GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש, אנחנו נתגייס בכוח גדול מאוד שיש לנו בכנסת בעניין של רדיו רק"ע כי זה לא עניין סקטוריאלי אלא עניין של הכרח.
אברהם מיכאלי: זה דרישה של ציבור ואם צריך לערב את השר, נערב אותו לפני שיעשו שם מהפכות ולא יישאר למי לתת את זה.
אברהם מיכאלי: לכן, אני מציע שחוץ מלהתנגד, נשקול כמה צעדים לקראת התקציב.
אברהם מיכאלי: אני מוכן להיות מהפכני ואפילו נצבע כסף אגרה לרדיו רק"ע, כי לא יכול להיות שנתערבב בסוף.
אברהם מיכאלי: אנחנו מכירים את זה מהתקשורת, שיש בעיות קשות עם משכורות של בכירים, עיתונאים בכירים.
אברהם מיכאלי: יש בעיות ברשות שידור.
אברהם מיכאלי: לכן, אם זה בא על חשבון החלשים, נראה להם שאנחנו לא חלשים.
יוסף שגל: לדעתי, יכול להיות שכדאי להסתכל על התמונה מצד אחר.
יוסף שגל: ברור שצריך כסף.
יוסף שגל: יכול להיות שאני טועה ואתם יותר מקצועיים ממני, אבל אני יודע שרשות השידור כל שנה משלמת 15 מליון שקל רק בגלל השידורים של מכבי תל אביב בכדור סל.
יוסף שגל: זה נכון?
יוני בן מנחם: אני מנהל הרדיו ואני לא משלם אגורה אחת למכבי תל אביב.
יוסף שגל: 15 מיליון שקלים בשנה?
יוסף שגל: אם נקצץ משחק אחד נגיד מכבי תל אביב נגד עירוני נהריה, זה משנה, זה בדיוק הכסף שחסר להם.
יוסף שגל: יכול להיות שזה הפתרון או משהו אחר.
מיכאל נודלמן: אני חושב שהם צריכים לחשוב איך למנוע קיצוצים כאלה.
מיכאל נודלמן: אחר כך אגיד כמה מלים, מה אני חושב שצריכים לעשות.
שמוליק בן צבי: אני רוצה לציין שב-35 שנים של העיסוק שלנו בענייני השידורים בשפות, זו הפעם הראשונה שוועדת העליה והקליטה כל כך ידידותית למה שאנחנו עושים ועוסקים.
שמוליק בן צבי: לא ראיתי דיון כזה, כמו שאני רואה עכשיו כאן.
שמוליק בן צבי: לגופו של ענין, רשת רק"ע, שהיא במסגרת של רדיו קול ישראל, משדרת ב-13 שפות, 24 שעות ביממה.
שמוליק בן צבי: לתת לכם דוגמה לחשיבות השידורים, השידור הגדול ביותר זה השידורים ברוסית, שהרייטינג שלהם הוא 86% מדוברי הרוסית.
שמוליק בן צבי: אתם מתארים לעצמכם מה זה מבחינת הכמות מ-2 מיליון בערך.
שמוליק בן צבי: השידורים בשפה האמהארית, הרייטינג שלהם יותר מ-90% וזה כלי התקשורת היחיד שלהם.
אברהם מיכאלי: חבל שלא שידרתם את הוועדה לפני שעה.
שמוליק בן צבי: בנוסף לזה, השידורים בשפה האנגלית, לפי הסקר של BBC, היו במקום השני במזרח התיכון.
שמוליק בן צבי: ההצלחה של השידורים האלה היא בזה שאנחנו מצמידים מבחינת החדשות והאקטואליה לרשת ב', שהיא הדבר שנותן לנו את האפשרות להיות "אין" וכל הזמן עם אצבע על הדופק.
שמוליק בן צבי: גם בתוך רשות השידור היו הרבה מנהלים שבדרך כלל, 99% מהם אמרו שהשפות מיותרות.
שמוליק בן צבי: זה לא התפקיד של רשות השידור ולא של הרדיו.
שמוליק בן צבי: רק לפני 3 שנים קיבלנו את התמיכה הגדולה והמאסיבית והגורפת וכל מה שצריכים.
שמוליק בן צבי: אנחנו רוצים לשרוד.
שמוליק בן צבי: אנחנו רוצים שזה לא יהיה על חשבון החלשים ולא על חשבון אלה שיש עוזר הפקה והוא מקבל 1000 שקל והוא מסכים ורוצה לעבוד.
שמוליק בן צבי: עוד לא ראיתי מישהו שעובד בעד 1000 שקל.
שמוליק בן צבי: בעד 6000 שקל ברוטו הוא עובד 6 ימים בשבוע, 7 שעות ביום בלי לקבל שעות נוספות.
שמוליק בן צבי: אני יודע, מבחינת 5 מיליון, אנחנו לא יכולים להיות מעורבים בזה כי זאת היתה ההתנה של אלה שנתנו את הכסף הזה, שזה הולך למשדרים.
שמוליק בן צבי: נאמר לנו שהכסף הזה הולך רק למשדרים.
שמוליק בן צבי: לפני זה, אנחנו קיבלנו 2 מיליון.
שמוליק בן צבי: ב-2004 התקבלה החלטה להעביר לרק"ע 2 מיליון שקל.
שמוליק בן צבי: 2 המיליון האלה נכנסו ב-2005 לרשות השידור.
שמוליק בן צבי: מה זה אומר?
שמוליק בן צבי: זה תכנים כי בלי תכנים לא נוכל להתקיים.
שמוליק בן צבי: אם ניקח 27 חודשים מ-2004 עד סוף 2006 שזה 27 חודשים שעלו לכוח אדם 715,500.
שמוליק בן צבי: אני לא יודע תוספות, אנחנו אל אנשי כספים.
2572: עוד מיליון.
שמוליק בן צבי: זאת אומרת, שאנחנו יכולים להתקיים בשקט.
שמוליק בן צבי: ברגע שנקבל, אנחנו נוכל לבצע את המיליון הזה בשנתיים.
שמוליק בן צבי: אנחנו מקווים שבעוד שנתיים נוכל שוב לבוא אליכם ולהגיד שאנחנו חייבים להמשיך.
מיכאל נודלמן: מה שיהיה בעוד שנתיים, אנחנו לא יכולים להבטיח.
מיכאל נודלמן: עכשיו אנחנו מבינים שיש כסף.
סוניה מיכאלי: אני ודוברת המשרד נציגות של משרד ממשלתי.
סוניה מיכאלי: במשרד הקליטה מאוד חשוב לנו קיום השידורים אלא אנחנו דורשים בתוקף את המשך העבודה לקליטת העליה במתכונת הקיימת.
סוניה מיכאלי: אני מאוד אוהבת את האופטימיות של חבר הכנסת מיכאלי לגבי התגבור ולגידול השעות.
סוניה מיכאלי: כנראה שהאופטימיות בשם המשפחה מיכאלי זה משהו טבעי.
סוניה מיכאלי: עם כל ההתבדחות, אני רוצה להעביר את המסר של מנכ"ל משרד הקליטה, ארז חלפון, שפנה למנכ"ל רשות השידור וקיבל תגובה שנמצאת בפניך על השולחן.
סוניה מיכאלי: אנחנו רוצים להוסיף שלפני כניסתנו לוועדה מיטל שוחחה עם המנכ"ל ומצאנו לנכון, אחרי מה שנאמר על ידי אנשי רשות השידור, שאנחנו מקווים שזה לא יקרה ואנחנו מתנגדים לכל הקיצוצים.
סוניה מיכאלי: כאן אתם צריכים לשאול למה, אז נגיד ששאלתם.
סוניה מיכאלי: משרד הקליטה מקיים הרבה מאוד תכניות בשיתוף פעולה מלא.
סוניה מיכאלי: ואנחנו מדברים גם על תכנים, ולא רק להודיע משהו.
סוניה מיכאלי: משרד הקליטה רואה בעובדי הרדיו לקליטת עליה בשפה האמהארית והרוסית והבוכרית שיתוף פעולה מלא.
סוניה מיכאלי: לימודי השפה העברית, פינות לחדשות, ירידי תעסוקה.
סוניה מיכאלי: כמעט ואין תכנית במשרד הקליטה שלא בשיתוף פעולה עם הרדיו לקליטת עליה.
סוניה מיכאלי: בלי סנטימנטים, אני רוצה לומר שהרדיו רק"ע זה גשר תקשורתי בנושא קליטת עליה ועידוד עליה.
סוניה מיכאלי: הייתי בכנס באחת המדינות ולא מכירים את דורית בפנים, אבל ברגע שהיא מתחילה לדבר, הם אומרים: שמענו את הקול הזה וזו דמות מדינת ישראל.
סוניה מיכאלי: אני מבקשת לכתוב בפרוטוקול שדמות מדינת ישראל בעיני הרבה מאזינים זה רדיו רק"ע.
שמוליק בן צבי: אנחנו משדרים ברשת ה' לחו"ל, שזה מקביל לשידורים שאנחנו משדרים כאן ונוסף לזה, גם באינטרנט אפשר לשמוע אותנו.
מיכאל נודלמן: לא צריך לשכנע אותנו, אנחנו יודעים איזו עבודה אתם עושים.
דורית גולנדר: כדי להשלים את התמונה, זה לא סתם דיבורים, זה דבר שמדהים גם אותי לפעמים, שאני רוצה וחייבת להאזין לשידורים שאני ממונה עליהם ופתאום אני שומעת שמתקשרים מגרמניה ומארה"ב.
דורית גולנדר: אנחנו פתוחים לכל העולם והיהודים בחו"ל היום, הודות לאינטרנט ולשידור הישיר מתחברים לשידורים שלנו, בארץ.
דורית גולנדר: זה דבר לא פחות חשוב, רבותיי.
זאב אלקין: אני הייתי רוצה לנסות להתייחס לזה מזווית אחרת, כי אנחנו מגיעים לסיכום הדיון.
זאב אלקין: דיברנו עכשיו על השאלה מה יקרה אם חס וחלילה יקצצו 8 אנשים.
זאב אלקין: לפי מה שאני יודע, ברדיו רק"ע עזבו מספר לא קטן של אנשים בשנים האחרונות ולך יש תמונה יותר ברורה, בגלל היציאה לפנסיה ולא נקלטו אנשים באופן קבוע.
זאב אלקין: לכן, לאור המצב הזה, זה רדיו שממילא, בלי שום קשר לסוגיה הזאת, סובל פגיעה מתמשכת בגלל יציאה של אנשים אף אחד לא מחליף אותם.
זאב אלקין: לכן, אני חושב שלקראת הסיכום שלנו, אם אפשר, לאור המצב הזה, א.
זאב אלקין: לנסות לדרוש שבאותה רפורמה שאנחנו אישרנו בחוק ההסדרים ב-2006, אחת ההתניות היו קיצוצים.
זאב אלקין: אבל שהקיצוצים האלה לא יפגעו ברדיו רקע וכן, אולי אנחנו, כוועדה, צריכים להעמיד שאלה מול משרד האוצר להגדלת התקצוב במסגרת הדיון על תקציב 2007, כי אנשים יוצאים וחדשים לא נכנסים.
מיכאל נודלמן: אני הייתי חבר בוועדת הכספים וקראתי דוח של עמותה שמבקרת את רשות השידור, ושם לא היתה מילה על רק"ע.
מיכאל נודלמן: כל הבעיות היו עם ערוץ 1 ו-22 או 33.
מיכאל נודלמן: כל שנה יש שם עודף של כוח אדם וכל מיני דברים והם ביקשו קיצוץ ולא לאשר תקציבים.
מיכאל נודלמן: עד שלא יהיה קיצוץ אנחנו אישרנו, כי אי אפשר לעצור את השידורים.
מיכאל נודלמן: יש למישהו עוד רעיונות?
מיכאל נודלמן: יש פרוטוקול וכל אחד דיבר והכל כתוב.
מיכאל נודלמן: אני מציע לשלוח למנכ"ל רשות השידור בקשה חריפה עם כל הדברים שאנחנו מבקשים לא לעשות קיצוצים עם נימוקים.
מיכאל נודלמן: בנוסף, אנחנו מצרפים את הפרוטוקול.
מיכאל נודלמן: נשלח לשר הקליטה ולשר הממונה על התקשורת.
מיכאל נודלמן: כמו כן, אני חושב שאני אדבר עם יו"ר ועדת הכלכלה, אולי הם מעוניינים לקיים ישיבה משותפת עם ועדת הכלכלה כדי שנמצא דרך להשפיע על ההנהלה של רדיו רק"ע.
מיכאל נודלמן: כמו כן, יש אצלנו נשק וזה ועדת הכספים ויש בה חברים שנמצאים פה והם לא יכולים לעצור, אבל הם יכולים לעשות בעיות ואני רוצה שיהיה כתוב בפרוטוקול שוועדת הקליטה זה גם כנסת ואם אנחנו פונים למנכ"ל רשות השידור, הוא צריך להתייחס לזה ברצינות.
מיכאל נודלמן: אנחנו ומנכ"ל משרד הקליטה, זה גופים סטטוטורים שמנכ"ל רשות השידור צריך להבין שלא כדאי להילחם בגופים האלה.
מיכאל נודלמן: אנחנו לא מבקשים משהו מיוחד, אנחנו מבינים שאנחנו גרמנו לזה שיש 5 מיליון שקל ו-2 מיליון שקל.
מיכאל נודלמן: אמרתי כבר קודם שאני נגד התדרים האלה, אם אין שידורים בשפות לעולים החדשים.
סוניה מיכאלי: מה תקופת הזמן שתבדוק מה המצב?
מיכאל נודלמן: מה אני אבדוק?
מיכאל נודלמן: אני צריך להבין שזה בסדר.
מיכאל נודלמן: אני לא יכול לחכות עד שיפטרו אנשים.
מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים לעבוד עכשיו.
מיכאל נודלמן: אני מודה לכולם.
זאב אלקין: אנחנו ממשיכים ברצף הפגישות שלנו, של ועדת המשנה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות לקליטת ילדים, נוער וצעירים עולים במערכת החינוך.
זאב אלקין: לפני שנעבור לנושא העיקרי שעל סדר יומנו, שמיד אציג אותו, אנחנו חייבים לקבל את תשובת משרד החינוך עת בדיון הקודם הבטיחו להודיע לנו היום על התאריך.
עמיהוד בהט: אנחנו עומדים לקיים פגישות כאשר האחת היא של צוות יותר מצומצם וזאת על-מנת לטפל בשאלות שעלו כאן, כאלה שנקרא להן "שאלות יותר קטנות" ולאחר מכן לדון בשאלה מערכתית שהיא אורך הסיוע וכולי, שזה ייעשה עם המדען הראשי.
עמיהוד בהט: , פגישה שכבר נקבעה.
עמיהוד בהט: ישיבת ההנהלה, עליה דיברנו, תתקיים ב-15 בנובמבר.
זאב אלקין: ישיבת ההנהלה תעסוק גם בהיבט התקציבי של כל הנושא?
עמיהוד בהט: היא תעסוק בכל הנושא של קליטת העלייה באופן מערכתי.
זאב אלקין: אמרת שהפגישות נקבעו, אבל הבטיחו לתת לנו היום הערכה של לוח זמנים לגבי סוף התהליך ולא רק לגבי מועד לפגישה ראשונה.
עמיהוד בהט: אני צריך לבדוק ואיידע אותך מיד לאחר סיום הישיבה.
זאב אלקין: אנחנו עוברים עכשיו לנושא העיקרי שעל סדר יומנו והנושא הוא רשתות חינוכיות של העולים, ואני מיד אבהיר את הנושא ונוכל להיכנס לעובי הקורה.
זאב אלקין: במושב הקודם טיפלנו בסוגיית המסגרות הממלכתיות - כאשר בעיקר משרד החינוך אבל גם משרד הקליטה מטפלים בקליטת תלמידים עולים - ונגענו במעט במגזר השלישי, כאשר דיברנו על כל הסוגיה הכללית של תמיכת המוסדות בעמותות ובארגונים מהמגזר השלישי.
זאב אלקין: עיקר תשומת הלב שלנו הייתה ממוקדת בינתיים במערכת החינוך הממלכתית.
זאב אלקין: היום רצינו לעסוק – ואם לא נמצה את הדיון היום, נמשיך אותו – בנושא מכיוון אחר לגמרי וזאת לאור סיבות רבות, ואני אשמח עם גם נתייחס כאן לסיבות האלה.
זאב אלקין: ברחוב העולים, על-ידם או עבורם, נולדו יוזמות חינוכיות שבמידה רבה הן גם כלל ארציות ולא מתקיימות רק במקום כזה או במקום אחר.
זאב אלקין: היוזמות פועלות ברחבי מדינת ישראל ובעיני הם הגיעו להישגים מאוד חשובים ולהישגים ניכרים, וזאת במידה רבה כמענה לבעיות שהמערכת הממלכתית לא הצליחה להתמודד אתן.
זאב אלקין: הזמנתי לכאן ארבעה גופים כאלה שמוכרים לי, אבל יכול להיות שהחמצתי ארגון או גוף אחר, ויכול להיות שאנשי משרד החינוך או משרד הקליטה מכירים גופים נוספים שעוסקים בנושא בפריסה ארצית.
זאב אלקין: אם יש גופים נוספים, אשמח ללמוד על כך.
זאב אלקין: הוזמנו לכאן ארבעת הגופים האלה פועלים גם במסגרת של החינוך הפורמלי וגם במסגרת של החינוך המשלים ואני מדבר על מופת, מפ"ת, איגו"ם ושובו.
זאב אלקין: ביקשתי לבנות את הישיבה בצורה שלהלן: סקירה מנציגי הגופים בה יאמרו לנו מה הם עושים כאשר הדגש הוא בשני כיוונים.
זאב אלקין: הכיוון האחד הוא מה נראה להם כניסיון חיובי שהם צברו ושניתן ליישם אותו במסגרות רחבות יותר, ולכן ביקשתי מנציגי משרד החינוך – למרות שאנחנו מכבידים עליהם – להיות נוכחים בישיבה הזאת, כי אני חושב שנציגי המשרד יכולים ללמוד מן הניסיון שנצבר בגופים האלה ואולי אפשר ליישם את הדברים במסגרת הרחבה יותר.
זאב אלקין: מהצד השני אני מבקש להתמקד בבעיות שבהן לפי הערכת נציגי הארגונים הם היו רוצים לראות תמיכה יותר גדולה או עזרה יותר גדולה – תקציבית ולא רק תקציבית – מהמדינה, מהמשרדים הרלוונטיים, אם זה ממשרד הקליטה, או ממשרד החינוך, או מגופים אחרים.
זאב אלקין: בסקירתם אני מבקש לשמוע היכן החסמים, שאולי נוכל לעזור בפתרונם.
סבטלנה סטואין: אני מנהלת רשת לא פורמאלית במסגרת מופת וגם מנהלת רשת פורמאלית באזור ירושלים.
סבטלנה סטואין: מופת פועלת גם במסגרת לא פורמאלית ופועל גם בבתי-ספר במסגרת פורמאלית בבתי-ספר המשתייכים למשרד החינוך.
סבטלנה סטואין: מופת זו עמותה ארצית, כאשר כמעט בכל עיר קיימות כיתות בוקר וכיתות ערב.
סבטלנה סטואין: כל המורים שלנו הם מורים מדור שני ושלישי בדיסציפלינה המלמדים מתמטיקה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה ואנגלית.
סבטלנה סטואין: אנחנו מלמדים מכיתה א' עד כיתה י"ב וכמעט בכל עיר אנחנו עובדים עם האוניברסיטה שפועלת במקום.
סבטלנה סטואין: בירושלים אנחנו עובדים יחד עם האוניברסיטה העברית, והכיתות נקראות מופת א-א.
סבטלנה סטואין: אלה הן כיתות אקדמיות כאשר מכיתה ח' הילדים לומדים גם בבית-הספר וגם באוניברסיטה והם מקבלים נקודות זכות, ומכיתה י' התלמידים הם סטודנטים מן המניין כאשר הם ניגשים לבחינות הבגרות ב-5 יחידות מתמטיקה ו-5 יחידות בפיזיקה.
זאב אלקין: כמה לומדים במערכת הפורמאלית וכמה לומדים במערכת המשלימה?
סבטלנה סטואין: כרגע אני לא יכולה למסור נתונים מדויקים, אבל בסביבות 22 אלף ילדים לומדים בחינוך פורמאלי ובסביבות 15 אלף לומדים בחינוך לא פורמאלי.
זאב אלקין: כשאת אומרת חינוך פורמאלי, המדובר בלימודים בתוך בית-הספר.
סבטלנה סטואין: כן.
סבטלנה סטואין: בחיפה נעשה ניסיון ראשון ושם קיבלנו בית-ספר שנקרא מופת שהוא בית-ספר של ממש ולא רק כיתות.
מיכאל כהן: מי התלמידים שלומדים בחיפה?
מיכאל כהן: רק עולים?
סבטלנה סטואין: לא.
סבטלנה סטואין: לא רק עולים.
סבטלנה סטואין: אנחנו לא עובדים רק עם העולים.
סבטלנה סטואין: בירושלים למשל יש לנו יותר מ-800 ילדים, מתוכם 70 אחוזים הם לא עולים ולא קשורים לעולים.
סבטלנה סטואין: בזמנו בית-הספר כלל תלמידים מרוסיה, אבל עכשיו המצב הוא לא כזה.
זאב אלקין: מה המצב בפריסה ארצית?
סבטלנה סטואין: בכיתות פורמאליות לומדים יותר תלמידים ישראלים מאשר תלמידים עולים.
סבטלנה סטואין: אנחנו עובדים גם במגזר הערבי ובמגזר הדרוזי ואנחנו עובדים גם עם הילדים האתיופים.
סבטלנה סטואין: הילדים שנולדו למשפחות שבזמנו עלו מרוסיה, לא נחשבים היום לעולים כי הם נולדו בישראל, למרות שאנחנו סופרים אותם כעולים.
זאב אלקין: לגבי החינוך הבלתי פורמאלי, יש לך הערכה כמה עולים וכמה כאלה שהם לא עולים נמצאים במסגרת הזאת?
זאב אלקין: כאן אנחנו מדברים על משהו וולנטרי.
זאב אלקין: בחינוך הפורמאלי אתם נכנסים לבית-הספר ומי שבא, ברוך הבא, אבל מה קורה בפריסה ארצית מבחינת החינוך הבלתי פורמאלי?
סבטלנה סטואין: אם אנחנו מדברים על פריסה ארצית, אני חושבת שעדיין יותר עולים מגיעים לחינוך הבלתי פורמאלי.
סבטלנה סטואין: אם אנחנו מדברים על ירושלים, המצב שונה.
זאב אלקין: יש חפיפה בין התלמידים בחינוך הפורמאלי לבין התלמידים בחינוך הלא פורמאלי?
סבטלנה סטואין: יש מקומות שלא נותנים לפתוח כיתות בית-ספר יסודי.
זאב אלקין: מי לא נותן?
סבטלנה סטואין: למשל, העירייה.
סבטלנה סטואין: אכן רציתי להתייחס לנושא כי לא כל כך ברור מי צריך לקבל החלטה בנושא ולמה מקבלים החלטה זו או אחרת.
סבטלנה סטואין: יש עיר בה הכול פתוח, אפשר לדבר שם עם ראש העיר ועם מי שאחראי על החינוך בעיר, שם מתקיים משא ומתן, מתקיים דיאלוג ואנחנו עובדים כשותפים מלאים, אבל יש ערים שם נאמר שהם לא מכירים גופים זרים, שהם לא רוצים לעבוד עם גופים זרים, ומה שהם מחליטים, כך זה יהיה.
סבטלנה סטואין: אין החלטה ארצית ובכל עיר צריך להיכנס בדרך שלה.
זאב אלקין: השאלה בידי מי נתונה ההחלטה.
זאב אלקין: תבדוק בבקשה מי מקבל את ההחלטה.
מיכאל כהן: אם פותחים כיתה בבית-ספר מסוים, נוצר מצב שאם פותחים שם, סוגרים במקום אחר.
מיכאל כהן: הם פותחים כיתות אזוריות, לשם מביאים תלמידים ממקומות אחרים, דבר שגורם לסגירת כיתה מאחר שבבית-הספר נשארים מעט ילדים.
סבטלנה סטואין: כל ילד רשום לבית-ספר מסוים, וזה לא משנה אם הוא רוצה ללמוד בו או לא.
סבטלנה סטואין: העובדה היא שעד הגיעו לבית-הספר התיכון, הוא חייב להיות בבית-ספר.
סבטלנה סטואין: אף אחד לא יודע מי מחליט אם ילד יכול לעבור מבית-ספר אחד לשני.
סבטלנה סטואין: לדוגמה, יש בית-ספר עם עשרים ילדים כאשר עשרה ילדים מקבלים אישור לעבור לבית-ספר מופת ועשרה ילדים לא מקבלים את האישור, ואנחנו לא יודעים למה זה קורה.
מיכאל כהן: כי מווסתים את הכיתות.
סבטלנה סטואין: להורים לא מסבירים שהילד שלהם הוא קורבן, כי אם אני לוקחת ילד אחד או שניים, הכיתה נסגרת.
סבטלנה סטואין: אני חושבת שצריכה להיות פוליטיקה ומדיניות שתקבע שאי-אפשר להכניס ילד לבית-ספר בו הוא לא רוצה ללמוד.
סבטלנה סטואין: צריכה להיות לו זכות הבחירה והתחרות בין בתי-הספר צריכה להיות טבעית.
סבטלנה סטואין: יש בעיה עם המורים כי אם מורה מקבל שעות עולים, מקבלים אותו בשמחה רבה.
סבטלנה סטואין: כאשר נגמרה מכסת השעות, שולחים אותו הביתה.
זאב אלקין: את שעות העולים מקצה המשרד?
סבטלנה סטואין: משרד החינוך.
עמיהוד בהט: במשרד החינוך יש מחלקה בה כלולים המורים העולים.
עמיהוד בהט: מיכאל כהן מטפל במורים העולים כמורים.
זאב אלקין: המערכת עדיין בנויה על השעות האלה?
סבטלנה סטואין: מדובר במספר קטן של שעות.
סבטלנה סטואין: אם מדובר בשבע שעות פיזיקה, מתוכן שעתיים באות מהמורים העולים, זה כבר משהו.
זאב אלקין: אתם מקבלים תמיכות ממשרדי ממשלה?
עמיהוד בהט: הם ממומנים על-ידי משרד החינוך.
מרים כץ: עד שנת 2005, קיבלו תמיכה.
עמיהוד בהט: לא לבית-הספר אלא ללימודי ערב.
סבטלנה סטואין: לא מקבלים תמיכה ללימודי ערב.
סבטלנה סטואין: אנחנו מדברים עכשיו על הלימודים בבוקר, וכאן מקבלים ממשרד החינוך שעות.
זאב אלקין: אומרת מרים שעד 2005 קיבלתם תמיכה לפעילות בערב.
זאב אלקין: לא הגשתם לשנת 2006?
סבטלנה סטואין: אני לא יכולה לומר אם לא הגשנו, כי אני לא מתמצאת בכספים.
סבטלנה סטואין: אני יודעת שההורים משלמים ולכן מתקיימת הפעילות.
זאב אלקין: על הלימודים בכיתות בתי-הספר, ההורים לא משלמים.
זאב אלקין: לפי מה שאת מתארת, יוצא שפחות או יותר אין חפיפה בין התלמידים.
זאב אלקין: בסך הכול במסגרת הרשת נמצאים בין 35 ל-40 אלף תלמידים.
עמיהוד בהט: תלמיד שלומד בבוקר לא יכול להשתתף גם בחוג בערב?
סבטלנה סטואין: הוא יכול, אבל הוא לא צריך את זה.
סבטלנה סטואין: אם הוא לומד בכיתת מופת בבוקר, הוא לא צריך את זה.
סבטלנה סטואין: אם הוא לא לומד בבוקר, אז הוא לומד בערב.
זאב אלקין: מתוך כ-40 אלף תלמידים שנמצאים במסגרת הרשת שלכם, כמחצית הם תלמידים עולים?
סבטלנה סטואין: אפשר לומר שהם מהווים חמישים אחוזים, אבל יכול להיות שהמספר קטן יותר.
זאב אלקין: אבל לא עשרה ולא עשרים אחוזים.
סבטלנה סטואין: מדובר בארבעים-חמישים אחוזים שהם עולים.
זאב אלקין: זאת אומרת שלפי הנתונים שאת מוסרת, הרשת שלכם נותנת מענה לסדר גודל של כ-15 אלף תלמידים.
סבטלנה סטואין: אני חושבת שאוכל לשלוח לוועדה נתונים יותר מדויקים.
סבטלנה סטואין: לא התכוננתי לדבר על מספרים מאחר שהתבקשתי לדבר על הבעיות.
מיכאל כהן: לפי הנתונים שלהם, עד שנת 2005 למדו קרוב ל-5,000 תלמידים בחינוך הלא-פורמאלי.
זאב אלקין: אני מבקש שתבדקי כי יש הבדל בין 5,000 ל-15 אלף.
זאב אלקין: את אמרת לנו שבחינוך הפורמאלי נמצאים 22 אלף תלמידים ובחינוך הבלתי פורמאלי נמצאים 15 אלף תלמידים.
זאב אלקין: אומר מיכאל שלפי הנתונים שבידי משרד החינוך – ושמתבססים על הנתונים שלכם – בחינוך הבלתי פורמאלי לומדים 5,000 תלמידים.
אמיליה סלזינגר: אני מנכ"לית מפ"ת, מרכז לפיתוח תוכניות לימודים.
אמיליה סלזינגר: אנחנו פועלים בין כתלי בית-הספר של מופת.
אמיליה סלזינגר: בדיוק בחודש הזה, לפני 15 שנה, הוקם הארגון שלנו שברובו היה מורכב ממורים עולים ממוסקבה וסנט-פטרבורג ועסק בתוכניות לימודים בפיזיקה ובמתמטיקה.
אמיליה סלזינגר: נכון להיום אנחנו בעיקר מתמקדים כעמותה בחינוך בלתי פורמאלי ויש לנו תוכניות רבות עם בית-הספר עצמו שעד היום קולט 1,500 תלמידים.
אמיליה סלזינגר: אנחנו עוסקים בתשע ערים בחינוך הבלתי-פורמאלי ובמסגרת זו נמצאים עד 1,500 תלמידים.
אמיליה סלזינגר: התבקשתי על-ידי מנהלת הוועדה להתמקד בסוגיות ולומר מה בדיוק מושך את הילד העולה או משפחת עולים למסגרות שלנו, אם הן מתקיימות אחר הצהרים או במסגרת בית-הספר של מופת.
אמיליה סלזינגר: לכן רציתי לברר עם הנהלת בית-הספר ואכן קיימנו ישיבה קצרה וזאת על-מנת לבדוק מה בדיוק מקבל בבית-הספר הילד העולה.
אמיליה סלזינגר: להפתעתנו מתברר שבכיתה י' התלמיד העולה - עד 5 שנים להימצאותו בארץ - לא מקבל שעות עזר, בכיתה י"א הוא מקבל 1.7 שעה בשבוע, ובכיתה י"ב הוא מקבל 1.8 שעה לשבוע.
זאב אלקין: ילד בכיתה י' לא מקבל שעות עזר?
אמיליה סלזינגר: לא, הוא לא מקבל.
עמיהוד בהט: הוא מקבל.
זאב אלקין: אני לא יודע אם הוא מקבל או לא, אבל הוא צריך לקבל.
עמיהוד בהט: את דיברת על ילד עולה שנמצא בארץ עד 5 שנים ואני לא יודע אם הילדים בבית-ספר מופת נמצאים בשנתם החמישית בארץ.
עמיהוד בהט: אם הוא במסגרת הזכאות, זה מתוקצב אוטומטית.
אמיליה סלזינגר: אני בדקתי את זה עם מנהל בית-הספר ויש לי מכתב ממנו בנושא.
זאב אלקין: אתה מוכן לקחת את זה על עצמך ולבדוק?
אמיליה סלזינגר: אני חושבת שעברנו את השלב של מתן סטיגמה שאומרת שמדובר בבית-ספר רוסי ואנחנו מדברים על בית-ספר יומי במערכת הבלתי פורמאלי כאשר בית-הספר הוא בית-ספר ישראלי לכל דבר.
אמיליה סלזינגר: אנחנו מלמדים בעברית אבל הייחודיות שלנו היא שהמורים שלנו כולם הם דו-לשוניים.
אמיליה סלזינגר: הם דוברים שתי שפות.
אמיליה סלזינגר: אם ילד עולה – והיו לנו מקרים כאלה, ואפילו השבוע – מסרב ללכת לאולפן בטענה שבאולפן הוא אפילו לא לומד עברית, הוא מגיע אלינו למסגרת הלא-פורמאלית וצריך ללמוד את החומר הרגיל וגם את השפה העברית.
אמיליה סלזינגר: היו לנו הרבה מאוד דוגמאות בסוגיות האלה, כאשר פנו אלינו ילדים עולים בטענה שהם רוצים לנסוע לרחובות או לראשון-לציון, היכן שאנחנו מקיימים מסגרות בלתי-פורמאליות, ולקבל הסבר בקבוצות קטנות על החומר עצמו.
אמיליה סלזינגר: אנחנו בדקנו עם צוות המורים מה הם חושבים ומה קודם למה: לימוד השפה העברית או לימוד המקצוע כי את הילד הזה אנחנו צריכים להכין לבחינות הבגרות.
אמיליה סלזינגר: הרעיון הוא שבהחלט חשוב מאוד שהילד שמגיע לכיתות הגבוהות – לכיתה ז', ח' או ט' – שימשיך ללמוד את מה שלמד קודם בבית-הספר – כמו מתמטיקה, פיזיקה וכולי – ובמקביל יקבל שעות לימוד בעברית.
עמיהוד בהט: כמה שנים נמצא בארץ הילד הזה שעליו את מדברת?
אמיליה סלזינגר: חצי שנה.
זאב אלקין: את הלימודים הרגילים הוא ילמד בשפה הרוסית.
אמיליה סלזינגר: כן.
זאב אלקין: זה דגם של כיתה שבתקופה מסוימת ממשיכה לעבוד עם הילד בשפת האם שלו, במקביל לזה שהוא מקבל אולפן לעברית.
אמיליה סלזינגר: חשבנו על שם לבית-הספר הזה והוא "בית-ספר ראשון בארץ" ולא חשוב לאיזה כיתה מגיע הילד.
אמיליה סלזינגר: אנחנו רואים את הילד – ואני לא אומרת שזה לא קיים בבתי-ספר אחרים – כאישיות שלמה.
אמיליה סלזינגר: זאת אומרת, היו לו תחביבים לפני עלייתו ארצה, ואנחנו נותנים לזה מענה במסגרת בתי-הספר הבלתי פורמאליים או בבית-הספר היומי שלנו.
אמיליה סלזינגר: הוא יכול להישאר בבית-הספר עד שעה 4:00 או 5:00 ובמסגרת זו המורים עוזרים לו בסדנאות שונות.
אמיליה סלזינגר: הילד מתפתח כאישיות שלמה, הוא רגוע, הוא רוצה ללמוד, ואנחנו נותנים לו את האפשרות.
אמיליה סלזינגר: לא פעם הצלנו את חיי הילדים וחיי משפחות שלמות מאחר שהגיע צוות של המורים שדיבר אתם באותה שפה ונתנו לילד אפשרות לקבל את החומר בשפה אותה הוא מבין.
זאב אלקין: אתם מקיימים מיון מקדים לפני כניסה לבית-הספר?
אמיליה סלזינגר: כן, אבל בעיקרון הוחלט לקבל את כל התלמידים.
אמיליה סלזינגר: לאחר זמן מה עושים מבחן נוסף.
אמיליה סלזינגר: לפני יומיים הוקמה כיתת מדענים שעובדת ברמה הרבה יותר גבוהה מאשר הילדים האחרים.
אמיליה סלזינגר: כלומר, הלימודים היא לפי הרמות ועם תשומת לב רבה לתלמיד וליכולתו.
אמיליה סלזינגר: לפני שנה נרשמו 38 תלמידים שנחשבו לרמה ג' בלימודים, ואז הייתה התלבטות גדולה אם לקבל את הילדים או לא.
אמיליה סלזינגר: הוחלט לקבל את התלמידים ואחרי שנתיים הם הגיעו למבחני הבגרות ברמה של 5 יחידות.
אמיליה סלזינגר: זה קרה משום שהילדים למדו את המקצועות בשפה שלהם.
זאב אלקין: אותם 3,000 תלמידים שאתם עובדים מולם, כמה מתוכם הם עולים?
אמיליה סלזינגר: תשעים אחוזים הם ילדים נכשלים והם ילדים עולים.
אלי זרחין: הם לא עולים אלא הם דוברי רוסית.
אלי זרחין: ברשימת המקומות שאציג אותה בהמשך, יש ילדים רבים שנולדו בארץ, אבל הם דוברי רוסית.
אלי זרחין: אמיליה סלזינגר: אם אנחנו נכנסים לבתי-ספר ושומעים רוסית, בעיני הם עולים כי ביניהם הם עדיין מדברים רוסית.
אלי זרחין: את צודקת.
אלי זרחין: אלה ילידי הארץ הדוברים רוסית.
אמיליה סלזינגר: אנחנו חשבנו שבתי-הספר הראשונים האלה, שיכולים לקום במסגרת הערים, יכולים לתת אפשרות ומענה לילדים העולים, שנמצאים בארץ עד שנתיים, לקבל את החומר המקצועי בשפתם.
אמיליה סלזינגר: לאחר מכן אפשר להעביר אותם לבית-ספר רגיל.
זאב אלקין: את מדברת על עולים ממש ולא על ילדי העולים.
אמיליה סלזינגר: על עולים ממש, ולהפתעתנו יש לנו די הרבה כאלה.
זאב אלקין: תאמרי לנו איפה את מרגישה שאת צריכה יותר תמיכה ועזרה מהמדינה, אם זה משרד הקליטה או משרד החינוך, ולאו דווקא תמיכה תקציבית.
אמיליה סלזינגר: בעיית האישורים הם חשובה.
אמיליה סלזינגר: במסגרת יום לימודים ארוך היה לנו ניסיון, עת פתחנו את התוכניות שלנו ואני חושבת שעזרנו מאוד לתלמידים.
אמיליה סלזינגר: עקב כל התהליך הבירוקראטי קרה שהגענו אל התלמידים באמצע השנה ולא בראשיתה.
זאב אלקין: וזה למה?
אמיליה סלזינגר: זה בידי משרד החינוך, המערכת העירונית, מחלקת החינוך באותה עיר, מנהל בית-הספר וכולי.
אמיליה סלזינגר: אני חושבת שצריך לפתח את העמותות המוכרות על-ידי משרד החינוך ומשרד הקליטה ולתת להן את האפשרות להיכנס למסגרת יום לימודים ארוך כעמותה מוכרת.
אמיליה סלזינגר: המורים דוברים את שתי השפות, כך שהם יכולים להסביר את החומר.
אמיליה סלזינגר: חשוב לתת לנו אפשרות להיכנס לבית-הספר.
לינה קונדרטייב: אני מנהלת סניף באריאל, שם אני עובדת כ-15 שנים.
לינה קונדרטייב: היחסים עם העירייה הם טובים מאוד, מה עוד שכיהנתי כחברת מועצת העיר, אבל כאשר רצינו לפתוח כיתות בוקר, אמרו לי שזה בלתי אפשרי ונאמר לי על-ידי המפקחת שרק למופת יש זכות לפתוח כיתות בוקר ואילו למפ"ת אין את הזכות הזאת.
לינה קונדרטייב: כאן נשאלת השאלה לגבי הקריטריון.
שאול פרי-דן: כל הכבוד למופת ולמפ"ת בהתחברות שלו למערכת הפורמלית, דבר שאנחנו לא בדיוק עשינו.
שאול פרי-דן: איגו"ם הוא ארגון עצמאי שנכנס לנישות אפשריות שנפתחו עם העלייה שהגיעה לכאן והמדובר בגני ילדים טרום חובה וחינוך משלים.
שאול פרי-דן: היום הארגון מונה 280 מועסקים, בתוכם 250 מורים עולים, או אקדמאים בתפקיד מורים, וכולל כאלפיים ילדים, כאשר 700 מהם נמצאים בגני ילדים טרום חובה ועוד 1,300 שנמצאים במרכזי הלמידה.
שאול פרי-דן: יש לנו כ-25 גני ילדים וכ-20 מרכזי למידה שנמצאים ב-15 ישובים, מנהריה בצפון, דרך הקריות, חיפה, נתניה, פתח-תקווה ועוד.
זאב אלקין: באיזה גיל הילדים שנמצאים במרכזי הלמידה?
שאול פרי-דן: משנתיים וחצי עד 12.
שאול פרי-דן: הסיבה לקיומנו היא רצון ההורים בחינוך שאנחנו נותנים, הנכונות לשלם עבור החינוך הזה, גם במקומות שם קיים חינוך מסובסד, כאשר הם מעוניינים באיכויות שאנחנו מציבים, ברמה החינוכית, ברמה הניהולית של המערכות שלנו.
שאול פרי-דן: כמו בשוק פרטי, זה עניין של היצע וביקוש.
שאול פרי-דן: אני חושב שזו אחת הסיבות שאנחנו מתאמצים תמיד להיות מצוינים וטובים ומנסים לגייס את הילדים וההורים למערכת שלנו.
שאול פרי-דן: יחד עם זאת אני חייב לומר שבמהלך השנים, מה שהביא אותנו ליכולות הארגוניות ולסטנדרטים, אלה בעצם הדרישות של משרד החינוך והרשויות.
שאול פרי-דן: כך שבפיקוח הציבורי אני רואה ברכה.
שאול פרי-דן: אנחנו רואים שהרשויות המקומיות אחראיות על החינוך והן מכתיבות.