GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציפי פינקוס: מבחינתנו, משפחה זה כל הרכב משפחתי, אנחנו מדברים על עולים מכל העולם, אנחנו מדברים על ילדי נעלה אנחנו מדברים על סטודנטים עולים בודדים, על חיילים בודדים, התחלנו לחבר את העולים לפני שמגיעים לארץ, בטיסות המרוכזות שהגיעו אתם 230 משפחות הם חוברו למשפחות ישראליות עוד לפני שהגיעו לארץ.
ציפי פינקוס: התכנית בנויה על כך, שהחברה הישראלית עובדת ברשתות חברתיות, עולה שלא משולב בתוך הרשת החברתית לא משדר באותם ערוצים ולא נקלט באותם ערוצים.
ציפי פינקוס: לכן אנחנו בתוך "בבית ביחד" מבינים שכל משפחה ותיקה שתיקח על עצמה ליווי של משפחה עולה אחת תעשה אצלה את השינוי הגדול.
ציפי פינקוס: אחרי שלוש שנים של קיום התכנית הגענו כבר ל- 20,000 משפחות של "בבית ביחד" עולים וותיקים כשאני מניחה, וזה מה שאנחנו מנסים לעשות יחד עם מכללת רופין, לשדרג את כל התשומות שלנו זאת אומרת להגיע לתפוקות אחרות.
ציפי פינקוס: הקבוצה הזו היא קבוצה של אקדמאים שבאים מתחומים שונים, יחד עם מכללת רופין אנחנו בונים את השפה המשותפת של עוסקים בנושא של עלייה וקליטה.
ציפי פינקוס: אנחנו מקבלים פה גם ידע תיאורטי ברמה אקדמית מאד גבוהה, הרבה כלים הרבה מיומנויות, אנחנו גם לומדים גם מתרגלים וגם מיישמים בשטח.
ציפי פינקוס: מעבר לקבוצה הזו, בשיתוף הפעולה של הסוכנות היהודית עם מכללת רופין אנחנו מתכננים היום מחקרים משותפים לנו ולמכללת רופין.
ציפי פינקוס: אנחנו שותפים בפיתוח הזה של השנתון שיעסוק בנושא של עלייה וקליטה, והרווחים שגם הסטודנטים של רופין מתנדבים ב"בבית ביחד" זאת אומרת שיש לנו היום גם סטודנטים שמגויסים בתוך הלמידה שלהם לעשות את הסטאז' אצלנו בתכנית.
ציפי פינקוס: אנחנו יכולים לספר הרבה מאד סיפורי קליטה יוצאים מהכלל.
אברהם מיכאלי: מאיפה מגיעים החברים היקרים שפה, מבחינת המסגרת?
ציפי פינקוס: מהסוכנות היהודית, המחלקה לעלייה וקליטה אגף לקליטה בקהילה, ואלו רכזי "בבית ביחד".
ציפי פינקוס: אנחנו עובדים בפריסה ארצית, יש פה עשרה עובדים שעושים את העבודה.
ציפי פינקוס: אנחנו מגייסים את המשפחות הותיקות, מגייסים את העולים כי הם לא קהל שבוי, גם אותם צריך לגייס לתוך התכנית, בצד המסלול של משפחה מלווה משפחה, נוצר מסלול של מתנדבי משימה, אותם מתנדבים ותיקים שאומרים לנו שבנקודת זמן זו של החיים שלהם הם לא יכולים לחייב את המשפחה שלהם אבל אישית הם רוצים להתנדב.
ציפי פינקוס: יש לנו מעל 1500 מתנדבים כאלה שמלמדים עברית או מלמדים מחשבים או מדברים על הסכסוך העברי ישראלי.
ציפי פינקוס: כל הדיאלוג שאנחנו מייצרים בצורה מאד מובנית ושיטתית, עם הכלים שאנחנו מקבלים גם כאן.
ציפי פינקוס: כל הדיאלוג הזה צריך ליצור את המעורבות של החברה הישראלית בקליטת עלייה, בעידוד עלייה ובתרומה שהעליות השונות מביאות לתוך החברה הישראלית.
ציפי פינקוס: כשאנחנו שואלים את המשפחות הותיקות בעצם למה אתם עושים את זה?
ציפי פינקוס: כי בהתחלה חשבנו שהחברה תהיה צינית והיינו סקפטיים כשהתחלנו את זה, אבל כשאומר לי בחור צעיר שהוא מתרוצץ בכל העולם להכיר תרבויות חדשות ופתאום הוא שם לב שהם שכנים שלו, אז זה משהו שאנחנו הבאנו אליהם לחברה הותיקה.
ציפי פינקוס: מישהו אחר שאומר שזו הדרך הכי פשוטה שלו להדגים את ערך הנתינה לילדים שלו.
ציפי פינקוס: זה נורא פשוט, הם גרים לילדים וחשוב לי לציין שהחיבור שאנחנו עושים בין המשפחות זה על מכנה משותף, זה לא על עוזר ונעזר, אלא מכנה משותף.
ציפי פינקוס: לשני הצדדים יש אינטרס משותף או משהו שמחבר בניהם.
ציפי פינקוס: זה יכול להיות תחביב, או כל דבר אחר.
ציפי פינקוס: אנחנו עושים אינטראקציה בהתחלה שאולי היא מלאכותית אבל יוצרים מעגלים ורשתות חדשות.
משה שריר: אולי תספרו אתם מה קבלתם מההכשרה הזו.
חזי: התכנית הזו ברופין מאד חשובה לנו אנחנו כולנו בדעה שהיא תורמת לנו הרבה הרצאות שלא רק מעניינות אלא גם מאד מעשיות מבחינתנו.
חזי: לדוגמא בנושא של שיווק אנחנו מכינים תכנית שיווקיות כדי להתאים אותם לתכנים שאנחנו לומדים פה.
חזי: בהכללה היא מאד חשובה לנו אנחנו באים מכול מיניי חלקים רחוקים מהארץ, ומבלים פה יום שלם בבועה סגורה מנותקת מסדר היום השוטף שלנו ועוסקים בדברים שברומו של עולם ברמה אקדמאית.
חזי: אנחנו מאד מרוצים וחוזרים ואומרים תודה.
משתתפת בתכנית: חבר הכנסת נודלמן היה אצלנו בירוחם והיה הראשון ששמע על התכנית, ובאותו זמן הוא איחל בהצלחה ואמר שהוא מאד רוצה לשמוע על ההצלחה של התכנית.
משתתפת בתכנית: אז עכשיו שמעת על הצלחת התכנית.
מיכאל נודלמן: אני שמח לשמוע על זה.
מיכאל נודלמן: את אותם מילים אמרתי גם לצעירים, כל אחד בוחר בדרך שלו אבל הוא צריך להגיע עד הסוף ולא לחשוב שצריכים לעזור להם כל הזמן.
מיכאל נודלמן: צריכים לעזור, בן אדם צריך לחשוב בראש שלו שהוא הולך בדרך לבד.
מיכאל נודלמן: כאשר הגעתי לארץ הגעתי לאולפן והיו אנשים באולפן שאמרו שהם באו לחיות פה כיהודים ומגיע להם הכול.
מיכאל נודלמן: מי שדיבר כך עד היום לא עובד וסובל ומי שהיה מוכן לעבוד קשה עלה והתקדם.
מיכאל נודלמן: זה מה שאני אומר לכולם מהניסיון שלי, אם יש מטרה ויש כוח נפשי ופיזי להתקדם למטרה, תנצח בסוף.
מיכאל נודלמן: הייתי נשיא הפורום הציוני והייתה ועדה לא כל כך קלה, בשבילי כל שנה הייתה שלוש שנים, אבל היינו חזקים והסוכנות תמכה וזה נגמר בסדר.
מיכאל נודלמן: בעניין הזה אני צריך להגיד שאני רואה שיושבים פה אנשים מכל הגילים וכל הארץ, זו הפתעה גדולה כי אמרתי שהיה פורום ציוני והמטרות שם היו דומות, אנשים היו בלי ידע והשכלה אבל זה לא היה כמו שצריך להיות, אני רואה שזו הצלחה גדולה ואני שמח לראות אתכם, זה נותן לי כוח לעשות דברים בכנסת.
מיכאל נודלמן: אני צריך להגיד שהשיטה של משפחה מלווה זו השיטה הכי טובה שיכולה להיות ויהיה יותר קל לעולים ומי שעוזר לחלשים הופך לאיש חזק כי הוא מבין שהוא עזר למשפחה להיקלט וגם לחיות כמו בן אדם במדינה.
מיכאל נודלמן: עברתי תהליך של קליטה ועד היום קשה לי לעבור דרך רחובות , זה תהליך מאד קשה אבל אם אתם עוזרים לאנשים זה כבוד גדול.
אברהם מיכאלי: שמעתי על התכנית הזו אבל יש בעיה בארץ שהרבה תכניות בכל מיני גופים טובים, הדברים האלה לא תמיד ידועים ברמת השטח.
אברהם מיכאלי: אם אני נתקל בבעיות בשטח והייתי יודע על תכנית כזו זה היה עוזר לי.
אברהם מיכאלי: אולי צריך לחבור לעוד אנשים .
אברהם מיכאלי: אין ספק שאנחנו מדינת הגירה והמכון הזה, עיקר ההגדרה שלו הוא מכון להגירה, אנשים כמוכם אולי כבודדים יכולים להפיץ את הרעיון שיש הרבה מאד אנשים שאולי לא חשבו על זה שצריכים להתחבר ולעזור למשפחות עולים.
אברהם מיכאלי: אני חושב שהתרומה של הקהילה בקטע של קליטה זה הרבה מעבר לממשלה ולעמותות.
אברהם מיכאלי: במקרה אני נפגש עם קבוצה של נוער יהודי מאתיופיה שגר באור יהודה היה שם לא מזמן אסון שחייל נהרג במלחמת לבנון, אני ראיתי איך הקהילה טיפלה במשפחה.
אברהם מיכאלי: הם לא היו משפחה גדולה וזה לא היה רק בגלל ההלוויה אלא כי היה להם קשר חם עם המשפחה כבר מספר חודשים לפני כן והקהילה, שבכלל לא מהעדה שלהם, מכול העדות שידרו חום למשפחה הזו בתקופה של האבל, וזה היה ממש מרשים.
אברהם מיכאלי: לא הצבא יכול היה לעשות את זה ולא המדינה.
אברהם מיכאלי: אין לי ספק שהקשר החם של שכנים או הסביבה, זו הקליטה הכי טובה.
אברהם מיכאלי: לפעמים אולי העולים עצמם משדרים שהם לא רוצים, הרבה פעמים העולים גם מסתגרים בתוך עצמם, הם הביאו את שלהם ורוצים להישאר עם זה.
אברהם מיכאלי: אני גם הייתי עולה וכילד אני יודע שבמשך הזמן החיבור הזה עם הקהילה מפרה אחד את השני ותורם אחד לשני וזה לא רק הנקלטים אלא גם הקולטים שמתעשרים מזה במובן הרוחני.
אברהם מיכאלי: יישר כוח.
זאב אלקין: נושא שאני עוסק בו הרבה בכנסת זה נושא של קליטת ילדים ונוער עולה כי המצב מאד קשה ויש ועדת משנה מיוחדת שעוסקת בזה.
זאב אלקין: הנתונים מעטים מאד גם לגבי ילדים עולים שותיקים בארץ וגם לגבי אלה שהגיעו בשנים האחרונות.
זאב אלקין: השאלה היא אם התכנית עובדת רק ברמה של בין מבוגרים למבוגרים או שיש התייחסות גם לנוער?
ציפי פינקוס: התכנית קיימת בסך הכול שלוש שנים, התחלנו את זה מרעיון ואחר כך פיתחנו את התורה, את הכלים הכשרנו עובדים והתחלנו לחבר בניהם.
ציפי פינקוס: חשבנו באיזה אסטרטגיה לנקוט, האם להיכנס לתוך בתי ספר ושם לחבר בין הנוער להורים, או אחרת.
ציפי פינקוס: התחלנו את השיווק שלנו בהתחלה בשיטת חבר מביא חבר במעגלים הקרובים שלנו ויש לנו הרבה מודלים.
ציפי פינקוס: בשנת 2005 כשראינו שיש לנו מוצר מדליק שאנשים מגיבים אליו מאד טוב, גם העולים וגם הותיקים, יצרנו את המועצה הציבורית של "בבית ביחד" שבראשה עומדת עופרה שטראוס יחד עם מושיק תאומים דוד קוליץ ודידי ארזי, זליברסקי היה גם במועצה ואז הוא נבחר ליושב ראש הנהלת הסוכנות.
ציפי פינקוס: אז יצאנו עם הקמפיין לגיוס החברה הישראלית הותיקה והגיעו 3000 ישראלים ותיקים.
ציפי פינקוס: אנחנו מעט מידי זמן בקליטה של המשפחות האלה, בחיבור, בסוף השנה הזו אנחנו מסתכלים אסטרטגית לחמש השנים הבאות, עשינו בדיקה, כל הקולגות שלי כאן מה היום השירותים שהנוער העולה מקבל, איזה רשתות תמיכה יש להם.
ציפי פינקוס: ראינו שלא הרבה ואנחנו צריכים לקבל החלטה אם נכניס אסטרטגית עכשיו ל"בבית ביחד" דרך הנוער או המסלול האחר שלנו שהוא מאד משמעותי.
ציפי פינקוס: היום אנחנו מדברים על חיבור משפחות בטרם עליה שלהם.
ציפי פינקוס: משפחות שאנחנו יודעים שעולים בעוד חצי שנה או שלושה חודשים, אנחנו יודעים לאן הן מגיעות, מאתרים את המשפחה התואמת שלהם ומתחילים את הדיאלוג שלהם עוד לפני שהם עלו שזה נראה לו משהו מאד משמעותי למשפחות שעולות וגם לותיקים כמובן.
ציפי פינקוס: זה גם עוזר לנו כי אנחנו מתקשים לקבל את שמות המשפחות העולים ברשויות השונות.
ציפי פינקוס: אנחנו לא רוצים לבזבז הרבה מידי זמן לאתר איפה נמצאים העולים אנחנו מתקשים לקבל את השמות כך שזה לא בעיה של הכנסת זו בעיה במערך הבין משרדי.
זאב אלקין: מחלקת קליטה בעירייה לא יכולה לשתף פעולה?
ציפי פינקוס: יש מקומות שכן ויש מקומות שלא.
ציפי פינקוס: זה הון שאסור לשחרר למקום אחר, זה תחת נושא חוק החיסיון.
זאב אלקין: כל המשמעות של משפחה עם משפחה טרם עליה, העלייה לצערנו היא לא גבוהה מידי לאור הדיון שלנו מאתמול אולי היינו צריכים לחשוב על משפחה למשפחה טרם ירידה.
זאב אלקין: לנסות לאתר משפחות שהן במצב בעייתי ולנסות לטפל בהם.
אברהם מיכאלי: לגבי הנוער, בלוד יש את מורשת יהודי לוב והם פיתחו את זה בצורה מאד יפה, יש גם את מורשת יהדות בבל ועוד.
אברהם מיכאלי: הם לקחו ילדים מעולי אתיופיה וקבעו אתם תכנית שהם באים לבקר במורשת שלהם ודרך חיבור מורשת של יהודי לוב ויהודי אתיופיה הם עושים לילדים פרויקט של קירוב נוער לותיקים.
אברהם מיכאלי: יש הרבה דברים ורעיונות שאפשר לממש בשטח, והרבה פעמים השטח צריך לתת את הדחיפה או סוכריות קטנות, ונעזור לכם.
אברהם מיכאלי: גם במסגרת ועדת המשנה של הנוער אנחנו מתמודדים עם בעיות כאלה קשות של נוער וזה לא שייך לעלייה, יש עליות ותיקות ועליות חדשות צריך לחשוב איך מגדלים את הנוער הזה כדור מוצלח.
ציפי פינקוס: לגבי בני נוער ב"בבית ביחד" לילדי נעלה אנחנו מגייסים את המשפחות שקולטות אותם והרבה פעמים מתוך סיפורים של השטח, אלה חיבורים שילד אומץ על ידי המשפחה, בני נוער של "בבית ביחד", ילדי נעלה וחיילים בודדים.
זאב אלקין: את תכנית נעלה אני מכיר היטב הייתי בצוות הראשון שהקים אותה, אבל התכנית הזו היא דגם מצוין של קליטה שלצערי לא מתממש במערכת החינוך הישראלית הרגילה.
זאב אלקין: היא דווקא מעטפת שלכאורה היינו מצפים שתהיה יותר פגיעה כי ילד מגיע בלי ההורים אבל היום באופן מפתיע היא מערכת יותר מוגנת ממצב של ילד עולה רגיל.
זאב אלקין: לכן האתגר עדין שם, עם כל החשיבות של העזרה ל"נעלה" הבעיות הבוערות שלנו הם לצערי בגזרה רחבה.
מיכאל נודלמן: תודה לכם ואני מאחל בהצלחה גדולה.
מיכאל נודלמן: מפגש מסכם עם צוות המכון והנהלת המרכז האקדמי רופין
זאב אלקין: אני מניח שאני לא אחדש, וחבריי בטח יצטרפו אלי שזה מאד מרשים.
זאב אלקין: כמו שאמרתי לפני שיצאנו לדרך, שעצם התעוזה להיכנס למים האלה ולנסות להוביל את התחום הזה זה לא שגרתי במערכת האקדמית, ואני מכיר את זה היטב וכשרואים בפועל זה מאד מרשים.
זאב אלקין: אני חושב שתפקידנו לנסות ולעזור כמיטב יכולתנו.
זאב אלקין: יש לי שאלה לסוניה ואליכם, האם ניסיתם לבוא בדברים עם הגופים השונים, גם של המדינה כמו משרד הקליטה או עם הסוכנות והג'וינט, לבוא בדברים בשני כיוונים מעבר להשגת תקציבים.
זאב אלקין: יש שני תחומים חשובים אם רוצים שזה יצליח לטווח הארוך, הראשון זה שיתופי פעולה בהכשרה, פה יש שדה נרחב כי כל הארגונים האלה, רוב מי שעובד שם לא עבר הכשרה מקצועית בטיפול בקליטה, וסוניה דברה על כך.
זאב אלקין: לכן שיתופי פעולה כאלה יכולים להביא למיצוב המקום, להביא תקציב כי אלו תכניות להכשרות מקצועית ואחר כך תקבלו הרבה סוכנים, כל מי שיעבור את זה ישתף אתכם פעולה אחר כך באותו מקום עבודה שהוא נמצא ואנשים בדרך כלל הם כמו בכיסאות מוזיקליות עוברים ממסגרת למסגרת.
זאב אלקין: השאלה השנייה בהמשך לזה, במיוחד אם תפתחו תכנית למסטר, היא להגיע לסיכומים של הכוונה תעסוקתית למסיימים.
זאב אלקין: להגיע להבנות עם המסגרות שהמכללה מובילה את התכנית הזו אבל שהמסגרות ישתפו אתכם פעולה בניסיון להכניס את האדם לעבודה.
זאב אלקין: גם לקחת אנשים שבתוך מאגר העבודה וגם שתקבלו שם מקום שממנו משתלבים במערכות האלה כי אז זה יכול למשוך גם תלמידים גם תשומת לב וגם למצב את הנושא.
זאב אלקין: בלי זה, זה קשה כי עדיין הגופים הגדולים ימשיכו לקבל אנשים באותה מידה של זמינות הבן אדם ישאל את עצמו למה לו ללמוד, הוא ילמד משהו אחר ואחר כך ייקחו אותו לעבוד בג'וינט.
משה שריר: הייתי רוצה לומר בנושא הזה שהמדיניות שלנו ליצור מכון פתוח לא מכון שמסתגר בדל"ת אמות של מחקר אקדמי אלא מקום שבו כל אדם וגורם שעובד בשטח ירגיש בן בית.
משה שריר: לכן אני הולך לפנימיות ואומר להם לבוא לראות את המקום, ובשבוע הבא אנחנו עולים לסוכנות היהודית להכין הכשרה של מנהלי מרכזי הקליטה.
משה שריר: זה הביא למצב שהם פנו אלינו ולכן אני הולך לחנוך ממשרד הקליטה ואומר לו שאם פרשתם 20 מוקדי קליטה בשטח לעדה האתיופית והאנשים שהצבתם שם לא קבלו הכשרה בניהול, רופין צריך להיות המקום שיכשיר אותם.
משה שריר: משום שלצד ההתמחות בהגירה וקליטה יש את הממד של מדעי ההתנהגות כלכלה חשבונאות מנהל עסקים ומדעי מחשב שזה התשתית של רופין.
משה שריר: אני לא אחזור על הדברים של הנשיאה שהתפיסה היא ליצור שיתופי פעולה, לתת לאנשים הרגשה של הזדהות ושותפות, יש הרבה מערכות שמכוונות לשמירת נחלות ונכסים וזה קשה מאד.
משה שריר: עד כדי כך שיש מסד קליטה- ממשלת ישראל משרד הקליטה משרד החינוך וג'וינט ישראל אמרנו שזו תכנית פורצת דרך, אין תכנית כזו בארץ שמקבלת אותם ללימודי תואר ראשון במנהל עסקים על כל מערך הגיבוי, מוכרחים את דניאל כרכז שלהם משום שאתה צריך להתחבר להם בנשמה.
משה שריר: ביקשנו עזרה במימון הרכז, יש מסד קליטה שממשלת ישראל משקיעה בו, התוצאה שפידל ורופין מממנים את שכרו.
אברהם מיכאלי: השאלה אם הבעיה היא חוסר נכונות או חוסר הבנה.
סוניה מיכאלי: הבעיה מבחינתי היא שמה שרואים מכאן לא רואים משם, שבארץ נכנסים לשגרה ומאד קשה לשנות את הכיוון בתוך השגרה.
סוניה מיכאלי: הרבה פעמים אנשים אומרים שזה נראה טוב וחדש אבל- ואז מתחילה רשימה ארוכה של אבל וחבל.
סוניה מיכאלי: אני רוצה להמשיך את הכיוון של משה, אני מלווה את המכללה כבר יותר משנה וחצי, ממש מהתחלה וממשרד הקליטה הייתי בין האנשים הראשונים בעקבות הבקשה של השרה דאז.
סוניה מיכאלי: מאד התרשמתי מגישה רצינית עמוקה ואהבה מאד גדולה לנושא.
סוניה מיכאלי: משה בא כבר לקרקע פוריה כי הוא מדבר על מוקדי קליטה שכולם יודעים שזה רק לגבי יוצאי אתיופיה.
סוניה מיכאלי: אני מדבר על עליה גלובלית, שמשרד הקליטה עושה קורסי הכשרה לעובדי המשרד באופן קבוע, והמלצתי במקום להשכיר את בתי המלון שדורשים הרבה כסף, חשבתי מבחינה כלכלית של זמן, ומרצה והרצאה, פשוט לבנות כאן מרכז להכשרת עובדי משרד הקליטה.
זאב אלקין: לכאן כיוונתי את השאלה.
סוניה מיכאלי: אין נביא בעירו.
סוניה מיכאלי: מישהו צריך לבוא מבחוץ, במידה ואתם רואים שזה נכון, ואני מניחה שזה כך, תדעו, שהרעיון שאני מגלגלת משר אחד לשני קיים רק צריך להשמיע אותו שוב ושוב כדי שזה ייקלט כאילו זה חדש.
סוניה מיכאלי: הרצון קיים ההמלצה קיימת, ואני פונה אליך חבר הכנסת אלקין בנושא חינוך, בעקבות הפגישה עם הצעירים יוצאי אתיופיה ודברת על מנהיגות.
סוניה מיכאלי: הבטחתי שאני אעלה את הנושא, ואני מעלה אותו, עוד לא סיימנו עם עיצוב קורס אחד וזה בדיוק המצב שבו אנשים שרוצים משהו חדש יש להם הרבה רעיונות.
סוניה מיכאלי: מנהיגות צעירים, בניית קורס צוערים וכאן נושא החינוך שאתה מרים את הכפפה שלו.
זאב אלקין: לא רק אני, כולם
סוניה מיכאלי: נושא מנהיגות של עולים מכול הצבעים מכול הכיוונים מכול הגוונים וזה בעצם בא מרויטל כאשת משרד החוץ לשעבר, שאין לי ספר שלהעלות את רמת הכשרת העולים ברמה של צוערים, אין ספק שזה ייתן רצון לצעירים לבוא לכאן, זה נותן סמל האיכות לנושא קליטת העלייה ואין לי ספק שרופין פנויה למלא מבחינה אקדמית את זה.
רונית דולב: התהליך של ההבנה של המערכות המוסדיות הוא תהליך איטי.
רונית דולב: מצד אחד כולם מתפעלים אבל בין ההתפעלות לבין התרגום לשפת המעשה יש מרחק מאד גדול, ואילולא הרבה שעות של עבודה שמשה ואני משקיעים והרבה מפגשים עם אנשי מקצוע זה לא היה זז.
רונית דולב: יש את הסנונית הזו שמבשרת על בוא האביב וציפי פינקוס הפכה להיות השגרירה שלנו בסוכנות ובעקבותיה אנחנו מקווים שיגיעו עוד.
רונית דולב: אצל משרד הקליטה אנחנו עדיין לא רואים את זה קורה ויש לכם מקום חשוב להסביר להם, אולי סוניה מבינה את זה אבל רבים אחרים לא מבינים, שיכול להיות לנו תפקיד גדול וחשוב בלעזור להם.
רונית דולב: לגבי נושא החינוך, מהמדד שהצגנו לכם ראינו בעיות בדור שני ושלישי, אנחנו יודעים שתהליך הקליטה הוא תהליך ארוך אם לא מטפלים בו כראוי והנתונים על שיעורי הנשירה של ילדים הם לא נתונים מעודדים בכלל.
רונית דולב: היו פה אגף הקליטה במשרד החינוך וחשבנו שהם יותר מאחרים זקוקים לתכנית הכשרה מאד רצינית בדיוק בנושאים שאנחנו מדברים עליהם, של הפסיכולוגיה של ההגירה ושל גישור תרבותי, אבל הדבר לא קורה.
רונית דולב: אני חושבת שצריך להשקיע הרבה מאמץ בלהעצים את עובדי מערכת החינוך כי אם לא תהיה יותר הבנה איך עובדים עם הילד אנחנו נאבד עוד דור וכולנו נסבול, גם כחברה וגם כמערכות ציבוריות.
רונית דולב: עם הג'וינט אנחנו עדין בריקוד ואנחנו מקווים שהוא יבשיל למשהו.
רונית דולב: מאד קשה להם לוותר על הנחלות שלהם ואנחנו מקווים שנצליח להתקדם בתחום הזה.
רונית דולב: זה תהליך ארוך וכל סיוע מבורך.
שוש ארד: לפעמים יש לי הרגשה שלקחנו את תפקיד המדינה.
שוש ארד: סוניה אמרה שהצברים לא יודעים לקבל עלייה אבל אני חושבת שאנחנו לפחות מבינים את הנושא לעומקו.
שוש ארד: נעשו מאמצים לקשרים עם הסוכנות או עם משרד הקליטה וגם הנושא של ההכשרה עלה בפגישה האחרונה עם סוניה ועם שר הקליטה, לדעתי זה נושא שיוכל להתקדם.
שוש ארד: אבל אני חושבת שזה המקום הכי חשוב שאתם יכולים לעזור לנו, להגיד אנחנו מוכנים להיות הזרוע הפעילה שלכם, כמו שרונית התחילה להגיד, כל גוף שפונים אליו פוחד שלוקחים ממנו חלק מהנחלה וזו לא כוונתנו.
שוש ארד: אנחנו רוצים להקים כאן פרופסיה, אנחנו בהחלט יכולים יחד אתכם לבצע דברים.
זאב אלקין: אתנו זה קשה כי אפשר להגיד על הכנסת הרבה דברים אבל לא זרוע פעילה.
שוש ארד: הקשרים שלכם.
שוש ארד: הלגיטימציה שתגיד לג'וינט ולמשרד הקליטה ועוד מכתב שייכתב ליושב ראש המועצה להשכלה גבוהה ולסוכנות, והדברים האלה הולכים.
שוש ארד: שאלתי אותך קודם לגבי לנסות ולהרים את זה למשרד ראש הממשלה, זה ייתן לזה מקפצה נוספת, ואם אפשר לעשות את זה, לפחות הכותרת גם לפעמים עושה משהו.
שוש ארד: שאלת לגבי הסטודנטים של המסטר, אני מאד מקווה שבאוקטובר הבא נפתח את התכנית.
שוש ארד: ההערכה שלי שהראשונים שיבואו הם הראשונים שעוסקים בנושא ורק אחרי שנרכוש את השם גם אחרים יגיעו.
שוש ארד: המסטר גם מחקרי וגם בלי תזה, חלק ממנו ילך לכיוון מחקר וחלק לכיוון הכשרה והרחבת אופקים.
שוש ארד: כיוון שאנחנו נמצאים בתחילת דרכנו יש יכולת להשפיע על זה וזה תלוי בכם כמה אפשר ללכת לרוחב של העניין.
שוש ארד: אתם נמצאים במקומות שמשפיעים, עם קשרים, לחץ למשל על מערכת ההשכלה הגבוהה הוא לחץ אמיתי.
שוש ארד: הם היו צריכים להתנצל בפנינו למה לא הקציבו לנו מספר סטודנטים לאתיופים, וצריך להסביר לכם גם למה לא.
אברהם מיכאלי: למרות שהצטרפתי באיחור, זה הספיק לי כדי להתרשם מהעשייה בשטח.
אברהם מיכאלי: לדעתי, מעבר למה שאמרה סוניה על המלחמות של אוניברסיטאות ומכונים, כחברי כנסת שמסתובבים בכל מיני מפגשים כאלה ואחרים, כל אוניברסיטה מנסה לחבק אותנו במובן הזה של לנסות ולסייע לעוד פרויקטים.
אברהם מיכאלי: אצלכם אני רואה את המקום להתמקצע באותו תחום שהראתם לנו והסברתם על החשיבות של קליטת העלייה.
אברהם מיכאלי: יש כל מיני מכונים ישנים שעוסקים בזה, כמו מכון יד בן צבי.
אברהם מיכאלי: בפועל היום צריכים לבנות כמה פרויקטים שנוכל לבוא אנחנו כחברי כנסת ולשים אותם בשולחנות משרדי הממשלה ובוועדות שכל אחד מאתנו שותף להם.
אברהם מיכאלי: זה בנפשנו, זה לא משהו כדי לצאת מידי חובה אלא פרויקטים שצריכים להגדיר אותם ספציפית, דוגמת עולי אתיופיה.
אברהם מיכאלי: גם קליטת העולים מחבר העמים אינה דומה, לא כל הקליטה של חבר העמים מתאימים לכל האוכלוסייה.
שוש ארד: לא היית כשהזכרתי שרצינו לפתוח מכינה באור עקיבא ונתקלנו בבעיה שנובעת מהבדלי מנטאליות, לא הרמנו ידיים ואני אשמח אם תעזור לנו בזה.
אברהם מיכאלי: לא רק זה, המועדוניות שפותח משרד הקליטה לקליטת עולים מבוגרים, דנו בזה הרבה בוועדה, מביאים למועדון אנשים שקשה להם מבחינה מנטאלית לשבת ביחד.
אברהם מיכאלי: נכון שאי אפשר לפתוח לכל קבוצה מועדון, אבל צריך לחשוב על זה שהצרכים שונים.
אברהם מיכאלי: אם תוכלו להציג לנו פרויקטים אטרקטיביים שאתם רואים גם אפשרות מעשית לביצוע, מסביב לאותו פרויקט לפצל לקבוצות שונות של עדות שונות שעלו לארץ, גם עולים מארצות הברית ומערב אירופה שבאים היום לישראל יכולים להוות לנו גשר לגיוס כסף.
אברהם מיכאלי: הם לא תמיד מסכנים כלכלית אבל מצד שני הם לא מכירים את האוכלוסיות האחרות ובמסגרת המכון הם ייפגשו אחד עם השני, והבנתי מסוניה שאתם רוצים לקיים פה כנסים של כל מיני ארגונים.
אברהם מיכאלי: אני לוקח על עצמי לשדל מקור אחד או שניים לעשות את זה פה כדי לחשוף אתכם.
אברהם מיכאלי: תתנו לנו כמה פרויקטים כאלה בצורה מסודרת, מה עומד מבחינת הרעיון ואיפה הצרכים התקציביים, כל אחד מאתנו בחלק שלו יכול לקדם את זה.
אברהם מיכאלי: הבעיה היא הפתרונות המעשיים התחושה שבמדינה שלנו עובדים בחשיבה מקובעת, היה לנו יום הקשיש וכל כך הרבה בעיות עולות ביום הזה כאילו רק באותו יום נזכרים בכול.
אברהם מיכאלי: מצד שני שנכון שיש הרבה גופים שעוסקים בזה, כל מפלגה מטפחת את זה, אבל כולם נזכרים בזה רק באותו יום, זה לא נכון שיש הרבה פתרונות שגם המדינה נותנת לבעיות הקשיש או לכל מיני בעיות אחרות, אנחנו חושבים כמו לפני 30 ו- 40 שנה.
אברהם מיכאלי: בקליטת עלייה לא יעזור כלום, צריך לשתף אנשים שבאו משם, כמו שאתם עושים לחבר'ה מאתיופיה לעשות גם לחבר'ה שעלו מרוסיה, להתייעץ יחד אתם מה המרשמים שהם חושבים שנכון לעשות, ובזה אני רואה פה דלת פתוחה.
זאב אלקין: גם עניינית וגם תדמיתית חשוב לכם לקחת בחשבון שבתחום הזה של מחקרי קליטה יש שתי מערכות במדינת ישראל.
זאב אלקין: אחת מסודרת במסגרת האקדמיה הישראלית עם ההיררכיה שלה, ומערכת נפרדת שמתקיימת בעיקר ברחוב הרוסי, עם חוקרים שלא כולם השתלבו במערכות המסודרות באקדמיה הישראלית ומעטים מאד במערכות אחרות, אם בכלל, אבל אלה שמות ידועים ואנשים רציניים והם מקדישים את מרב מרצם וזמנם לנושא.
זאב אלקין: לכן למרות המגבלות שיש למל"ג על כללי התכנית מאד חשוב לכם לנסות לשלב גם דמויות מפתח כאלה, זה גם ימשוך תלמידים וגם ייתן לזה שם.
סוניה מיכאלי: קודם כל אני רוצה להגיד שאני לא יודעת אם ועדת הקליטה הייתה מגיעה לכאן אם פרופסור נודלמן לא היה עומד בראשה, מאז שאני מכירה את ועדת הקליטה אני לא זוכרת שוועדה בפורום מלא הייתה מגיעה לכאן, אז אני רוצה לומר שזה נושא חשוב ואני שמחה שאתם פה.
סוניה מיכאלי: עוד שנה וחודשיים נחגוג 60 שנים לקום המדינה, ואני חוזרת לאותה נקודה ואני מצטערת אם זה משעמם, אני מזמינה את כולכם, במיוחד את יו"ר הוועדה, לקחת את נושא התמקצעות קליטת העלייה שעד חגיגות קום המדינה נוכל להכריז שמשרד הקליטה הוא משרד מקצועי וכבסיס אקדמי מקצועי חינוכי תהיה מכללת רופין.
רונית דולב: מטבע הדברים הצגנו לכם את נושא ההוראה וההכשרה.
רונית דולב: אני לא רוצה שתעזבו בתחושה שנושא המחקר לא חשוב, יושבים פה כמה מהחוקרים שלנו שעוסקים במחקר של יזמות עולים מברית המועצות.
רונית דולב: הנושא של מחקרים שמשפיעים על עיצוב מדיניות מעניינים אותנו אני מניחה שאתם רואים בלי סוף נושאים חשובים, שמעלים הרבה מאד בעיות אבל בעצם לא מסתתר מאחוריהם מחקר רציני שמאפשר לקבל החלטות.
רונית דולב: נשמח מאד אם בעקבות הנושאים הרבים שעולים על שולחנכם תפנו אלינו ותאמרו שישנם נושאים שהם בעיה בחברה הישראלית ואנחנו רוצים שביחד נחפש את המקורות הכספיים לעשות עליהם מחקר כי אנחנו רוצים שלמכון תהיה תרומה משמעותית וחיובית.
רונית דולב: זה נושא מאד חשוב ומקווים שתוכלו לעזור בזה.
רונית דולב: בהמשך לדברי חבר הכנסת מיכאלי, אנחנו נרים את הכפפה, מדינת ישראל בעבר השקיעה מיליון דולר באוניברסיטה העברית בהקמת מרכז ידע בתחום גריאטריה, קשישים.
רונית דולב: אנחנו חושבים שנושא העלייה שהוא יסוד מכונן בחברה הוא חשוב לא פחות והגיע הזמן שמדינת ישראל תשקיע כסף למרכז ידע גדול ומרכז תיעוד וחייבים לעשות שעה אחת קודם.
זאב אלקין: אז החגיגה תתחיל ותראי הרבה מתמודדים על המכרז.
מיכאל נודלמן: אנחנו חייבים לסיים.
מיכאל נודלמן: אם לא חשבנו שזה נושא חשוב, לא רק לוועדה, תאמינו לי שלא סתם היו פה חמישה חברי כנסת, אני צריך להגיד להם תודה כי זו הפתעה בשבילי שמגיעים חמישה חברי כנסת לישיבה במקום מרוחק, זה אומר שיש הרגשה וחשיבה שזה חשוב מאד.
מיכאל נודלמן: אתם לא צריכים לחשוב שחבר כנסת רק בוועדת קליטה אלא כל אחד נמצא בעוד ועדות ובכל ועדה יש בעיות קשות אחרות.
מיכאל נודלמן: דובר למשל על היום לקשיש שהיה בכנסת, קראתי את הדוח על המצב של הקשישים ועד היום אני לא יכול להירגע.
מיכאל נודלמן: דברתי עם שר הקליטה, קודם לכן הייתה פגישה שלצערי לא יכולתי להגיע, אם אנחנו חושבים שזה חשוב, אנחנו לא עוזבים את הנושא הזה.
מיכאל נודלמן: אם יש מטרה ורוצים להגיע אליה, בסוף מגיעים.
מיכאל נודלמן: יחד אתם ועם עוד גורמים נגיע בסוף למטרה.
מיכאל נודלמן: הייתי אחד מהיזמים של האקדמיה, וראיתי את שטח הבנייה, אחר כך בנו את המערכת, ואיש אחד ישב בסן פרנסיסקו.
מיכאל נודלמן: כל האוניברסיטאות כל המכללות מקור המחיה שלהם הוא מתרומות אבל זה לא התחום שלנו אלא יזמות במשרדים ממשלתיים וגם בוט"ט.
מיכאל נודלמן: הייתי שם יו"ר ועדה למדע וטכנולוגיה שמעתם איך חברי כנסת דברו הם יודעים הרבה דברים והרבה דרכים איך להגיע למטרות.
מיכאל נודלמן: אתם צריכים להיות יותר תוקפניים.
מיכאל נודלמן: כל אחד מאתנו נמצא בעוד שלושה ועדות, יש לנו הרבה ישיבות ביום והרבה מכתבים, מי שחושב שחבר כנסת נודלמן אין לו דבר אחר חוץ ממכון רופין, טועה.
מיכאל נודלמן: אי אפשר לפתור בעיות בן רגע, צריך סבלנות, מכתבים, פגישות ולפעמים גם לחץ, זו עבודה לא קלה אבל אפשר להגיע עד הסוף אם יהיה שיתוף פעולה.
מיכאל נודלמן: אני שמח שהיינו פה כי אין טוב ממראה עיניים.
מיכאל נודלמן: אנחנו מוכנים לעזור אבל אתם צריכים לבחור איזה רעיון ואיפה אנחנו הולכים.
מיכאל נודלמן: אי אפשר ללכת על כל הרעיונות שהועלו כאן, צריך לבחור אחד או שניים שננסה להשיג אותם.
מיכאל נודלמן: תודה רבה לכם, אנחנו לא עוזבים אתכם.
מיכאל נודלמן: בוקר טוב, אני פותח את הישיבה בנושא מצב ארגון הוטרנים.
מיכאל נודלמן: כמה ימים לפני אנחנו דנו בכנסת לגבי יום הקשיש.
מיכאל נודלמן: מ"מ עשו מחקר על מצב הקשישים, וגילו שמצבם הוא קטסטרופאלי.
מיכאל נודלמן: בזמנו ראש הממשלה ביקש ממני להיפגש עם יו"ר ארגון נכי המלחמה.
מיכאל נודלמן: אני ביקרתי את המטה שלהם וגם מטה של נכי המלחמה.
מיכאל נודלמן: מצבם של הארגונים האלה לא טוב.
מיכאל נודלמן: אני חושב כך.
מיכאל נודלמן: הם גם קשישים והם גם עברו מלחמה קשה.
מיכאל נודלמן: הם היו צעירים, ואחרי המלחמה הם היו צריכים לבנות חיים ומשפחות.
מיכאל נודלמן: הכל היה הרוס, והם היו צריכים לבנות את המדינה מחדש.
מיכאל נודלמן: הם היו אנשים עם כבוד גדול.
מיכאל נודלמן: פה אולי יש כבוד, אבל אפילו אין מה שדורש האו"ם.
מיכאל נודלמן: האו"ם דורש תנאים סוציאליים יותר טובים ממה שקיימים היום.