GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל נודלמן: אני מקווה שבעוד שבוע שבועיים, אתם תיתנו לנו איזה פתרון, יושבים פה שלושה: משרד השיכון, משרד הקליטה ומשרד האוצר.
רונן כהן: פתרון הדיור הוא לכל מקום בארץ?
שלמה גרפי: תן להם זכאות, זו הבעיה שלי.
רונן כהן: אני שואל אותך, אתה מוכן לקבל בית בכל מקום בארץ?
שלמה גרפי: באופן טבעי כל אחד רוצה להיות קרוב למשפחה שלו.
רונן כהן: אני שואל אותך, לא באופן טבעי, בכל מקום בארץ?
מיכאל נודלמן: תשאל אותם.
רונן כהן: הוא המייצג, חשוב לי לדעת.
רונן כהן: הוא מכיר את המשפחות, האם הם מסכימים, בכל מקום בארץ או שיש לכם דרישה למקומות מסוימים?
שלמה גרפי: הם רוצים פחות או יותר לפחות באזור שלהם מבחינת חברתית.
שלמה גרפי: אי אפשר לשים משפחה בצפון.
רונן כהן: מה הם רוצים, במרכז הארץ?
שלמה גרפי: לא חייב להיות מרכז בדיוק.
טל-נדב: בסביבה שלנו, אשקלון, אשדוד.
מיכאל נודלמן: בסדר, עכשיו אתם לא תיתנו לנו תשובה, אני מקווה שבתוך שבועיים אנחנו נקבל איזו תשובה ותהיו בקשר איתם.
מיכאל נודלמן: אתם יודעים איפה הם גרים?
מיכאל נודלמן: וגם פתרון כללי לכולם, זו משפחה מיוחדת.
מיכאל נודלמן: אבל כל המשפחות יקבלו?
שלמה גרפי: יש כמה משפחות, לא עם עשרה ילדים, אבל יש עם ששה, חמישה, שניים, שלושה.
מיכאל נודלמן: אתה צריך לסכם עם הסוכנות, עם הג'וינט כי אני לא נותן כסף, אין לי כסף, יש לי רק השפעה, אני יכול להשפיע על הסוכנות, אבל אם הם לא מוכנים לתנאים שלך, אני לא יכול לעשות שום דבר.
שלמה גרפי: לא תנאים, זה לא בשבילי אני יכול להציג להם עשרות דוחות שמראים כמה שילמו מהג'וינט.
מיכאל נודלמן: אני אנסח כך: אם הם לא מסכימים עם תנאי העמותה, אני לא יכול לעשות שום דבר.
רונן כהן: אני לא מבין, אם נותנים לך 50 אחוזים מהכסף שאתה צריך, למה לא עובדים עם 50 אחוזים, למה אתה מעמיד תנאי או מאה אחוז או כלום.
מיכאל נודלמן: חברים, הישיבה סגורה, אתם יכולים לדבר כמה שאתם רוצים.
אברהם מיכאלי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה והקליטה של הכנסת, כאשר על סדר היום ישיבה לציון היום הבינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלויות.
אברהם מיכאלי: גם הכנסת מקיימת היום יום דיונים מיוחד, גם במליאה וגם בוועדות השונות.
אברהם מיכאלי: אנחנו, כוועדת העלייה והקליטה, מצאנו לחובה להתייחס לנושא הזה ביתר שאת, אפילו שמישהו יכול להגיד שאנחנו נזכרים במוגבלים ונכים רק ביום הזה בשנה כשמציינים את זה - וזה לא נכון.
אברהם מיכאלי: אנחנו, גם בכנסת וגם בוועדת העלייה והקליטה, מתמודדים עם הנושאים השונים הקשורים בנכים ובמיוחד בנכים עולים, ביתר ישיבות הוועדה במהלך השנה.
אברהם מיכאלי: אבל ביום הזה, מטבע הדברים, מתמקדים באופן ספציפי גם בדין וחשבון כולל וגם במתן פתרונות כמה שניתן לתת דרך הוועדה, כדי שהנושאים הבעייתיים, שלצערנו הם עדיין על סדר היום, יטופלו.
אברהם מיכאלי: אני מקווה שבישיבת הוועדה היום נשמע גם מהנציגים שנמצאים פה, ממשרדי הממשלה השונים ומהעמותות השונות, מחברי הכנסת שיהיו כאן וגם ממועצות ארגוני עולים, איפה הם רואים, נכון להיום, את הבעיות שקיימות עדיין ושלצערנו לא נפתרו.
אברהם מיכאלי: נשתדל ביחד כוועדה לדחוף את העניין כלפי הגופים הנוגעים בדבר כדי שהדברים האלה יקודמו ככל שאנחנו יכולים לסייע.
אברהם מיכאלי: כפי שאמרתי קודם, הבעיות של מוגבלים, נכים, הן בעיות ייחודיות.
אברהם מיכאלי: במדינה שלנו ככלל הנכים יש להם בעיות והבעיות האלה לא נפתרות.
אברהם מיכאלי: קל וחומר כשיש עולים חדשים נכים.
אברהם מיכאלי: אנחנו רואים בזה בעיה ייחודית נוספת, כי עולה חדש מגיע לארץ ומנסה להתאקלם במדינה החדשה ולהתרגל לאווירה במדינה החדשה, ובנוסף לאווירה הכללית, יש לו גם בעיות אישיות משלו.
אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים להבין כמה קשה לעולה נכה בצורה מיוחדת ושונה מכל עולה אחר.
אברהם מיכאלי: זה מתחיל בגיל מבוגר ויורד לגיל צעיר יותר.
אברהם מיכאלי: לצערנו במשך העלייה הגדולה, מאז שנות השבעים ועד היום, אנחנו נתקלים בבעיות השונות שהעולים הנכים מתמודדים איתן ולא תמיד מקבלים את התלונות שלהם בצורה הראויה והנכונה.
אברהם מיכאלי: לא בגלל שהם עולים, אלא בגלל שהרבה פעמים יש בעיה של נתק בתקשורת.
אברהם מיכאלי: כשעולה חדש בא להתלונן על הבעיה שלו, הרבה פעמים קשה לו להסביר שיש לו בעיה ואם נכה מוגבל, צבר ישראלי, שדובר שפה בצורה קלה, כשהוא בא לפקיד במשרד זה או אחר, הוא מנסה לפחות לתקשר עם הפקיד המטפל בדבר, או עם הגורמים המטפלים, קופת חולים או רופא, אולי לו "יותר קל" להסביר את עצמו בעזרת התקשורת.
אברהם מיכאלי: אבל עולה, פעמים רבות לא רק שאינו יודע לתקשר, הוא גם לא יודע מה זכויותיו, הוא אינו יודע איך לבקש את הדברים.
אברהם מיכאלי: לא לכל עולה צמוד ישראלי מבין או עורך דין שיכול להדריך אותו בכל הנוגע למה שמגיע לו במוסד לביטוח לאומי ומה מגיע לו במשרד הבריאות ומה הן הזכויות האחרות שלו.
אברהם מיכאלי: לצערנו, זו תופעה שאנחנו נתקלים בה במשך שנים והדבר הזה יוצר לעולים מוגבלים ונכים בעיה הרבה יותר גדולה מלאחרים.
אברהם מיכאלי: דבר נוסף הוא, כמובן, הבעיות הפיזיות שמסביבן הרבה דברים מצטברים.
אברהם מיכאלי: אנחנו ערים לבעיות הדיור שעולים, כיתר המוגבלים האחרים, מתמודדים בזה ביתר שאת, כי הם עברו ממדינה למדינה והם צריכים לקבל דירה ולא תמיד המדינה מסוגלת להעמיד לרשות העולים דיור הולם לנכויות ולמוגבלויות שלהם.
אברהם מיכאלי: פעמים רבות לחברות המאכלסות אין במלאי דירות, ואם מגיעים לפתרון של חלק מהבעיות, נשארים עם חלק אחר בלי פתרון.
אברהם מיכאלי: בזמנו היה פתרון של רכישת דירות לאותם עולים שזכאים לאותן דירות ממדינת ישראל ואנחנו יודעים שבתקופה מסוימת המדינה אכן מימנה את הדירות האלה.
אברהם מיכאלי: לאחר מכן המדינה הפסיקה לממן את כל הצרכים שהיו צריכים לספק.
אברהם מיכאלי: זה יצר מחסור שאנחנו עד היום ערים לו.
אברהם מיכאלי: אנשים פונים ומתלוננים שהם לא מקבלים דיור הולם והם נשארים בדירה לא מתאימה וזה מקשה עליהם עוד יותר ועוד יותר את המצב.
אברהם מיכאלי: לעתים אין מעלית בדירות האלה, לעתים אין סידור הולם בדירה.
אברהם מיכאלי: מעבר לזה, כמובן שיש דברים אחרים שחלק מכם בטח יעלה כאן; השירות שמסביב לאדם נכה, שזה אומר נגישות לחניות, נגישות למוסדות כמו קופות חולים וכאלה מקומות שנכים נזקקים להגיע לשם, כיתר החולים, הנושא של ניידות, הנושא של כיסא גלגלים או מכשירי עזר אחרים שהנכים זקוקים להם.
אברהם מיכאלי: אני כרגע לא אכנס ליתר הדברים, שבטח יעלו פה, ונתייחס לזה בהמשך ובסיכום, אבל אנחנו ערים ויודעים שנכים ככלל ועולים בפרט, בעלי מוגבלויות, זקוקים לאותם דברים ספציפיים בצורה הרבה יותר חריפה, הרבה יותר מוגברת, מאשר נזקקים לזה אנשים 'רגילים'.
אברהם מיכאלי: אמרתי קודם, העולים בולטים, לצערם ולצערנו, בנושא הזה בצורה הרבה יותר חריפה.
אברהם מיכאלי: אני יודע שלפני כשנתיים היו פה מסקנות שהוועדה הוציאה בזמנו לממשלה, לעשות מספר דברים.
אברהם מיכאלי: אנחנו נשמע עוד מעט מנציגי הממשלה את הדיווח שלהם בכל הנוגע לפתרון הבעיות שהיו וקיימות היום ואנחנו גם נשמע עדכונים ממשרד הבריאות, ממשרד הקליטה, מהמוסד לביטוח לאומי, על הדוח המעודכן שיש להם היום על כמויות והתמודדויות עם נכים עולים במיוחד.
אברהם מיכאלי: אני יודע שבמדינה שלנו לפעמים, כשמחפשים את המספר המדויק של כמה נכים, או כמה מוגבלים יש, קשה לקבל את הנתונים המדויקים ניתן לקבל הנתונים רק על פי תשלומי המוסד לביטוח, למי משלמים קצבת נכות, אבל פעמים רבות התשלומים לא מבטאים את השוּנוּת של המוגבלויות או את החומרה של מוגבלות כזו או אחרת.
אברהם מיכאלי: לכן היינו רוצים היום לקבל יותר נתונים כדי שנוכל לעשות כמה שאפשר סדר בדבר ולקדם את הדברים.
אברהם מיכאלי: הייתי רוצה לשמוע התייחסות של משרד הקליטה.
אברהם מיכאלי: הייתי רוצה לראות במשרד הקליטה מה הנתונים העדכניים שלכם יש היום ספציפית לאותם עולים עם מוגבלויות, או נכים, מה השירות שהמשרד מעמיד לרשותם, או באיזה דרך ניתנת הדרכה, חוברות, שפות שונות, שאתם מסוגלים לתת להם כדי להקל עליהם את ההתמודדות עם הפתרונות.
חי אסולין: אני מנהל אגף שיקום שירות של המשרד.
חי אסולין: ראשית, העולה, לפני עלייתו, כשהוא פונה לסוכנות היהודית, בדרך כלל אנחנו דואגים לכך שהתיק האישי שלו יועבר לנמל התעופה בן גוריון, על מנת שכל ההיערכות לקראת בואו תיעשה באמת בהתאם לבעיות שלו הפיזיות, או האחרות.
חי אסולין: ברוב המקרים, כמעט 72% מהמקרים אנחנו מקבלים הערה בתיק ואנחנו יכולים גם להיערך בהתאם.
חי אסולין: יש תקשורת טובה עם הסוכנות בנושא הזה.
חי אסולין: אנחנו מדברים על אנשים שלפעמים מגיעים ממש משדה התעופה ישירות לבית החולים, או שהם צריכים רק כיסא גלגלים או מכשור אחר.
חי אסולין: בנוסף, בשדה התעופה הוא מקבל טיפול בהתאם שנמשך עד למוסד שלשם הוא צריך להגיע על פי הצרכים שלו.
חי אסולין: בשדה התעופה הוא גם מקבל ערכה (שיש לנו בכל השפות), בשפה שהוא מדבר, על כל הנושאים.
חי אסולין: יש בכל השפות גם חוברת על הנושא של מוגבלויות.
אברהם מיכאלי: אפשר לפרט את השפות?
אברהם מיכאלי: באיזה שפות יש לכם חומר בתחום הזה?
חי אסולין: רוסית, צרפתית, אנגלית, ספרדית, אמהרית (אבל באמהרית זה כמעט לא בשימוש).
חי אסולין: למעשה ברוב השפות שהעולים מגיעים משם, אין שפה שאנחנו לא מכסים.
חי אסולין: החוברת יצאה לא מזמן, אני לא זוכר בדיוק, אבל היא מצוינת, דרך אגב, ממש טובה.
חי אסולין: יש לנו גם חוברת נוספת למי לפנות בכל הנושאים, עם שמות כל האגודות והארגונים העוסקים בעניין.
חי אסולין: פה זה שיפור מבחינת שנים עברו.
חי אסולין: בנוסף, מהרגע שהעולה מגיע, וזה נכון לכלל העולים, רשימת העולים משדה התעופה מועברת ללשכות ולמנהל הלשכה, שבהתאם למוגבלות של הבן אדם יש הערה גם בתיק ויש שתי אפשרויות ואני מדבר גם על הנושא של הנגישות במבנים.
חי אסולין: העולה יכול להגיע למבנה של הלשכה ואז אנחנו יוזמים למעשה את הפגישה, ובהתאם לבקשות שלו אנחנו מטפלים בו.
חי אסולין: במידה והוא לא יכול לגשת אלינו, או בגלל המוגבלות שלו או כיוון שבמבנה שלנו אין גישה (ואני אדבר אחר כך על המבנים), אז יש לנו ביקורי בית ויועצת הקליטה מגיעה אליו.
חי אסולין: לגבי הנושא של המבנים של המשרד: אפשר להגיד שאנחנו במצב טוב.
חי אסולין: גם בסקר שנעשה לאחרונה אנחנו באמת במקום מאוד גבוה.
אברהם מיכאלי: אתה מדבר על נגישות?
חי אסולין: על נגישות.
חי אסולין: יש פה סקר על משרדי הממשלה, אנחנו נמצאים במקום ראשון.
חי אסולין: הכוונה היא שמכלל הלשכות ששייכות למשרד ובמחוזות, יש לנו בעיה רק עם שתי לשכות שאנחנו בודקים עכשיו אפשרות להעביר אותן, ועם מחוז אחד, כשבמחוז כבר הגשנו בקשה לעדכון מעלית ואנחנו מחכים לאישור של עיריית תל אביב.
חי אסולין: מדובר על מחוז תל אביב ולשכת תל אביב שהם ביחד ויש פה עניין של תקציב ואנחנו ביקשנו שותפות.
חי אסולין: אנחנו פורשים את כל הנושא של הנגישות בעשר שנים, לפי החוק, ואנחנו במצב לא רע, ואפילו טוב.
חי אסולין: אני לא הייתי יכול להרחיב, הייתי רוצה, אבל זה לא הנושא לדיון.
חי אסולין: זה נושא מאוד מורכב, מאוד מסובך.
אברהם מיכאלי: הייתי רוצה לשמוע קודם כל איך הנוהל היום.
אברהם מיכאלי: אני מבין שיש קליטה ישירה, אבל מצד שני---
חי אסולין: אנחנו עברנו מקליטה ישירה לקליטה אישית, קליטה אחד על אחד.
חי אסולין: האמת היא שאם אנחנו מדברים על תחילת שנות התשעים, על גלי העלייה הענקיים, שעיקר הקליטה היתה ישירה, הכוונה היתה שהיינו צריכים לתת מענה מיידי, סל קליטה, והעולה היה מסתדר פחות או יותר לבד.
חי אסולין: היום בגלל אופי האוכלוסייה שמגיעה, יותר ממערב, וגם הכמות הקטנה יותר, זה מאפשר לנו יותר טיפול הוליסטי.
חי אסולין: מלפני שנתיים, יש יועצת קליטה אישית שמלווה את העולה לפחות בשנה הראשונה ויש לה תחנות שמתחייבות, בהן היא מתבקשת כל הזמן לבדוק האם העולה למד באולפן, האם הוא נמצא בהכשרה מקצועית וכן הלאה וכן הלאה.
חי אסולין: ולכן זה גם עונה על הצרכים הייחודיים של אותן האוכלוסיות המוגבלות, או הלא מוגבלות.
חי אסולין: כי בין העולים יש חזקים יותר, יש פחות חזקים.
חי אסולין: זו ההתייחסות.
חי אסולין: זו התייחסות הרבה יותר אישית ובהתאם למוגבלות של הבן אדם.
חי אסולין: בדרך כלל, אני כאחד שגם טיפל בנושא, בשטח, בלשכה, רוב העולים המוגבלים בצורה קשה, או שלא יכולים להשתלב באולפן עם כלל התלמידים, מופנים למרכזי שיקום.
חי אסולין: יש לנו שיתוף פעולה מצוין עם משרד העבודה והרווחה ושירות התעסוקה בנושא ובמרכז השיקום הם ערוכים גם לכנס כיתות אולפן במידת הצורך וגם, למי שיכול, להתאים להם הכשרה והסבה מקצועית, לאחר אבחון, כדי שיוכלו להיות חלק מהחברה הישראלית.
אברהם מיכאלי: הנוהל היום: עולה הולך ומוצא דירה לעצמו לבד, או שאתם מעמידים לו היום מהמאגר שלכם דיור?
חי אסולין: העולה למעשה מקבל סל קליטה שהוא חלק מההשתתפות שלנו בשכר הדירה.
חי אסולין: את הדירה הוא צריך למצוא לעצמו.
חי אסולין: יש למעשה 3 סוגי אוכלוסייה שזכאים לדיור ציבורי.
חי אסולין: יפה, את יכולה להרחיב יותר אולי.
יפה וולמן: כן.
יפה וולמן: יש לנו ועדת חריגים לדיור כשבוועדת החריגים לדיור מנוקזים כל אותם מקרים של נכויות.
יפה וולמן: זאת אומרת, אנחנו אפילו הרחבנו את הנושא של הגשת בקשות לדיור משנת 91'.
יפה וולמן: כבר 15 שנים שאנחנו מטפלים בנושא של עולים עם מוגבלויות ומדובר גם על נכי נפש וכל המוגבלויות האחרות.
יפה וולמן: בדרך כלל יש נטייה לאשר דיור לאוכלוסייה הזאת.
יפה וולמן: יש גם רכישה של דירות למוגבלים, למרותקים, וזה נקרא דירות 'נכסי רכישה" (דירות נ"ר).
יפה וולמן: אני לא יכולה לדבר במקום מנהל האגף לדיור, אבל אני יכולה קצת להגיד שהוא מקבל איזה שהיא הקצבה שנתית.
אברהם מיכאלי: אפשר לקבל נתונים, נכון להיום, מה הפער שיש בין הדרישה לבין ההיצע?
יפה וולמן: אני לא יודעת, כי אני לא מייצגת את הדיור.
אברהם מיכאלי: חשוב לנו מאוד לדעת את זה.
חי אסולין: אנחנו נביא לכם את זה.
יפה וולמן: אנחנו נביא לכם את כל הנתונים, אני מבטיחה.
אברהם מיכאלי: אני יודע שכל הזמן יש פער והבנתי שהפער גדל יותר ויותר.
חי אסולין: הנושא של הדיור הציבורי הוא נושא שאנחנו תלויים גם במשרד השיכון.
חי אסולין: למעשה משרד הקליטה מקבל 50% מהמלאי של הדירות המתפנות בדיור הציבורי.
חי אסולין: היום מצטמצם המלאי של הדירות הציבוריות והן למעשה מורחקות גם מהמרכז, לא כל עולה רוצה באמת לעבור לפריפריה הרחוקה.
חי אסולין: שלושה דברים: הדיור הציבורי ניתן ל-3 סוגי אוכלוסייה, למשפחות חד הוריות, לקשישים ולנכים וחולים 100%.
חי אסולין: אין כמעט דיור ציבורי וגם הרכישה של 'נכסי רכישה', הוא תהליך מאוד ארוך.
חי אסולין: יש לנו תור של ממתינים ארוך מאוד.
חי אסולין: אנחנו לאט לאט מצליחים לצמצם את הפער, בעיקר בנושא של הקשישים עצמאים.
חי אסולין: הכוונה שיש להם טופס שהם מסוגלים לחיות חיים עצמאיים.
חי אסולין: בנושא הזה יש לנו מקבצי דיור שמפוזרים בכל הארץ וזה מצמצם מאוד את הפערים, אבל בנושא של נכות ודירות מיוחדות, בהחלט יש קושי רב.
אברהם מיכאלי: אז אותם עולים מוגבלים בעצם נשארים היום ללא דיור הולם.
חי אסולין: יש שתי בעיות.
חי אסולין: עולה שהוא, למשל, מוגבל וגר בנתניה.
חי אסולין: הוא התחיל לגור שם, הוא שכר דירה, ליד חברים, והוא רוצה להישאר שם.
חי אסולין: המלאי בנתניה הוא קטן מאוד.
חי אסולין: אנחנו אולי נפתור לו את הבעיה, אבל נצטרך להעביר אותו למקום מרוחק יותר.
חי אסולין: הוא לא ירצה, כי הוא התרגל, יש לו את כל ה-Facility, קרובי משפחה.
חי אסולין: אין תמיד התאמה בין מקום פנוי ודרישת העולה.
חי אסולין: אבל אנחנו נעביר לכם נתונים.
אברהם מיכאלי: חשוב לנו באמת לדעת מה הפער ומה ניתן היום.
אלכסנדר סיגלוב: יש עוד בעיה.
אלכסנדר סיגלוב: יש בלבול גדול בין ועדות.
אלכסנדר סיגלוב: יש ועדת חריגים ויש ועדת 'נכסי רכישה' ותמיד זה מבלבל אנשים.
אלכסנדר סיגלוב: אנשים לא יודעים לאן לפנות.
אברהם מיכאלי: עוד מעט, מר סיגלוב, נשמע את הטענות מהצד שלך.
אברהם מיכאלי: בנושא של דיור, חשוב לנו באמת לדעת איפה הפער היום ומה אנחנו, כוועדה או כחברי כנסת, יכולים לעשות מול מי שצריך לעבוד, כדי שהנושא הזה יקבל תשומת לב.
יפה וולמן: רציתי להתייחס למספר דברים נוספים, ברשותך.
יפה וולמן: יש לנו, במשרד הקליטה, אגף שנקרא אגף לקליטה בקהילה.
יפה וולמן: לאגף הזה מובאות תוכניות בדגשים של נכויות ומוגבלויות.
יפה וולמן: הדגש על המשרד זה לעסוק בנושא של נכויות ומוגבלויות ולהגיש כמה שיותר תוכניות בקהילה לאוכלוסייה הזאת.
יפה וולמן: מדובר, למשל, על חירשים ועל מוגבלים ועל נכי נפש כשהדגש במשרד הוא קודם כל התוכניות האלה.
אברהם מיכאלי: אפשר לפרט קצת, מה זאת אומרת, אם, נניח, המוגבל עיוור, מוגבל חירש, נזקק לאולפן?
אברהם מיכאלי: יש אולפנים מיוחדים לכאלה?
יפה וולמן: יש, למשל בתל אביב, אולפן מיוחד לחירשים, ביד אליהו.
יפה וולמן: זאת אומרת, יש אולפנים מיוחדים שהם אפילו מוכנים לקבל אזורית את המוגבלים.
יפה וולמן: גם לעיוורים יש.
יפה וולמן: אנחנו מסייעים לעמותות בנושא של מוגבלויות, לעמותות שונות.
יפה וולמן: כמו שאמרתי, גם בנושא של עיוורים וחירשים.
יפה וולמן: יש לנו את עמותת קשב בנושא של מוגבלויות, קשיי למידה, הפרעות למידה ואנחנו גם תומכים בעמותות האלה.
יפה וולמן: ברמה הפרטנית יש לנו קרנות שאנחנו מסייעים בהן לעולים, בכל הנושא של מוגבלים ונכים ונכי נפש.
יפה וולמן: בנוסף, אני חברה במועצה הארצית לנכי נפש בקהילה ואנחנו מנסים כמה שיותר לייצג את הסקטור של העולים במועצה.
אברהם מיכאלי: מה לגבי ציוד שמוגבל נזקק לו?
אברהם מיכאלי: האם משרד הקליטה מעמיד לרשות העולים תקציב מיוחד מעבר לביטוח הלאומי?
יפה וולמן: יש לנו את הקרנות שלנו.
יפה וולמן: יש לנו קרנות, אנחנו מגישים את פרטי העולים לקרנות ומסייעים להם.
אברהם מיכאלי: מעבר לזכויות שיש להם במוסד לביטוח לאומי?
יפה וולמן: כן, כן.
אברהם מיכאלי: איזה עוד דברים מיוחדים אתם כמשרד הקליטה?
יפה וולמן: למשל, לגבי אולפן, אנחנו הארכנו את הוראת השעה לגבי נפגעי נפש, שהם יכולים, שיש המון גמישות בנושא של נכי נפש בנושא של אולפנים.
יפה וולמן: זאת אומרת, אפילו עד 15 שנים אנחנו מאריכים את הזכאות שלהם.
רחל ששון: אני חייבת להעיר.
רחל ששון: הוראת השעה הזאת ממש לא עובדת כמו שצריך.
רחל ששון: ממש לא.
אברהם מיכאלי: עוד מעט אני אשמע אותך.
אברהם מיכאלי: בשביל זה אני רוצה כרגע לקחת מידע ממשרד אחד, להצליב אותו עם המשרדים האחרים.
אברהם מיכאלי: את אומרת שיש קרנות שהן בעצם קרנות שנועדו לצורך תגבור מסוים לאותם מוגבלים שאתם מדברים עליהם.
יפה וולמן: בהחלט כן.
אברהם מיכאלי: וכל אחד מקבל איזה חוברת הסברה, הדרכה בשפה המתאימה לו, שיידעו למי לפנות?
יפה וולמן: אנחנו פרסמנו את זה באתר שלנו, אנחנו מפרסמים את זה בלשכות השונות, בכל השפות אנחנו פרסמנו את הסיוע לעולה במצוקה, עם מוגבלויות, נכויות.
יוסף שגל: אותם עובדים סוציאליים מטעמכם שמגיעים, מסבירים להם את הזכויות האלה?
חי אסולין: היועצות בלשכות מקבלות אותם.
אברהם מיכאלי: כי לא תמיד, אמרנו, שהם מגיעים ללשכות, בגלל המוגבלויות שלהם, כי הם לא תמיד יורדים---
חי אסולין: אבל מקבלים את כל הסט, עם כל מה שכתוב.
חי אסולין: גם הארגונים.
חי אסולין: אנחנו עכשיו עובדים מול המועצה, אנחנו מעבירים להם את המידע, על מנת שהם יפיצו את זה גם בקרב החברים שלהם.
אברהם מיכאלי: הייתי רוצה לשמוע כרגע את משרד הבריאות כדי להשלים את הפן של המשרד בקטע הזה.
מרים זינגר: אני אחראית על העבודה סוציאלית בבריאות הנפש במשרד הבריאות.
מרים זינגר: מבחינת בריאות, עולה שמגיע, מהיום שמגיע יש לו את כל הזכויות שיש לתושב ויכול לקבל שירותי בריאות, בריאות כללית.
מרים זינגר: היתה בעיה עם בריאות הנפש שפתרנו אותה לאחרונה.
מרים זינגר: עולים שמגיעים, למשל, וזקוקים למוסד סיעודי, לפעמים החומר מגיע אלינו דרך הסוכנות היהודית לפני שהעולה מגיע ואם החומר מלא והוא ברור, מנסים להתאים לו מוסד שיוכל כבר משדה התעופה להגיע אליו.
מרים זינגר: אם החומר לא ברור, כי מגיעים מכל מיני ארצות שאנשים שם לא עוברים את הבדיקות וכולי, אז העולה מגיע לבית חולים אסף הרופא, לבדיקה של שבועיים ובמקום הזה עורכים את כל הבדיקות, מתאימים לו מוסד ומשם שולחים אותו למוסד, במידת הצורך.
מרים זינגר: לגבי חולי נפש: עד היום החוק של טיפול בחולי נפש, לשיקום חולי נפש, הוא חוק שתלוי בביטוח הלאומי שקובע שמי שיש לו 40% נכות, על רקע נפשי, יכול לקבל את שירותי השיקום.
מרים זינגר: מכיוון שהעולים החדשים לא מקבלים את הזכאות לביטוח הלאומי בשנה הראשונה, עד עכשיו היתה בעיה.
מרים זינגר: בחודשים האחרונים היינו במשא ומתן עם משרד הקליטה ועם הסוכנות היהודית והחלטנו שבשנה הראשונה הזו רופא, או בבית חולים או בקהילה, רופא שעובד עם המוסד לביטוח הלאומי ויש לו את הניסיון בלאבחן את האנשים, הוא יוכל לעשות את זה בכל רגע.
מרים זינגר: זאת אומרת, מאז שהחולה מגיע עד לשנה שיש לו את הזכאות בביטוח הלאומי והוא יוכל לקבוע את אחוזי הנכות.
מרים זינגר: אם אחוזי הנכות הם 40% נכות על רקע נפשי, הוא יכול לקבל את כל השירותים שהשיקום נותן.
מרים זינגר: גם שירותי השיקום היו תלויים בקצבה והוא משלם למשל חלק מהקיום שלו בהוסטל.
מרים זינגר: עשינו איזה שהוא צירוף משאבים, בין מה שהעולה מקבל מסל הקליטה, מענק קליטה.
מרים זינגר: אספנו את כל המענקים הקיימים ומשרד הבריאות נותן את השירותים שהוא נותן, ואז יש היום תשובה מהרגע שהחולה מגיע עד השנה שהוא מקבל את קצבת הנכות של המוסד לביטוח לאומי.
אברהם מיכאלי: וזה כולל את כל הגילאים?
מרים זינגר: זה מגיל 18 ומעלה.
יצחק זיו: ומה קורה בגיל 65?
מרים זינגר: ממשיך עם קצבת הזיקנה אותו דבר.
יצחק זיו: קצבת הנכות הניתנת מבריאות הנפש ממשיכה?
מרים זינגר: לא, אגף בריאות הנפש לא הוא שנותן את הקצבה, המוסד לביטוח לאומי נותן את הקצבה, ועם הקצבה הזו, של נכות או קצבת זיקנה, הוא יכול להמשיך להיות במסגרות של השיקום.
יצחק זיו: הוא מקבל את שניהם?
מרים זינגר: לא, או, או.
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת זיו, מה שהבנתי הוא שהם אספו את המשאבים האלה ומילאו עם זה את הסל, כך אני מבין.
מרים זינגר: לא, אי אפשר לקבל.
מרים זינגר: זה המדינה קבעה.
יצחק זיו: מאותו רגע הוא לא הופך נכה.
מרים זינגר: עד גיל 65 הוא מקבל קצבה מהמוסד לביטוח לאומי, כמו כל אזרח נכה.
מרים זינגר: קצבת נכות.
מרים זינגר: מגיל 65 הוא מקבל קצבת זיקנה, שזה כמעט אותו סכום.
יצחק זיו: ואם זה פחות?
אסנת ישראלי: זה לא פחות אף פעם, אסור שיהיה פחות.
אסנת ישראלי: אנחנו, במידה וצריך לרדת, ירד בהדרגה מאוד, אבל אף פעם לא במכה אחת.
יצחק זיו: לגבי נכים, כשהוא עובד הוא מקבל קצבת נכות, הוא מקבל אחוז מסוים.
יצחק זיו: וכשהוא מגיע לגיל 65---
אלכסנדר סיגלוב: הוא לא מקבל אחוז מסוים.
אלכסנדר סיגלוב: הוא לא מקבל כלום.
אלכסנדר סיגלוב: אם הוא עובד, לא מגיעה לו קצבת נכות.
יצחק זיו: לא, תלוי מה.
יצחק זיו: מגיע לו.
אברהם מיכאלי: בואו נלך לפי הסדר, נבהיר את הכול, אל תדאגו.
מרים זינגר: את השנה הראשונה שהיתה בעיה גדולה עד עכשיו - פתרנו.
מרים זינגר: הבעיה שנשארה (שאולי רחל תוכל להרחיב בה), זה לגבי אולפנים שהוראת השעה שהיתה הוראה של המשרד לא כל כך מתקיימת.
מרים זינגר: בהרבה מקומות לא יודעים על מה מדובר.
מרים זינגר: זה קבלה של אולפני המשך.
מרים זינגר: אנשים, חולי נפש שמגיעים לארץ, המשבר הוא קשה לכולם ולמי שיש בעיות נפשיות הוא קשה פי כמה.
מרים זינגר: חלק מהאנשים מתאשפזים, הם לא בנויים ללמוד שפה ורק אחרי תקופה, כשהם כבר מסתגלים ומתאזנים, אז הם יכולים להתפנות ללמוד שפה וגם הלמידה לוקחת להם הרבה יותר זמן מאשר לבן אדם רגיל, מטבע הדברים.
מרים זינגר: במשא ומתן עם משרד הקליטה, מה שדובר זה על אולפני המשך.
מרים זינגר: אולפני המשך כמעט לא קיימים, כמעט לא מקבלים את האוכלוסייה שלנו וחלק גדול מאלו שנאמר להם שיש את הוראת השעה, לא מכירים את ההוראה.
מרים זינגר: אז בעצם אנחנו נשארים בלי תשובה לאוכלוסייה שממילא קשה לה להסתגל , ובלי שפה זה פי כמה יותר קשה.
רחל ששון: אני אחראית לנושא של השלמת השכלה לנפגעי נפש בשיקום וחלק מהשלמת ההשכלה היא הוראת האולפן.
רחל ששון: אני רוצה לתת לכם את ההיסטוריה של הנושא.
רחל ששון: אתם מדברים על נכות פיזית.
רחל ששון: אני חושבת שהנכות, נכות שאתם הרבה פחות מתייחסים אליה, זה נכות נפשית.
רחל ששון: וכדי שאדם יוכל להשתלב בארץ, הוא צריך שפה וכדי להשתקם הוא צריך שפה.
רחל ששון: היו לי המון דיונים במשרד הקליטה וכולם הסכימו אתי.
רחל ששון: בישיבה הקודמת חברת הכנסת סולודקין אמרה לי 'את צודקת ב-150%'.
רחל ששון: תכל'ס היא העבירה את הדברים למנהלת הכללית ומהמנהלת הכללית קיבלתי מכתב מעליב מאוד: 'אשר למפגרים, נא הסתכלי בחוזר, יש להם 3 שנים'.
רחל ששון: אני הרמתי טלפון מאוד כועס ואמרתי לה 'סליחה, אבל המכתב מאוד מפגר.
רחל ששון: נפגעי נפש אינם מפגרים, נא להתייחס ולקרוא את החומר כמו שצריך'.
רחל ששון: כשהיא שמעה את מה שאמרתי, אז היא נתנה אז, יחד עם יוסף רוזן, את הנושא של הוראת השעה.
רחל ששון: וסיכמנו רק על 300 איש בשנה.
רחל ששון: לא מדובר על המון המון תקציב, אבל אני רוצה שהעסק יעבוד יותר טוב.
רחל ששון: אתמול למשל קיבלתי מאחת המלוות, עובדת סוציאלית, שאומרת לי, 'פניתי לאולפן המשך, הם לא יודעים על מה מדובר.
רחל ששון: הם לא יודעים מה זה הוראת השעה הזו בכלל'.
רחל ששון: זה היה בלשכת תל אביב.
חי אסולין: למי הם פנו?
רחל ששון: אני אוכל להגיד לך בדיוק.
אברהם מיכאלי: אני כבר רואה איזה נתק בין שני משרדים.
רחל ששון: וגם אין מספיק.
רחל ששון: באשקלון נלחמתי שנה שלמה כדי שלמצוא שם אולפן.
רחל ששון: פה לא רצו לקבל אותם, פה אין.
רחל ששון: בסופו של דבר נאלצתי להקים אולפן בתוך מסגרת אנו"ש, שזה לא טוב, כי במסגרת שיקומית לא לומדים עברית.
רחל ששון: מבלים, אבל לא לומדים.
רחל ששון: בדקתי את הדברים והלימודים הם לא לימודי שפה.
רחל ששון: זה לא טוב.
רחל ששון: לכן ביקשתי להוציא אותם ממסגרות השיקום וביקשתי שהאולפנים יהיו בקהילה כדי שאדם יידע שהוא בא ללמוד שפה.
רחל ששון: זה לא עובד.
רחל ששון: וזה עובד מאוד צולע.
רחל ששון: צר לי, אבל זה מאוד צולע.
אברהם מיכאלי: אז גב' ששון את מדברת כרגע על הוראת שעה שקיימת, אבל לא מיושמת בגלל בעיות תקציב, או בגלל בעיות של תקשורת בין משרדים?
רחל ששון: לא, בחלק מהמקומות לא קיימים אולפני המשך.
רחל ששון: בשבוע שעבר פנתה עובדת סוציאלית ואומרת 'אנחנו לא יודעים על מה את מדברת בכלל.
רחל ששון: '
אברהם מיכאלי: אפשר לקבל מהמשרד עדכון בקטע הזה?
אברהם מיכאלי: ואני מבקש גם להעביר גם לנו וגם למשרד הבריאות באמת איפה יש כשל, למה זה קרה.
אברהם מיכאלי: אני רוצה לדעת מזה.
רחל ששון: אני לא שלחתי כמויות.
רחל ששון: סיכמנו על 300 אנשים, ואני חושבת שפחות מזה אפילו.
רחל ששון: בכל זאת זה לא עבד.
אברהם מיכאלי: אני מאמין, גב' ששון, שזה משהו, תקלה מקומית, אני מקווה, ואם זה משהו מערכתי, כמו שאת אומרת, אני רוצה לדעת את זה.
אברהם מיכאלי: צריך לבדוק את העניין וזה מאוד חשוב, לפי מה שאני מבין.
אברהם מיכאלי: זה בעצם פתר לכם כמה בעיות בגלל הוראת שעה שניתנה לכם.
אברהם מיכאלי: כמה זה, שנה, שנתיים, הוראת שנה?
רחל ששון: לשנה.
רחל ששון: אבל זה לא עובד.
אברהם מיכאלי: איזה דברים משרד הבריאות נתקל במיוחד בעניין עולים עם מוגבלויות, ביתר שאת מאשר בתחומים אחרים שבוודאי אתם מתמודדים אתם עם מוגבלים ישראלים רגילים.
אברהם מיכאלי: משהו שאתם יכולים להצביע, שהפתרון שאתם נותנים, בגלל שהם עולים, הוא פתרון ייחודי לעולים, או שבדרך כלל אין משהו ספציפי, כי כולם בני אדם, חוץ מבעיית השפה שיש?
מרים זינגר: אני לא חושבת שיש.
מרים זינגר: הדבר שהיה צריך זה להגיע למצב שהם יקבלו את הזכויות שאזרח מקבל ובאמת זה עניין של 4 החודשים האחרונים שבנינו נוהל עם משרד הקליטה והסוכנות, על איך לאפשר לעולים לקבל את מלוא הזכויות.
אברהם מיכאלי: קבלת סיוע של נפגעי נפש.
אברהם מיכאלי: הפתרון הוא לשנה בלבד.
מרים זינגר: לא, ואחר כך יש את הקצבה של הביטוח הלאומי, אז אין בעיה.
מרים זינגר: הבעיה היתה של השנה הראשונה.
חי אסולין: היה בלתי אפשרי להכיר במוגבלות והנכות של בן אדם בשנה הראשונה, כיוון שהוא היה בחסות של משרד הקליטה.
חי אסולין: ההתקדמות היא שכן אפשר עכשיו בשנה הראשונה.
חי אסולין: וזה כל התנאים הנלווים, זה לא רק הכסף.
מרים זינגר: נכון, וגם משרד הבריאות, הסוכנות ומשרד הקליטה קיבלו איש קשר לכל תחום, של בריאות כללית ובריאות הנפש.
מרים זינגר: זו תקנה, אני אבדוק את זה, אבל קיבלו איש קשר כדי שיהיה אפשר לעבוד במשותף על מקרים מורכבים.
אברהם מיכאלי: הייתי רוצה נציג ממשרד השיכון.
אברהם מיכאלי: הייתי רוצה לשמוע מכם, באמת, בתחום שלכם מה הפתרונות שאתם מעמידים היום ומה צריך כדי לטפל בחוסר שקודם דיברנו לגבי דירות 'נכסי רכישה', או דירות אחרות שנדרשות.
רונן כהן: קודם כל חשוב לי להגיד שמשרד הבינוי והשיכון נכנס לתמונה אחרי 15 שנה.
רונן כהן: בתוך 15 שנה המטופלים על ידי משרד הקליטה.
רונן כהן: איפה נקודות ההשקה שלנו בתקופת ה-15 שנה?