטים פה, אז הם לא רוצים גם לעלות לישראל.
אברהם מיכאלי: אז ביניהם גם מוגבלים נכים.
אברהם מיכאלי: אנחנו לא צריכים להתייחס אליהם כנטל.
אברהם מיכאלי: הם צריכים להיות אזרחים שווי זכויות במדינה הזו וכל הזכויות מגיעות להם.
אברהם מיכאלי: נכון שהמדינה שלנו לא עשירה ולא יכולה לתת הכול, אבל מכיוון שמחובתנו לדאוג לכל מוגבל ולא משנה באיזה רמת מוגבלות הוא נמצא, אז אולי צריכים לחדד את העניין מול העולים כדי שהעולים האלה ירגישו שהם הגיעו למדינת ישראל, למדינה שלנו, כמדינת היהודים, ואנחנו דואגים להם במדינה הזאת.
אברהם מיכאלי: אני מודה לכם, לכולם, תודה.
זאב אלקין: הנושא של המפגש שלנו היום אני מקווה זה הסיכום של כל התחום של שינויים בהתאמות בבחינות בגרות לעולים.
זאב אלקין: קיימנו כאן דיון בדיוק לפני חודש אם נבדוק בפרוטוקול ובאותו דיון משרד החינוך הציג לנו תמונה ראשונית של כיוון השינויים.
זאב אלקין: היו לנו הערות לגבי השינויים שהוצגו לנו.
זאב אלקין: גם ההצגה היתה, כפי שנאמר לנו מראש, טרם דיון בהנהלת המשרד ועל כן הוזהרנו שהדיון הוא ראשוני בלבד.
זאב אלקין: משרד החינוך ביקש ארכה עד 25 לנובמבר, והיום אנו מקיימים דיון.
זאב אלקין: אודי, אני מבין שזה כבר באמת השלב של הסיכום, שכל הדיונים בהנהלת המשרד שהיו אמורים להתקיים אכן התקיימו והמשרד בא עם תמונה ברורה שתענה גם לשאלות שעלו בסבב הראשון וגם בשאלות שהעלינו בדיון הראשוני שקיימנו באוקטובר.
זאב אלקין: רק אזכיר למי שלא היה באותם דיונים מה היו הנקודות המרכזיות, לפחות מבחינתנו כוועדת משנה, שביקשנו מהמשרד לתת על זה את הדעת.
זאב אלקין: לא אכנס לכל הנימוקים, הם ברורים, הנקודות שביקשנו הן כדלהלן.
זאב אלקין: הראשון – להרחיב משמעותית הגדרת עולה חדש ועולה ותיק.
זאב אלקין: נושא זה עלה גם בדיון בסוף אוקטובר, כי אז באותו דיון לא היה שינוי מהותי בהגדרות שהוצעו על-ידי המשרד, היה שינוי בשוליים בלבד של הגדרת הגבול וביקשנו מהמשרד לשקול זאת פעם נוספת.
זאב אלקין: מייד נשמע אם יש התקדמות בנושא זה.
זאב אלקין: הנושא השני היה קשור לבקשה להחזיר את מה שהיה נהוג בחוזר משנת 91, שבוטל או הוחלף בשנת 98, כאשר הנקודות העיקריות מתוך אותו חוזר שעליהם נתנו את הדעת היתה האפשרות של בחינה בעל-פה בשפה העברית והיתה אפשרות של בחינה בשפת האם של התלמיד.
זאב אלקין: לגבי שתי הנקודות האלה, שוב אזכיר לכולנו, בדיווח הראשוני נאמר לנו לגבי הבחינה בשפת האם, אם אני זוכר נכון, נידונה רק שאלה של תרגום שאלון לגבי חלק מהמקצועות.
זאב אלקין: הוצגו לנו רשימה של מקצועות חובה ורשימות בחירה, כאשר הקושיות שאנחנו העלינו באותו דיון והמשרד הבטיח לבדוק זאת היתה, אל"ף, סוגיה של מה קורה ביחידות בחירה של מקצועות חובה, למה לא להכניס אותם מראש לרשימה, שכל מי שלוקח מעבר ליחידות המינימום, למה גם שם לא לדאוג לשאלון מתורגם.
זאב אלקין: היתה שאלה לגבי מקצועות בחירה, למה להגדיר את זה מראש כרשימה מאוד קצרה, כאשר הצענו איזה שהוא קריטריון מספרי, כזה או אחר, אבל שהוא זה שייקבע את הרף לתרגום השאלון וכמובן לא היתה אפשרות להתייחסות של הבחינה שתיעשה בשפת האם של התלמיד, דובר שם רק על תרגום שאלון.
זאב אלקין: בנושא הבחינה בעל-פה, המשרד הציג את זה כמשהו שעוד בדיונים, אז המשרד עוד לא היה סגור עם עצמו והאופציה הזאת נשקלה לגבי תלמידים בכיתות י"א – י"ב, וגם שם שאלנו למה רק י"א ו- י"ב, כאשר לאור הנתונים שלנו, לכאורה היה מקום להרחיב את האפשרות הזאת הרבה יותר משתי הכיתות האחרונות.
זאב אלקין: אלה היו עיקר הערותינו סביב ניסיון לחזור לכללים של החוזר מנכ"ל מ- 1991.
זאב אלקין: נקודה שלישית אותה העלינו, היתה קשורה כבר להיבט תקציבי ואז, בסוף אוקטובר, המשרד לא ידע לתת מענה אבל מאז התקיימו דיונים בהנהלת המשרד, שכולנו ציפינו להם, אז אולי גם כאן יש בשורות, היא מנוסחת כך – להרחיב את היקף שעות העזר, הניתנות לתלמידים עולים בהתאם להגדרות עולה חדש ועולה ותיק שתורחבנה.
זאב אלקין: הסוגיה הרביעית היתה קשורה בהענקת הזדמנות שנייה או שלישית לצעירים שסיימו לימודיהם אך לא הצליחו בבחינות בגרות, עם התאמות נדרשות, כולל מימון תוכנית העזר, שוב, לגבי היבט מימוני לא דנו בזה בסוף אוקטובר כי זה חיכה עדיין לדיון בהנהלת המשרד על היבטיו התקציביים, אני מניח שנשמע על זה היום.
זאב אלקין: לגבי היבט של התאמות, הוצגה לנו תוכנית של הרחבת ההתאמות ושדיברה על שתי קבוצות, שני רפים.
זאב אלקין: רף עד גיל 22 ועד גיל 25, כאשר שם שאלתנו, אודי אם זכור לך, היתה לגבי העיקרון אם לא כדאי מראש לבסס את זה על עיקרון של עשר שנים של השהות בארץ והבטחתם לבדוק נושא זה.
זאב אלקין: הסעיף החמישי היה, הוועדה קראה לגף תלמידים עולים להנחות את חטיבות הביניים ואת החטיבות העליונות, לגבי התאמות לעולים גם בבחינות שאינן בחינות בגרות.