GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרינה סולודקין: בגלל שקיבלתי תלונות מהשטח – זה קרה בקרית שמונה ובעכו- -
זאב בוים: גם אם מישהו אומר מהשטח שחלוקת המזון היא פוליטית, אני חושב שחברת כנסת שהיתה סגנית שרת קליטה לא צריכה להאמין בדבר הזה.
זאב בוים: לא ראוי להגיד את זה.
מרינה סולודקין: אני מציעה לבדוק את זה.
מרינה סולודקין: בגלל שאנו מדברים מהבמה הזאת, חדר ההרצאות של הכנסת, אנו גם רואים, גם שומעים וגם תהיה לנו יכולת לבדוק, אם יש צורך.
מרינה סולודקין: לשתוק בנושא, אם מקבלים תלונות, אי-אפשר.
מרינה סולודקין: זאת לא מטרת הישיבה, ואני לא מדברת על ראשי ערים, אבל בשטח יש אנשים שלא כל-כך- -
זאב בוים: נניח שמישהו אחד אומר בשטח, אז מה?
זאב בוים: אז חברת כנסת צריכה לומר שחלוקת המזון במדינת ישראל היא פוליטית?
זאב בוים: את יכולה להגיד, בהקצאת משאבים בכלל במדינת ישראל עושים גם שיקולים פוליטיים, בסדר, אבל באוכל בשעת מלחמה לאנשים לא בא בחשבון שתגידי, גם אם מישהו אמר לך מהשטח.
מרינה סולודקין: זאת הצעקה שלי.
מרינה סולודקין: אני חושבת שאני מייצגת את הציבור נאמנה, ואני לא ממליצה לשר להיכנס לעניין, כי יש כאן אנשים שיגידו את דבריהם.
מרינה סולודקין: חשוב שהציבור יידע שאנו שומעים.
זאב בוים: אני צריך לקבל את זה כי שמעת ממישהו?
מיכאל נודלמן: בערים יש פוליטיקאים שאולי- -
זאב בוים: לא במזון.
זאב בוים: אני לא מקבל את זה, שבמזון יש דבר כזה.
מרינה סולודקין: אתה לא מאמין, אבל יש עובדות בשטח, גם יש ביזה.
זאב בוים: לא מדברים על ביזה, אלא על אוכל.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזה שווה לביזה בזמן המלחמה.
מרינה סולודקין: אנחנו לא יפי נפש, לא אתה ולא אני.
מרינה סולודקין: מה שקורה, קורה, אבל אני רוצה להתמקד.
זאב בוים: אני רוצה שבעניין הזה תחזרי בך.
זאב בוים: גם אם מישהו אמר לך על אוכל בסיסי לאנשים, שהחלוקה היא לפי שיקולים פוליטיים, לא בא בחשבון, ואת עוד מתעקשת לחזור על זה פה.
מרינה סולודקין: אני לא חוזרת בי, ואנו ממשיכים.
מרינה סולודקין: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני מציעה כאן לדון בהרבה נושאים, מצב העולים בזמן המלחמה בצפון, ולא רק להתמקד במצב בצפון, שהם תחת הירי.
מרינה סולודקין: זה גם המצב בערים שמקבלות את העולים האלה.
מרינה סולודקין: יש עיריות כמו עיריית אשקלון, שהתארגנו, ויש אנשים שאפשר לפנות בנושאי קליטה במקום אחר, ויש ערים שיש בהן הרבה אנשים שעברו מהצפון למרכז, ובעיריות לא מתארגנים למצב הזה.
מרינה סולודקין: אני מבקשת שאחרי הדיון אומר כמה משפטים לסיום.
ראובן ריבלין: אני מבקש לשאול את השר שאלה, לכן אני מבקש את רשות הדיבור לפניו.
ראובן ריבלין: גם אני עולה מרוסיה, רק הגעתי לפני 200 שנה, והשאלה, עד מתי אדם נמצא בארץ כעולה.
ראובן ריבלין: ביקרתי ברבים מהמקומות שבהם מתרחשת המערכה היום, כפי שעשה זאת כבוד השר, ובמקומות הקשים ביותר האוכלוסייה שנותרה היא מעטה, אבל 50% ממנה היא של העולים.
ראובן ריבלין: השכבות היותר חלשות הן השכבות של אנשים שהם עולים, ואני יודע זאת כי שפת אמם והשפה השגורה בפיהם היא הרוסית או האמהרית.
ראובן ריבלין: אלה אנשים שיכול להיות שנמצאים 15 שנה בארץ.
ראובן ריבלין: אגב, לזכותם של אותם אלה שזה מקרוב וזה מרחוק באו מברית המועצות לשעבר, שיש שתי קבוצות מאוד בולטות במקומות האלה, ואני מדבר על קווי העימות שבהם יורדות קטיושות כמו גשם ביום חורף מבורך, להבדיל אלף-אלפי הבדלות, אתה רואה שתי קבוצות מבין אותם יוצאי ברית המועצות - אלה שנשארים במקום מתוך תודעה ואמונה שאסור לוותר, יש כאלה שאינם יודעים איפה הם נמצאים, והם מכפיפים את ראשם לגורל, ואין מי שיושיע, אלא אם הרשות המקומית, הפנים שלה אל אותן קבוצות חלשות, וביניהן אותן קבוצות חלשות של דוברי רוסית.
ראובן ריבלין: שאלתי רבים מהם, כמה זמן הם בארץ, כי חשבתי שמדובר בחודשים או בשנים, והם נמצאים בארץ כבר 15 שנה.
ראובן ריבלין: לעומת זאת, חלק מהמנהיגים הנמרצים יותר של הקהילות שנמצאות היום בקו המערכה הראשון הם אותם עולים חדשים שהם חדורי – אני לא רוצה להיות אנכרוניסט, היתה פעם מילה שקוראים לה "ציונות", ואני מאמין בציונות – הם ציונים, אנשים שעומדים שם במערכה מתוך אמונה שזה ביתם, מבלי להיכנס לפוליטיקה, כי יש ביניהם אנשים בעלי השקפת עולם שצריך להביא לידי הסדר בצד של ניהול משא ומתן, יש כאלה שחושבים שצריך להתעקש- -
יוסי ביילין: חדשים?
ראובן ריבלין: אין מקום בראשי הערים שאין לו סגן ראש עיר או אדם מרכזי שהוא מהקהילה של ברית המועצות.
ראובן ריבלין: כלומר הם מתחלקים לשניים, אבל בולט ביותר המצב שבו הרוב של הנשארים בתוך המערכת הם אנשים- - בא אליי כבוד השר, ולא סתם קוראים לו "זאב", והוא אדם שאנו מטילים עליו את השאלות ודורשים את התשובות, אבל הוא שר קליטת העלייה.
ראובן ריבלין: יש דברים שהמדינה מחויבת בהם, היא לא יכולה לסמוך על גורם חיצוני, שחלילה פתאום יפסיק – לא שלא מבורכים כל אותם אלה שמשרתים את הציבור באמונה, שאלה – הקדוש ברוך הוא ישלם שכרם, לא המדינה תשלם שכרם.
ראובן ריבלין: יש דודי זילברשלג, יש הרבה אנשים טובים.
ראובן ריבלין: אבל אם אתה עושה מסה שאתה יוצא ממנה, המדינה תרגיש שהיא לא יכולה להמשיך את זה, אני הייתי פה בארץ עם הרבה עליות.
ראובן ריבלין: כל אדם שמוכן לתרום מכספו – אני רק אומר שיש דברים שהמדינה צריכה לטפל בהם.
ראובן ריבלין: כבוד השר, אני מכיר אנשים שעלו ארצה ב-1922 מאנגליה, ועד היום מדברים אנגלית, כי הם למדו לחשוב בשפת האם שלהם.
ראובן ריבלין: אני מכיר אנשים שעלו בין 33' ל-35' לארץ, מיטב החברה הישראלית, שעד היום מדברים גרמנית.
ראובן ריבלין: אלה, אומרים שהם עולים, כי הם מדברים רוסית.
ראובן ריבלין: אני יודע שזה לא תפקידך, ושהמנכ"לית שלך, אין לה התקציבים כדי לטפל במה שאנו קוראים "עולים".
ראובן ריבלין: נודלמן הוא עולה?
ראובן ריבלין: שרנסקי הוא עולה?
ראובן ריבלין: הוא גיבור ציונות, הוא לא עולה.
ראובן ריבלין: הוא בארץ יותר ממני... לכן אתה הכתובת שלנו מבחינת הממשלה.
מרינה סולודקין: משרד העבודה והרווחה חסר לנו כאן, זאת הכתובת האמיתית.
ראובן ריבלין: שר קליטת העלייה, כל הכבוד לך, שאתה מקפיד לבוא בכל פעם שמזמינים אותך, אתה האמצעי שלנו להתקשרות עם הממשלה.
ראובן ריבלין: אתה בעיני הציבור נחשב לשר כל אלה שעלו מרוסיה משנת 1809, כאשר משפחתי עלתה, משנת תק"ע.
ראובן ריבלין: השר צריך להבין, יש פה בעיה של סטיגמה, יש בעיה אמיתית.
ראובן ריבלין: רוב האנשים שנמצאים היום במערכת הם האנשים החלשים, שלצערנו, רבים מהם לא היו יכולים להדרים קצת למרכז, והם נמצאים שם.
מיכאל נודלמן: הדואר סגור, הבנק סגור, מה צריך לעשות בנאדם?
ראובן ריבלין: אתה צודק.
ראובן ריבלין: אני לא רוצה לחזור על דברים שאמרה מרינה בצורה ברורה.
ראובן ריבלין: אני מסכים לכל מה שמרינה אמרה, חוץ מהעניין שחלילה, איזה פוליטיקאי בארץ נותן אוכל על-פי השתייכות פוליטית, כי צריך להעיף אותו, לקבוע שזאת עברה פלילית.
ראובן ריבלין: צודק השר.
ראובן ריבלין: לכן אני חושב שאפילו לא צריך לציין דבר כזה, אלא לומר: זאת עברה פלילית, אם יש דבר כזה, אני בטוח שהשר יעזור לנו בחקיקה שתקבע שזאת עברה פלילית.
ראובן ריבלין: תודה.
מיכאל נודלמן: פרסונלית, אנו לא הזמנו את שר הקליטה, הוא לבד אמר שהוא רוצה לבוא.
זאב בוים: אני רוצה לומר לחברי הוועדה ולמשתתפים בדיון הזה נתון אחד שכדאי לדעת, הוא לא נוגע ישירות דווקא למשרד הקליטה, לכל מי שעוסק בענייני העלייה והקליטה, שבשלושת השבועות של המלחמה עלו לארץ כ-1,000 איש, בעיקר מצרפת וארצות הברית.
זאב בוים: מאתיופיה, לפי ההיקף החודשי של עליית הפלשמורה.
זאב בוים: לפני שבועיים 230 איש במסגרת "נפש בנפש" עולים מארצות הברית, ובאותו שבוע בחלוף יומיים - 650 איש מצרפת, בעיקר ממרסי ופריס במסגרת שיתוף פעולה עם עמותת עמ"י, הסוכנות היהודית, כל הגורמים שעוסקים בעלייה.
זאב בוים: עניין מיוחד נוסף, כ-12 משפחות מהעולים עלו לערי הצפון בטבריה, בעכו ובמעלות.
זאב בוים: כדאי לדעת שלא היה ולו ביטול אחד מאלה שתכננו לעלות וביצעו את זה, לא נרתעו ולא ביטלו הגעתם בגלל המלחמה.
זאב בוים: זה דבר מעודד, זה קודם כל לזכותם של העולים ולמערכות שעסקו בארגון הזה.
זאב בוים: אני חושב שזה מעודד ויפה מאוד.
זאב בוים: אני רוצה להגיב על הדברים שהשמיעה חברת הכנסת סולודקין; אני מסכים בהחלט עם קביעות שנאמרו, מדינה צריכה לטפל באנשים, ודאי במצב מלחמה, וברור שעולים חדשים, מבלי להיכנס לסוגייה שרובי העלה, מיהו עולה חדש, זה כמעט לא חשוב במצב מלחמה, זה חשוב כאשר קובעים קריטריונים לסיוע, לסל קליטה.
זאב בוים: אך במצב כזה יש לצאת מנקודת הנחה שעולים חדשים, גם אם חלקם הרבה שנים בארץ, בכל זאת הם בבעיה מיוחדת במצב מהסוג הזה.
זאב בוים: על זה אין ויכוח.
זאב בוים: באופן מערכתי חברת הכנסת סולודקין צודקת, שצריך להיות מענה מערכתי.
זאב בוים: אני מתווכח אתך, כי אני חושב שניתן מענה מערכתי.
זאב בוים: את אומרת: צריך לעסוק בפינוי, נניח, זה צריך להיות מענה מערכתי, צריך לחלק מזון והרבה דברים אחרים – אני מצטט אותך.
זאב בוים: כן, אבל המענה המערכתי הזה ניתן.
מרינה סולודקין: לא מספיק.
ראובן ריבלין: מישהו חשב על קו שקט ברוסית, למשל?
זאב בוים: תכף נשמע את פיקוד העורף.
זאב בוים: אני אומר שהמענה ניתן, המידע ניתן בכל הלשונות, ארבע או חמש שפות, לכל השפות השגורות אצל העולים שבאים מהמקומות השונים.
זאב בוים: אני לא יודע מאיפה בא העניין הזה, שאנשים לא יודעים.
זאב בוים: המענה ניתן, גם ברמה הארצית, גם דרך פיקוד העורף, גם דרך המשרד, דרך המחוזות וגם דרך הרשויות המקומיות.
זאב בוים: אני לא יודע מאיפה העניין הזה צץ.
זאב בוים: חברת הכנסת סולודקין, את היית סגנית שר הקליטה.
זאב בוים: אם אמרת מה שאמרת, זה כתב קטרוג נגד עצמך.
זאב בוים: זה אותו משרד, אותם אנשים, חלק מהעבודה הוא הכנה למצב חירום ומלחמה, אז אולי מותר לי לשאול, איפה היית, גברתי?
זאב בוים: לבוא לכאן ולהציג פטרונית של העולים החדשים.
זאב בוים: אני לא אומר שאין בעיות, אני מוכן להציג אותן, הסתובבתי כמוך, כמו הרבה אנשים, בשטח, גם פוליטיקאים בתוקף תפקידם, גם פקידי ממשלה כמערכת ממלכתית.
זאב בוים: יש בעיות, הסתובבנו כדי לפתור בעיות, ופתרנו בעיות בשטח שראינו, אבל להציג את הדבר הזה פה – רוצים לעשות פה פוליטיקה?
זאב בוים: נעשה פה פוליטיקה.
זאב בוים: זה מצב מלחמה עכשיו.
זאב בוים: כולם מבינים את המשמעות של המלחמה, ולכן כולם מחוברים לעניין הזה, כך צריך גם להיות.
זאב בוים: הלא כל מי שיש לו אוזן לא מוזיקלית מבין את נימת הדברים פה, ואני מתקומם נגד העניין הזה.
זאב בוים: לאף אחד אין מונופול פה, לא לקלוט את הבעיות ולא לתת פתרונות.
זאב בוים: כולם צריכים להיות בעניין הזה יחד.
מרינה סולודקין: התביעות שלי למשרד הרווחה, למה אתה מקבל על חשבון משרד הקליטה, אני לא מבינה.
מרינה סולודקין: אנו דנים בנושא, ולא על משרד הקליטה.
זאב בוים: לא, אנו דנים בעולים, וכל מה שקשור בטיפול בעולים זה קודם כל המשרד הזה.
זאב בוים: לכן האנשים שלו נמצאים פה, גם השר חשב שהנושא הזה חשוב, כי כתובת לקליטה זה אנחנו.
מרינה סולודקין: עד חמש שנים, זה מנהל המחוז.
זאב בוים: בעניין הזה הייתי מציע, אדוני היושב-ראש, שתאפשר למנכ"לית להיכנס ליתר פירוט.
זאב בוים: לא הייתי נכנס אלמלא הדברים ששמעתי.
זאב בוים: חשבתי שצריך להגיב.
מיכאל גינקר: שלושה שבועות הייתי בצפון, בכרמיאל, שכחתי איך נראה המשרד שלי בתל-אביב.
מיכאל גינקר: חוויתי הרבה חוויות, ועכשיו אני מנסה להבין על מה הוויכוח, על הפוליטיקה, מי עולה ומי לא - איך זה קשור למציאות הנוראית שעשרות-אלפי עולים חיים בה?
מיכאל גינקר: אף משרד ממשלתי לא עובד, לא משרד הפנים, יושבת פקידה, אם הגיעה לעבודה, היא לא פותחת דלתות.
מיכאל גינקר: היא לא מכניסה אנשים, אני לא יודע לפי איזו הוראה.
מיכאל גינקר: יש גם עולים שרצו לקבל דרכון, זאת סוגייה אחרת.
מיכאל גינקר: זה גם מתחת לקטיושות.
מיכאל גינקר: משרד הקליטה, אין אף אחד בכרמיאל, אך הייתי בקשר עם חיפה, נהרייה, מעלות, יש לי מנדט לייצג גם מקומות אחרים.
מיכאל גינקר: אחרי היום החמישי, במשרד הקליטה היו אנשים, התעניינו, מה המצב, התייצבו לעבודה, אך הם לא השתלבו בפעילות בשטח.
מיכאל גינקר: ברמה של מטה, קו פתוח - זה כן, פעילות בשטח – לא.
מיכאל גינקר: איך זה קשור להצהרות של משרד הקליטה על ליווי אישי?
מיכאל גינקר: זה לא אני המצאתי, זה הצהרה של משרד הקליטה, להצמיד יועץ אישי וליווי אישי לכל עולה.
מיכאל גינקר: אני מבקש ללוות את העולים לא רק ברמה תיאורטית, אלא גם במצב שיש לנו מלחמה.
מיכאל גינקר: הביטוח הלאומי עד עכשיו, לא הבנתי מה קרה אתם, כל הגופים הממשלתיים, לשכת התעסוקה – אנשים ברחו, סגרו את הדלתות.
מיכאל גינקר: יכולים להגיד שהקצבאות מועברות, אבל למה לא לנצל את עובדי המדינה בקשר עם קשישים - יש הרבה עבודה שם שעושים אותה מתנדבים, הרשות המקומיות מגייסת אותם, אני לא מבין, למה המשרדים האלה והגופים הממשלתיים לא עובדים, אם הרשות המקומית גם בורחת, אם המשטרה גם בורחת, האנשים מופקרים לחלוטין.
מיכאל גינקר: לגבי פינוי, עד כמה שהבנתי מפיקוד העורף, אנו לא במצב מלחמה, ואין פינוי, אך פינוי בפועל יש.
מיכאל גינקר: עשרות-אלפי אנשים מתפנים באופן עצמאי, אם יש לאן להגיע, למשפחות ילידי הארץ יש חברים קרובים.
מיכאל גינקר: למשפחות של העולים, לרובם אין לאן להגיע, הם מצלצלים ל-106, הוא מופצץ, יש מאות אנשים בכל עיר בהתנדבות, בתורנויות, אף אחד לא סופר שעות, מענה בכל השפות.
מיכאל גינקר: אנו מנסים לארגן הסעות לכל מקום, שבאופן אקראי אנו מוצאים, אני הייתי בעיריית כרמיאל, שלחתי עשרות אוטובוסים.
מיכאל גינקר: אני מדבר על מרכז השלטון המקומי.
מיכאל גינקר: יש לנו מטה חירום, יש לנו מאגר מידע על המשפחות שקולטות משפחות מהצפון.
ראובן ריבלין: אתמול שמעתי את שר הפנים אומר בקריית שמונה, כי נפגשנו, אך אמר את זה בפורום, שכל רשות מקומית שמסיעה ילדים לאוורור במרכז, כל ההסעות יהיו על חשבון משרד הפנים.
מיכאל גינקר: אני לא יודע על זה.
מיכאל גינקר: יוצאים גם קשישים ומשפחות, ואני צריך לומר תודה רבה לכל מי שעזר, לגאידמק, לסוכנות היהודית, לג'וינט, לקרן סאקט"א-רש"י, לכל מי שהביא מאווררים, תודה מיוחדת לערים כמו מבשרת ציון, ראש העין, קדומים, מודיעין, ראש העין, קדומים, הרבה התנחלויות, גוש עציון, אלון שבות, יש אנשים שנתנו את הלב, אפילו לא מבררים איזו משפחה נכנסת.
מיכאל גינקר: רק מכרמיאל אלפי משפחות יצאו.
מיכאל גינקר: אני שואל, איפה תפקיד המדינה בכל הנושא?
מיכאל גינקר: לדעתי, ברוב התפקוד פה היה כישלון מוחלט שנמשך עד עכשיו, והמדינה לא ממלאת את תפקידה, כפי שאני רואה את זה.
מיכאל גינקר: אם רשות מקומית לא מתארגנת כפי שצריך, אין מענה לצורכי העולים, שזה אוכל לזקנים שיושבים במקלטים, להתקין שם קווי טלפון, טלוויזיות, לפנות אותם, תרופות, קופות חולים.
מיכאל גינקר: יום אחרי ההפגזה הראשונה אגד החליט לבטל את הקווים או לעבור למתכונת מצומצמת.
מיכאל גינקר: עד עכשיו אני לא יודע מה המתכונת המצומצמת של אגד.
מיכאל גינקר: רכבת ישראל צמצמה את זה עד בנימינה, קופות החולים לא עובדות, אחרי זה הן התחילו במתכונת מצומצמת, מרפאות גם לא.
מיכאל גינקר: למה המדינה לא נותנת את הדעת על כך?
מיכאל גינקר: אני יכול שעות לספר על המצב בצפון, פינוי של קשישים, פינוי של כולם.
מיכאל גינקר: אם אנו מול גוף מוצאים פתרון נקודתי, חלקי - מצאנו.
מיכאל גינקר: אם לא - אף אחד לא יציע לנו פתרון אחר, וזה נמשך עד עכשיו.
מיכאל גינקר: היום המצב חוזר על עצמו, ואם המדינה לא תציע פתרון כולל לעניין הזה, העולים יהיו בבעיה רצינית.
מיכאל גינקר: יש משפחות שכבר יצאו, הצליחו לריב עם כל הקרובים והחברים, החליפו כמה מקומות, עשו סיבוב, חזרו לנהרייה, מעלות, קריית שמונה, ושוב מחפשים מקלט אחר בדרום הארץ ובמרכז הארץ.
מירלה גל: אני שמחה, כמובן, על כל פעילות שנעשית על-ידי כל גוף, כל ארגון, חברי כנסת למען העולים החדשים.
מירלה גל: מבלי שהיה צורך בהתערבות גורם חיצוני, מייד ביום חמישי הראשון פתח המשרד לקליטת העלייה מרכז מידע שפועל מאז אותו יום ועד היום ללא הפסקה, 24 שעות ביממה.
מירלה גל: נמצא אתנו גם מנהל מחוז חיפה והצפון במשרד לקליטת העלייה, משה הראל, שגם כמוך, מיכאל, ביקשנו ממנו באופן מיוחד להגיע לישיבה הזאת, שאלמלא כן, הוא לא היה עוזב את אזור הצפון.
מירלה גל: רבים מאתנו, ההנהלה הבכירה של המשרד, ביקרו בשטח מספר פעמים, נפגשנו עם עולים חדשים במרכזי קליטה, במקבצי דיור, במקלטים שונים, וכמובן, נפגשנו עם כל ראשי הרשויות בכל הישובים שהיינו בהם, שמענו מה הצרכים, קיבלנו מענה מיידי למרבית הצרכים, כולל תרופות, כולל מזון, כולל חיבורים עם הרבה מאוד גופים אחרים כמו הג'וינט, משרד הרווחה, קרנות וגופים אחרים שנרתמו, וכמובן, משרדי ממשלה.
מירלה גל: אגב, חלק מהפתרונות שניתנו בעקבות פנייה של משרד הקליטה הורחבו לכלל האוכלוסייה, ואסור לנו לשכוח שהעולים החדשים הם חלק מאותה אוכלוסייה ישראלית ותיקה שמתגוררת בצפון.
מירלה גל: נכון, שיש להם הצרכים המיוחדים שלהם, ולכן אנו כאן כולנו כדי לראות מה אפשר לעשות באופן ספציפי עבורם.
מירלה גל: אחת הבעיות המרכזיות היא בעיית המידע בשפות.
מירלה גל: לא היינו צריכים לחכות לפנייה של חבר כנסת כזה או אחר.
מירלה גל: באופן מיידי עם פיקוד העורף נרתמנו לתרגום של כל המידע למספר שפות, יש כאן אתר משרד הקליטה, שהיום מכיל לא רק את ההודעות.
מירלה גל: לפניכם דוגמה של אמהרית, יחד עם פיקוד העורף עשינו את התרגומים האלה בחמש שפות גם בטלוויזיה, גם בחומר קשיח, כולם יכולים לקבל אותו, הכל נמצא על האתר של משרד הקליטה, המידע הזה מועבר גם לרשויות המקומיות, נעשו חיבורים לכל מי שרק אפשר, המידע הזה הועבר גם לרשויות המקומיות, לארגוני העולים למיניהם, ניתן לקבל אותו גם בקשיח והוא גם באתר שלנו, ובערוץ הטלוויזיה 33 משודר כל הזמן בסבבים בשפות שונות.
מירלה גל: אגב, לא הסתפקנו רק בהודעות של פיקוד העורף, כל המידע של משרד הבריאות, של מס רכוש, של שירות התעסוקה, כל גוף שיש לו נגיעה ושיש לו חומר רלוונטי לתקופה הזאת מתורגם על-ידינו ועומד לרשותם של העולים החדשים ושל הגורמים ברשויות כדי לתת את המענה במקום.
מירלה גל: מעבר לכך, אנו נמצאים באמצעות הקו הפתוח שלנו, שפועל 24 שעות ביממה, אנו קשובים לצורכי העולים.
מירלה גל: קיבלנו מאות פניות של עולים חדשים, הם טופלו.
מירלה גל: להגיד לכם שכל עולה חדש שביקש – כמו הוותיקים – לא כל עולה חדש שביקש פתרון של מעבר למרכז, נמצא הפתרון.
מירלה גל: יש לעתים בעיה של שפה, גם כשיש ישראלים ותיקים או עולים מתפוצות אחרות שמוכנים לקלוט אנשים מהצפון, יש לעתים בעיה של השפה.
מירלה גל: אגב, זה לא תמיד הצד שקולט, שלא רוצה, אלא גם לא פעם ופעמיים כשמצאנו סידור לעולה, הוא לא רצה להגיע.
מירלה גל: נתנו גם פתרונות ייחודיים במסגרת מקבצים אחרים שיש לנו לאנשים עם צרכים מיוחדים, אנו נמצאים בקשר עם כל הרשויות, וצר לי לשמוע, מיכאל, את הטענות שלך, נדמה לי שגם דיברנו אישית.
מיכאל גינקר: העובדת שלך בקושי חזרה אליי.
מירלה גל: נתנו מענה בכל המקומות, גם במקומות שבהם בימים מסוימים לא פעלו, לכל העולים ניתן מענה.
זאב בוים: אני רוצה להדגיש את עניין הפינוי.
זאב בוים: אין מדיניות של פינוי.
זאב בוים: ממשלת ישראל לא החליטה שהיא באופן מסודר מטעם המדינה מבצעת פינוי מישובים, אנו מדברים על הישובים במלחמה שהם תחת אש.
זאב בוים: בשטח קורה מה שאנו יודעים, כל מי שהיה יכול, אם אין בו עמדה עקרונית אידיאולוגית, אני מכיר כמה אנשים שיש להם, שאמרו: אותנו אף אחד לא יזיז מפה, זה הבית שלנו.
זאב בוים: יש כאלה.
זאב בוים: לא עשיתי סקר, אני חושב שהם לא מעטים.
זאב בוים: יש כאלה שאמרו: מלחמה, יש לנו אפשרויות, נממש עכשיו את החופש שחשבנו לעשות במקום אחר, אנשים זזו למרכז הארץ, לדרום הארץ וגם לחו"ל, כל אחד לפי יכולתו, וזה גם אומר שאנשים שרצו מאוד לצאת, לפי יכולתם לא היו יכולים לצאת, והם תקועים שם.
זאב בוים: כמדינה אין מדיניות פינוי, אבל מי שמבקש ולא יכול לצאת, באים הרשויות, שזה המדינה, השלטון המקומי וכו', ומעמידים את האמצעים לפנות אותם.
זאב בוים: אני יכול לתת דוגמה של פינוי שהוא כמעט ממוסד.
זאב בוים: כשנפתחה המלחמה, והקטיושות הראשונות נפלו, אחת במרכז הקליטה בכנען, ואז יש שם שני מרכזי קליטה, אחד שנקרא כנען, אחד שנקרא מרון, בסמיכות, ונפלה שם קטיושה.
זאב בוים: באתי לשם, ראיתי מצב קשה, צפיפות אדירה, כמעט 600 איש בשני מרכזי הקליטה, והדאיג אותי במיוחד שבמרון המיקלוט לא נתן כיסוי לכל האנשים.
זאב בוים: הם ישבו במדרגות עם בעיות סניטריות קשות, עם צפיפות.
זאב בוים: כמובן, גייסו לשם כל מה שניתן היה לטיפול באנשים, מכל הארץ היה עיבוי של המערך המטפל, אבל אלה היו תנאים בלתי-אפשריים.
זאב בוים: הוצאנו כמחצית האנשים משני מרכזי הקליטה כדי קודם כל לתת ביטחון לאנשים והגנה.
זאב בוים: זה נעשה.
זאב בוים: פינינו למרכז הארץ, למרכזי קליטה אחרים.
זאב בוים: מרגע שהיו פניות, וברשויות המקומיות הגיעו קריאות שמבקשים לפנות – אגב, מה שכן היה פינוי ממוסד זה ילדים, לפחות במה שקשור לעולים החדשים אני מתקנא, משרד הקליטה באופן מסודר וממוסד לכפרי נוער, לקייטנות, בהסכמת ההורים, בדרך-כלל בגילאי 10 ומעלה, פינינו באופן מסודר, והשאר זה סיוע לפינוי לא ממוסד לפי פניות ובקשות של העמדת האמצעים לפינוי.
מירלה גל: יש לנו בצפון תשעה מרכזי קליטה שמופעלים על-ידי הסוכנות היהודית, יש שיתוף פעולה מלא, הסוכנות נרתמה מיידית, עשינו פעילות משותפת והורדנו את הילדים לכפרים בדרום, דיללנו במקצת את מרכזי הקליטה, כמה שניתן היה, אותו כנ"ל לגבי מקבצי דיור והוסטלים בצפון, וניתן מענה לכלל התושבים במקומות האלה יחד עם הרשויות ויחד עם גופים נוספים.
מירלה גל: אנו מוציאים לא מעט ילדים וגם מבוגרים לימי אוורור מחוץ לרשות, יש עשרות אוטובוסים שיוצאים מדי יום מהישובים השונים לכיוון תל-אביב, לחולון ולמקומות אחרים.
מירלה גל: זה לא פינוי לאורך זמן, אך זה נותן להם רענון, והפעילות הזאת מבורכת.
ראובן ריבלין: הארגונים האלה הם של מרכזי הקליטה?
מירלה גל: לא רק.
מירלה גל: אנו פועלים בשיתוף עם הרשות המקומית.
מירלה גל: מול כל הרשויות עבדנו, פינינו ילדים ואנשים לימי אוורור, בהרבה מקרים גם יזמנו.
מיכאל גינקר: לא מספיק.
מירלה גל: יכול להיות שלא מספיק, אנו עושים כמיטב יכולתנו.
מירלה גל: אני לא מכירה פניות של ישובים שביקשו מאתנו ולא נענינו.
מירלה גל: נמשיך לעשות כמיטב יכולתנו הן במסגרת הרשויות, הן במסגרת מרכזי הקליטה, מקבצי הדיור.
מירלה גל: ביקרנו מספר פעמים בשטח, ואנו מדברים על העולים החדשים כעל אוכלוסייה חלשה.
מירלה גל: במקומות שנפגשנו עם עולים חדשים, זאת אוכלוסייה חזקה, שמדברת כל כך שצה"ל ישלים את המלאכה, הם נשארים במקום.
מירלה גל: אני חושבת שעל כולנו להצדיע לעולים החדשים על החוזק שלהם ועל העמידה שלהם.
מירלה גל: נכון, יש להם צרכים מיוחדים מתוקף היותם עולים חדשים.
ראובן ריבלין: הם ציוניים, הם באו ארצה.
זאב בוים: אני נתקלתי בתופעה של עובדי משרד שלא התייצבו לעבודה.
זאב בוים: שאלתי: מה זה הדבר הזה?
זאב בוים: הסתבר שיש פה בעיה בסיסית, שבכלל לא חייבו את העובדים, לא היתה החלטה לחייב את האנשים להתייצב במקומות עבודה.
זאב בוים: להפך, אמרו לאנשים: סוגרים את העניינים, וכל אחד יתפוס מחסה.
זאב בוים: הדבר הזה לא מצא חן בעיניי, דיברתי עם מנהל המחוז, כינסתי את כל עובדי הלשכות שלנו בצפון, היו אנשים שלא באו.
זאב בוים: יש אנשים שכאזרחי הצפון פינו את עצמם.
זאב בוים: אם לא מצאת בכרמיאל- -
מיכאל גינקר: גם לא במקומות אחרים.
זאב בוים: אני לא שמח בזה, כינסתי את עובדי הלשכות, ואמרתי: אין לנו כלים בגלל המציאות שנוצרה, ושלא היתה החלטה.
זאב בוים: יכול להיות שצריך לקבל החלטה כזאת, אני הולך להעלות את זה בממשלה, עוד לא נגמרה המלחמה הזאת.
זאב בוים: סברתי שגם אם אין משהו פורמלי, מוסרית עובדי משרד הקליטה צריכים ב-100% להתייצב.
זאב בוים: לצערי, היו מקומות שפחות.
זאב בוים: דיברתי עם האנשים, וביקשתי ממנהל המחוז להרים טלפונים אישיים לעובדים שלא התייצבו, ולומר להם לחזור לעבודה.
מרינה סולודקין: גם בנקים.
זאב בוים: אני לא אחראי על הבנקים.
זאב בוים: אני לא יכול לחייב אותם, זאת הבעיה.
מירלה גל: לפחות ברמה של הסיועים הכספיים שהמשרד נותן לעולים, שום דבר מהדברים האלה לא נפגע, נהפוך הוא, העברנו תשלומים לבנקים בלי צורך בהתייצבות.
מירלה גל: הכפלנו את סל הקליטה שניתן לעולים החדשים בשדה התעופה, לכל אלה שמגיעים צפונה, כדי שלא תהיה בעיה אם הבנק סגור, יש להם סכום הכסף, אנו גם נותנים פתרונות ייחודיים לאנשים שנמצאים במצוקה באמצעות קרנות שלנו.
מירלה גל: אנו גם נמצאים היום במבצע של סבבי טלפונים לעולים החדשים שנמצאים בצפון כדי לבדוק מה מצבם.
מירלה גל: מרינה, הנושא של חמש שנים הוא ממש לא רלוונטי, אגב, גם בשום תחום אחר אין תחום של חמש שנים סיוע של המשרד.
מרינה סולודקין: פנינו לקרן מנהל המחוז, עד חמש שנים בארץ, ואני מסכימה עם זה, ואתם לא צריכים להיענות לבעיות במשרדים אחרים.
מרינה סולודקין: משרד הרווחה, משרד התקשורת, בנקים.
מיכאל נודלמן: אנו לא חושבים שרק משרד הקליטה צריך לטפל במצב החירום הקשה.
מיכאל נודלמן: חבר הכנסת שרנסקי, בבקשה.
535: ברוך השם, בזמן המלחמה הצלחנו כולנו להיות מאוחדים, כמעט אין קואליציה ואופוזיציה בכל הרמות – בכנסת, בוועדות, אפילו בתקשורת.
535: אני מופתע שיש פה מתח באוויר, כאילו אידיאולוגי.
535: אני חושב שאין הבדלים אידיאולוגיים פוליטיים, אבל יש הבדלים, ובשבילי זה דה ז'ה וו של לפני 15 או 20 שנה, גישה של חלקים של המדינה בצד אחד וציבור של עולים מהצד השני, כשחושבים מה צריך להיות ומה יש.
535: אין לי ספק שמשרד הקליטה והעובדים שהולכים לעבודה עושים הכל, יום ולילה, כדי לעזור, אבל כאשר מנכ"ל המשרד אומר שלכל עולה יש תשובה, אבל יש כל-כך הרבה עולים בלי תשובה, כלומר לכל עולה שאתם מגיעים אליו יש תשובה, ולהבדיל, זה מזכיר לי סיסמה עלובה, שלכל משפחה בגוש קטיף יש תשובה, והתברר שלרוב אין.
535: אין לי ספק שמי שבמגע אתם ויכול לעזור, הוא עושה הכל.
535: אמרתם שהעולים הם חלק אינטגרלי של האוכלוסייה.
535: זה החלום שלי, אבל אם היום החוג של העולים בצפון הוא כ-20%, אולי קצת יותר, ובמקלטים מ-50% עד 90% עולים, זאת ההוכחה שיש בעיות אחרות שיש לטפל בהן, לפי גודל הבעיות.
535: אני חושב שזה היה בענבי זעם, ב-93', אני חושב, שנפלו קטיושות, נסעתי לקריית שמונה.
535: שלושה ימים גרתי במקלטים יחד עם העולים.
535: המצב היה מאוד מוזר - אז העלייה היתה ממש טרייה - מצד אחד ראש העיר הכריז: לא בורחים, כולנו גיבורים, אך אנשים לא הבינו מילה בעברית.
535: לא היה אז גאידמק פה, ארגנתי שני אוטובוסים, וראש העיר אמר:
535: אני לא אתן לכם להפוך את העלייה שלנו לעריקים.
535: אז התחלתי לחשוב, שצריך מפלגה רוסית.
535: זאת היתה ציניות כל-כך בולטת.
535: כל מי שהיה יכול, לקח אוטו ונסע.
535: כמעט לאף אחד מהעולים לא היתה מכונית.
535: גם האוטובוסים לא נסעו, כי פחדו.
535: ברוך השם, המצב לא כזה היום.
535: בבית הכנסת שאליו אני הולך במרכז בירושלים כתוב: אמונה מארגנת, כל מי שיכול, משפחות וכו'.
535: זה טוב מאוד, אבל לא בושה שמרכז קליטה, תארגן מבצע בכל הארץ, כל מי שרוצה לקחת את האנשים, ואנו נארגן.
535: כלומר זה לא שמשרד הקליטה לא עושה מספיק, אבל הגישה המערכתית, כנראה, צריכה להיות אחרת, אם יש מקומות ש-70% או 80% ממי שנשאר במקום אלה דוברי רוסית, יש בעיה מערכתית, שצריך לטפל בה.
משה ויגדור: כשהמלחמה התחילה לפני כעשרים יום היו במרכזי הקליטה בצפון כ-3,500 עולים מארצות שונות, חלקם היו תחת אש – חיפה, קריית ים, כרמיאל, נהרייה, צפת, איילת השחר.
משה ויגדור: על-פי הנחית יושב-ראש הסוכנות, מייד נכנסנו למספר כיוונים.
משה ויגדור: תגברנו מייד בעובדים שלנו מהמרכז ומהדרום את המרכזים בצפון, וכל העובדים של הסוכנות נמצאים במקום, כולם הופיעו, עובדים מאז 7 ימים, 24 שעות, סופי שבוע, עושים את כל העבודה, הכל נעשה בתיאום מלא עם משרד הקליטה.
משה ויגדור: במרכזי הקליטה עצמם החלטנו מייד להוציא את הצעירים בתיאום עם משרד הקליטה למחנות הנוער, כפרי הנוער של הסוכנות.
משה ויגדור: כ-600 ילדים בגילאים 10 עד 18 יצאו לכפרי הנוער.
משה ויגדור: אנו מארגנים מפגשים שבועיים בין ההורים לצעירים.
משה ויגדור: אתמול היה יום הורים גדול מאוד בהדסה נעורים, כשהורים ממרכזי הקליטה בצפון ביקרו את ילדיהם.
משה ויגדור: במקביל התחלנו גם להוציא עוד כ-16 אלף צעירים בגילאים האלה מהצפון לכפרים שלנו ולמקומות אחרים שאיתרנו עם משרד החינוך במרכז במסגרת מה שקראנו "שמים את הצעירים במרכז", וגם שם יש פעילות שחובקת את החברה הישראלית, גם תושבים ותיקים, גם ילדים של עולים חדשים, גם כפרים ערביים, מכל קשת האוכלוסייה.
משה ויגדור: בנוסף, החלטנו מייד לעשות מאמץ ולהתחיל להתקין מזגנים וטלוויזיות ומתקני תאורת חירום במקלטים בצפון.