GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב אלקין: בכנסת חשוב לציין את זה ולהביע את תודתנו על הצעד הלא אופייני כל כך למנהיגי קהילה יהודית ברוסיה, בכל מקרה.
זאב אלקין: ונדמה לי שבמובן הזה הרבה נעשה אבל כמובן שיש עוד הרבה מאוד מה שניתן להמשיך ולעשות משום שכאן דובר רבות כבר על כך שלישראל יש בעיה עם עבודת הסברה ברחבי העולם בכלל ובמרחב של אירופה האסייתית בפרט.
זאב אלקין: משום שהמאמצים הצנועים והאמצעים הדלים שיש למשרד החוץ שלנו מרוכזים בעיקר בכיוון אמריקאי, ואולי מערב אירופאי.
זאב אלקין: ניתן להתווכח עד כמה הדבר מוצדק או לא, אבל אלה העובדות שניתנו לנו, זאת המציאות נכון להיום.
זאב אלקין: נדמה לי שהקהילות היהודיות של המרחב של אירופה האסייתית יכולות לעשות עוד הרבה מאוד כדי לעזור לישראל בעבודת הסברה.
זאב אלקין: התחושה שלי מהנסיעה שלי לרוסיה הייתה שמצד אחד זה היה מאוד חשוב ומצד שני לא מספיק ומאחר מדי.
זאב אלקין: כן?
זאב אלקין: כלומר היה עדיף אם זה היה קורה קודם לכן.
זאב אלקין: אנחנו נאלצנו להיאבק עם דעת קהל שנוצרה כבר ולא להשפיע עליה במהלך היווצרותה.
זאב אלקין: וכמובן, לצערי, אני חושש שהפסקת האש הזאת, שנכנסה לתוקף ממש לפני מספר שעות, שעוד לא נאמרה המילה האחרונה לא במאבק בין ישראל לחיזבאללה וכמובן לא נאמרה המילה האחרונה בסכסוך במזרח התיכון.
זאב אלקין: ולכן אנחנו זקוקים לעזרה הזאת היום ונזדקק לה גם מחר.
זאב אלקין: ושישנו פוטנציאל עצום לפעילות כזאתץ צריך לומר שלמשל שלושה ערוצי טלוויזיה מובילים של רוסיה מחזיקים בעמדות הרבה יותר אנטי ישראליות מאשר השלטונות של רוסיה, והדבר בעצם יוצר פוטנציאל גדול לעבודת הסברה, לגיבוש הלובי.
זאב אלקין: למיטב זכרוני לראשונה בחמש עשרה שנים האחרונות ערוצי טלוויזיה ממלכתית מחזיקים בעמדה אנטי ישראלית יותר נוקשה מאשר העמדה הרשמית של שלטונות רוסיה.
זאב אלקין: לגבי גיוס הכספים גם אני, כמו הקולגה שלי מרינה סולודקין, מבין מה זה לגייס בתקופה כל כך קצרה ברחבי מדינות חבר העמים סכום של מיליון דולר.
זאב אלקין: ולכן יש לי מספר הצעות ואיחולים למיכאל בן אנטולי, ליוסף ולקולגות שלנו ממדינות חבר העמים.
זאב אלקין: מרינה כבר דיברה על כך שקהילת עולים חדשים, לא משנה, יוצאי מדינות שונות, היא אחת הנפגעות ביותר בעת מלחמה.
זאב אלקין: היא בין החלשות ביותר.
זאב אלקין: עולה חדש, באופן טבעי הרבה פחות מוגן במצב של משבר כלשהו.
זאב אלקין: לעתים קרובות הוא לא שולט היטב בשפה, לא מבין היטב את המציאות, מערכת הגנה החברתית שלו חלשה יותר.
זאב אלקין: והדבר נכון בין היתר גם בעת מלחמה האחרונה שלא לדבר על כך שבערים רבות בצפון הארץ עולים חדשים מהווים 30-40 אחוז מהאוכלוסייה הכוללת ובין אלה שנותרו במקלטים המספר עלה על 50%.
זאב אלקין: לעתים קרובות קבוצה זו של אנשים בישראל "נופלת בין הכיסאות", ואנחנו כאן לא מזמן שוחחנו, בוועדה הזאת על הרבה בעיות ספציפיות שהיו לעולים חדשים במהלך הפעולות הצבאיות האלה.
זאב אלקין: ונדמה לי שיהיה גם מאוד חשוב שהסיוע שמגיע מאותו מרחב גיאופוליטי שממנו הגיעו רוב העולים החדשים, בעת ארגון הסיוע הזה והתכנון של חלוקת המשאבים, רצוי שגם הבעיה הזאת תילקח בחשבון.
זאב אלקין: וזאת מעין כפפה שאני זורק לכיוון נציגי קונגרס יהודי של אירופה האסייתית, להתחשב באפשרות הזאת, משום שמדובר בקבוצה הפגיעה ביותר, ולעתים קרובות כאשר הכול הולך בזרם מעין מרכזי וגלובאלי, הקבוצה הזאת מקבלת פחות ממה שמגיע לה והרבה פחות ממה שהיא זקוקה לו במצב קשה זה.
זאב אלקין: הנה.
זאב אלקין: ודבר אחרון שהייתי רוצה להגיד.
זאב אלקין: כאן דובר לא מעט על איראן ועל העזרה שישראל זקוקה לה במאבקה נגד פרויקט הגרעין האיראני.
זאב אלקין: וכאן בעצם אין הרבה מה להוסיף.
זאב אלקין: לצערי אני בעצם מעריך בצורה די ריאלית את האפשרויות של לובי של קהילות יהודיות במרחב הגיאופוליטי של אירופה האסייתית בתחום הזה.
זאב אלקין: אני לא חושב שיש בכוחם לעצור את פרויקט הגרעין האיראני.
זאב אלקין: לכן אני הייתי מעלה את השאלה מזווית קצת אחרת.
זאב אלקין: העולם יאבק בפרויקט הגרעין האיראני ויאבק בדרכים שונות אבל נדמה לי שמאוד חשוב גם להעלות את סוגיית מערכת היחסים בין ישראל לאיראן, את מערכת היחסים בין ישראל למרחב גיאופוליטי של אירופה האסייתית.
זאב אלקין: ישראל לא נדונה לסכסוך נצחי עם איראן.
זאב אלקין: איראן בסך הכול עד לאחרונה לא הייתה צד לסכסוך הזה כלל.
זאב אלקין: לישראל אין גבול משותף עם איראן ותיאורטית אין להם מה לחלק ביניהם.
זאב אלקין: מבחינה היסטורית כך קרה שהיחסים בין המדינות התדרדרו בצורה חדה ובעת כהונתו של הנשיא האחרון ההרעה הזאת החריפה עוד יותר.
זאב אלקין: אבל נדמה לי שדווקא כאן לקהילות יהודיות של המרחב הגיאופוליטי של אירופה האסייתית יכולה להיות תרומה גדולה מאוד בניסיון, בדרך כלשהי ליצור איזה שהם ערוצים לשיתוף פעולה ולנסות לשנות את המצב הזה.
זאב אלקין: משום שאני לא בטוח שמבחינה גיאופוליטית אנחנו נדונים לחיות במצב הזה לנצח.
זאב אלקין: נחוצים איזה שהם מרחבים לצורך ביסוס המגעים.
זאב אלקין: אינני רואה מקום טוב יותר לצורך יצירת מגעים כלשהם בין ישראל מצד אחד ואיראן מצד שני, מאשר המרחב של אירופה האסייתית.
זאב אלקין: לכן הנה, את הכפפה הזאת הקהילה היהודית של אירופה האסייתית הייתה יכולה להרים.
זאב אלקין: בנסיעה האחרונה שלי, גם אם הייתה קצרה מאוד, למוסקבה אני ראיתי שיש לזה קרקע די ריאלית.
זאב אלקין: ואני סבור שלא רק במוסקבה אלא גם בבירות אחרות של אירופה האסייתית, בהם קיימות קהילות יהודיות חזקות.
זאב אלקין: תודה.
מרינה סולודקין: אפשר, מישה, אם אפשר להודות לקונגרס של אירופה האסייתית?
מרינה סולודקין: גם אותי הזמינו להופיע במוסקבה אבל היות שאני מבצעת הרבה פונקציות פנימיות (הרבה מאוד אנשים ישבו במקלטים והיה צריך, איך להגיד לכם, להאכיל אותם, להציל, לפנות, ובעיקר את הנכים) אני לא הצלחתי להיענות להזמנה.
מרינה סולודקין: כשיהיה יותר רגוע, אני אבוא בשמחה.
פרופ' מיכאל צ'לנוב: אני פשוט רוצה לענות על המשפט האחרון לגבי הכפפה.
פרופ' מיכאל צ'לנוב: נדמה לי די חשוב להזכיר את זה דווקא עכשיו, בכנסת.
פרופ' מיכאל צ'לנוב: קונגרס אירופה האסייתית יצר לאחרונה יחסים עם הקהילה היהודית של איראן.
פרופ' מיכאל צ'לנוב: חבר מג'ליס האיראני מווטאמד ביקר במוסקבה על פי הזמנתנו.
פרופ' מיכאל צ'לנוב: עד כמה שידוע לי זהו המקרה הראשון כאשר, אחרי המהפכה האסלאמית בסוף שנות ה-70, יהודים מאיראן הגיעו למדינה כלשהי בהזמנת ארגון יהודי.
פרופ' מיכאל צ'לנוב: הם, כביכול, נוסעים די בחופשיות ברחבי העולם אבל לא בתור שכאלה.
פרופ' מיכאל צ'לנוב: לא היו אלה מגעים קלים, אני מוכרח לומר בגלוי.
פרופ' מיכאל צ'לנוב: והקהילה היהודית של איראן הנה חלק מהממסד האיראני.
פרופ' מיכאל צ'לנוב: מצד אחד כביכול הם תמיד מדגישים את הדחייה הגמורה שלהם את הציונות, כאשר תחת "הציונות" הם מתכוונים לישראל, ואילו מצד שני אלה יהודים והם כמובן מחפשים, איך להגיד את זה, קשרים ומגעים עם יהודים, הם יהודים שמאוד גאים בזה שהם הצליחו להשיג כלל לא כתוב כזה באיראן על כך שאלה מביניהם שרוצים לבקר בישראל יכולים לנסוע לתורכיה, הם מקבלים שם מסמכים תורכיים ואחר כך נוסעים עם המסמכים האלה לישראל.
פרופ' מיכאל צ'לנוב: ומכאן באותה הצורה חוזרים לשם.
פרופ' מיכאל צ'לנוב: כלומר, פשוט לידיעתכם, תדעו שמגעים כאלה קיימים והם יכולים להתגלות כמשמעותיים ביותר משום שכאשר מדברים על יחסים בין ישראל לאיראן רק לעתים רחוקות נזכרים בקהילה היהודית של איראן.
מיכאל נודלמן: עכשיו עברו כמה שעות מהפסקת האש ואני רוצה שכמה מילים יאמר לנו נציג משרד הביטחון אבי ברמן.
אבי ברמן: בוקר טוב אדוני היושב ראש, אני אדבר ברוסית אבל מפאת כבודה של הכנסת אפתח את דברי בעברית.
אבי ברמן: בוקר טוב לכל האורחים.
אבי ברמן: אני נולדתי באוקראינה, בלבוב.
אבי ברמן: הגעתי לכאן כשהייתי בן עשר.
אבי ברמן: זה היה לפני 33 שנים.
אבי ברמן: מאז אני הספקתי לשרת 24 שנים בצבא ולכל האורחים אני מאחל שהילדים שלכם יעברו דרך כזאת.
אבי ברמן: ההורים שלי עלו לכאן משום שהם סברו שזה המקום הטוב ביותר עבור הילדים – עבור ילדים יהודיים, כדי לגדול בו.
אבי ברמן: למרות שהילדים לא תמיד מסכימים עם ההורים שלהם, הפעם אני מסכים איתם לחלוטין.
אבי ברמן: כמובן, אני רוצה להגיד לכם, ואתם כנראה יודעים זאת, יודעים היטב, שצבא הגנה לישראל שלנו מטפל בצורה מאוד מעמיקה בקליטת עולים מתגייסים.
אבי ברמן: הרבה מאוד מתגייסים עלו ממדינות ברית המועצות לשעבר, ואנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים כדי לעזור לחיילים עולים ולא רק מבחינה כלכלית אלא גם מבחינה נפשית.
אבי ברמן: וכן עושים כל מה שביכולתנו כדי לעזור לילדים כדי שתהליך הקליטה שלהם יהיה עד כמה שיותר חלק.
אבי ברמן: לגביכם, אנחנו כמובן מאוד מעריכים את הצעד שלהם ואת כל מה שאתם עושים בכיוון הזה.
אבי ברמן: כמובן, לפני 10-15 שנה היה קשה להאמין שהדבר בכלל אפשרי.
אבי ברמן: אני חושב שגם האנשים שיושבים כאן ומייצגים את הקהילות האלה לפני 15 שנה התקשו להאמין שהדבר בכלל אפשרי.
אבי ברמן: לגבי הקהילות האלה ולגבי הקהילות בתפוצה בכלל אני רוצה להגיד שלדעתי האישית, היות שמדינת ישראל הנה מדינה מאוד קטנה, אני סבור שהקהילות בתפוצה מהוות את העומק האסטרטגי של הארץ הזאת.
אבי ברמן: עומק אסטרטגי לא רק מבחינה כלכלית אלא, ומה שהרבה יותר חשוב, גם עומק אסטרטגי פוליטי.
אבי ברמן: ולכן אני סבור שכמובן שיש עוד הרבה מאוד אינטרסים ולא תמיד הם חופפים את האינטרסים של המדינה שלנו, אבל העומק האסטרטגי כשלעצמו יכול להיות בעל אספקטים שונים וכמובן, אחוות העם הישראלי ואחוות העם היהודי בכל העולם זאת אחת המטרות העיקריות הן של מדינת ישראל והן של הקהילה היהודית בתפוצות.
אבי ברמן: זה לא תמיד קל.
אבי ברמן: אבל זה מאוד חשוב משום שהאיום הגדול ביותר על העם היהודי זאת התבוללות.
אבי ברמן: וכמובן שזה האיום הגדול ביותר.
אבי ברמן: היכן אין התבוללות?
אבי ברמן: אין התבוללות בישראל, אבל היות שישנם עוד הרבה יהודים בחוץ לארץ, הדבר החשוב ביותר זה כמובן החינוך היהודי.
אבי ברמן: אלה מספר מילים שרציתי,
קול גברי מהקהל: כיצד העולים החדשים מחזקים את הצבא?
קול גברי מהקהל: כיצד הם נלחמים?
קול גברי מהקהל: אתה יכול לספר על זה?
אבי ברמן: נו, אין לי נתונים מדויקים אבל אני יודע שהרבה מאוד יוצאי ברית המועצות לשעבר מתנדבים ליחידות הקרביות ונחשבים לחיילים מצוינים.
אלכסנדר ברון: תודה רבה, מאוד הופתעתי שניתנה לי זכות הדיבור.
אלכסנדר ברון: אני ישבתי עכשיו וחשבתי על משהו משלי: קהילה, ישראל, שיתוף הפעולה ביניהם.
אלכסנדר ברון: ברור לחלוטין שכיוון השיחה היום הוא על עזרת הקהילות לישראל.
אלכסנדר ברון: אבל נדמה לי שישנו גם הצד השני של המטבע, ועליו צריך להגיד בקול רם כאן.
אלכסנדר ברון: אנחנו, כביכול, תסלחו לי, אולי זה מילה גסה, אנחנו בני ערובה של הניצחון שלנו.
אלכסנדר ברון: אם לא יהיה כאן ניצחון, הרי שלנו שם יהיה רע.
אלכסנדר ברון: ויהיה לנו מאוד קשה לחיות שם, במדינות שלנו.
אלכסנדר ברון: מספר מילים על הקהילה היהודית של קזחסטאן.
אלכסנדר ברון: קזחסטאן איכשהו בדרך כלל עומדת כביכול קצת בצד.
אלכסנדר ברון: הפנומן הזה של היום, כאשר במדינה עם רוב מוסלמי מתפתחת בצורה מאוד דינאמית קהילה יהודית.
אלכסנדר ברון: כיום אנחנו סבורים שיש בקזחסטאן כחמישים אלף יהודים.
אלכסנדר ברון: כלומר זאת קהילה די רצינית ואנחנו כל הזמן מוצאים עוד ועוד אנשים חדשים, אנחנו מחזירים להם את היהדות ורואים בזה את השירות שלנו למען התנועה היהודית והחיים היהודיים.
אלכסנדר ברון: כל החברים שלי והקולגות שלי מקזחסטאן כל שעה וכל יום עוקבים בדריכות אחר מה שמתרחש בישראל.
אלכסנדר ברון: אנחנו מאחלים לארץ הזאת שלום ורווחה.
אלכסנדר ברון: תודה לכם על תשומת הלב.
אמיל קאלו: קצת קשה לי לדבר ברוסית, תסלחו לי.
אמיל קאלו: מילים יפות, מילים מרגשות.
אמיל קאלו: אני בא מהמדינה שבה האנטישמיות כמעט ולא קיימת, רק ככה, ביטויים מקומיים בלבד.
אמיל קאלו: העם, שהציל אותנו בזמן השואה.
אמיל קאלו: ואני יושב כאן וחושב.
אמיל קאלו: יש לי שאלות לא מאוד נעימות.
אמיל קאלו: אתם יודעים שהייתה עלייה גדולה, כאשר הגיעו 90% מיהודי בולגריה לכאן, כלומר -
קול גברי מהקהל: יושב ראש של הוועדה הזאת היה זיסמן.
אמיל קאלו: כן, ידידי הטוב, אני מכיר אותו.
אמיל קאלו: הוא היה שגריר הוא היה שגריר אצלנו.
קול גברי מהקהל: כן, שגריר בבולגריה.
אמיל קאלו: כן.
אמיל קאלו: אז אצלנו העלייה הייתה בעלת אופי מאוד ציוני ולא כתגובה לאנטישמיות.
אמיל קאלו: לכן אני מרשה לעצמי לדבר בצורה לא כל כך אמוציונאלית.
אמיל קאלו: מדוע כך קרה שהצבא שכל כך האמנו בו, לא הצליח בצורה מהירה ומדויקת להגיב על המצב שנוצר?
אמיל קאלו: אני מאוד הייתי רוצה, כשאני כאן, בין חברים שלי, לשמוע – אנחנו כולנו יודעים, כולנו אוהבים את ישראל: לא צריך שכל אחד מאיתנו יצהיר על אהבתו לישראל, פשוט לא צריך.
אמיל קאלו: אנחנו זקוקים לתשובות מדויקות לשאלות האלה.
אמיל קאלו: אני יכול להיות עוד יותר נוקשה, משום שיש לי חברים, בחורים שלנו מבולגריה שמשרתים בצבא.
אמיל קאלו: מדוע יש שם בעיות?
אמיל קאלו: מדוע חסר משהו לצבא שלנו בצפון?
אמיל קאלו: הנה, אנחנו אמורים לדון בשאלות כאלה.
אמיל קאלו: וזה שאנחנו אוהבים את ישראל – זה מובן מאליו.
אמיל קאלו: כך שאולי אני לא קולע לנימת השיחה, אבל אני סבור שאנחנו צריכים לדון בנושא הזה.
אמיל קאלו: תודה.
מיכאל נודלמן: תודה, אבל אני אענה על השאלה שלך גם ברוסית.
מיכאל נודלמן: דנים אצלנו בשאלות האלה, אבל כל עוד החיילים שלנו נמצאים בלבנון, כל עוד החייל האחרון לא עזב את לבנון אנחנו לא שמים נקודה בשאלות האלה.
מיכאל נודלמן: אחר כך, תאמין לי יהיו פה דיונים מאוד לוהטים, מי צדק ומי אשם.
מיכאל נודלמן: ויהיו וועדות שיעסקו בזה.
מיכאל נודלמן: אנחנו יודעים שלא הכול היה בסדר.
מיכאל נודלמן: אבל עכשיו בישראל אנחנו לא דנים בזה.
מיכאל נודלמן: כל עוד המלחמה נמשכת והיא עוד לא הסתיימה.
מיכאל נודלמן: השאלות האלה יעמדו בעתיד על סדר היום.
יבגניה לבובה: אני ביקשתי זכות דיבור רק לדקה.
יבגניה לבובה: כנראה שמה שאני אגיד לא משתלב במה שדובר היום, אבל מתרחשים תהליכים כל כך מעניינים! הנה למשל, ילדים יהודים מסנט פטרבורג גייסו ארבע מאות דולר לסיוע לילדים בקייטנות חירום בישראל.
יבגניה לבובה: זה קרה בפעם הראשונה.
יבגניה לבובה: אכן 400 דולר זה לא סכום מרשים, אבל כשלעצמו זה –
קול גברי מהקהל: זה לא הכסף.
יבגניה לבובה: כן.
יבגניה לבובה: ואני חושבת שדווקא בתקופה של חגים הילדים האלה יגייסו עוד כסף.
יבגניה לבובה: אבל אני רוצה להגיד משהו אחר.
יבגניה לבובה: ואולי עכשיו, ברגע הקריטי הזה יישמע הקול שאותו אני מנסה כל הזמן להשמיע, עם שאלה של מה בעצם קורה לילדים יהודיים ברוסיה, שהסבתות והסבים של ההורים שלהם החליפו להם בזמנו את הלאום במסמכים.
יבגניה לבובה: כלומר, עכשיו כבר הגיע דור ילדים שהסבתות והסבים שלהם, ממוצא יהודי, רשומים במסמכים כרוסים.
יבגניה לבובה: הילדים האלה מגיעים לא כדי לקבל משלוחי אוכל ולא כדי לקבל בידור בחינם.
יבגניה לבובה: הילדים האלה בכנות מוחלטת באים למערכת החינוך היהודי.
יבגניה לבובה: הילדים האלה גייסו כספים והם אגב, לרגע לא חשבו על כך שמדינת ישראל לא רואה בהם יהודים בשום צורה שהיא.
יבגניה לבובה: במשפחות נשמרו צילומים, איזה שהן עדויות עקיפות.
יבגניה לבובה: ואפילו, כנראה גם בית המשפט הרוסי על סמך המסמכים האלה יכול היה לשחזר את המוצא שלהם.
יבגניה לבובה: אבל אין לזה כל משמעות.
יבגניה לבובה: ואני חושבת שאם כבר הקהילה היהודית במדינות חבר העמים לאט לאט קמה מהברכיים והנה יוסף דיבר על שישים אחוז של מימון עצמי, ואני חוששת שאלה מספרים קצת מוגזמים, אבל לא על זה מדובר, אכן אנחנו קמים מהברכיים ומאוד היינו רוצים לעזור, והמעמד הזה החדש מאוד חשוב לנו.
יבגניה לבובה: אבל אולי, ישראל גם כן קצת תפנה את תשומת ליבה לדור הזה של ילדים מאוד מאוד יהודיים, אשר, להפך, השתחררו מההתבוללות המוחלטת של משפחתם וכעת מגיעים אל היהדות?
יבגניה לבובה: הנה.
מרינה סולודקין: אני רוצה לענות לך, שזה נושא למאבק מאוד חשוב אצלנו.
מרינה סולודקין: ולמרות הניצחון, הקהילה שלנו זכתה בבחירות, ויש לנו מספר גדול של מנדטים, אנחנו הפסדנו בכוח ההשפעה.
מרינה סולודקין: הדבר הראשון שזה השפיע עליו, ההפסד בכוח ההשפעה, כלומר שאין לנו שרים וסגני שרים, זה שכעת הכניסו תיקון שנקרא "תיקון 19 לחוק ההגירה" שיקשה עוד יותר את מצבם של הלא יהודים.
מרינה סולודקין: אנחנו אפילו לא מדברים על זה! כלומר, השלב הבא במאבק אותו צריך להתחיל: כיצד להחזיר את היהדות לאנשים אשר – אם קיבלו כאן את פלשמורה, כלומר אתיופים שהתנצרו במאה ה-19! וכאשר מדברים איתי על טוהר הדם, וכאן רבים מאוד אוהבים לדבר על טוהר הדם, אני בהיותי מאתיים אחוז תמיד אומרת "ראשית, אני מפקפקת בטוהר הדם שלך ושנית, אלה שמקבלים את פלשמורה צריכים להסתכל בצורה אחרת על הקהילות האחרות בגולה".
מרינה סולודקין: זהו רגע חשוב.
מרינה סולודקין: כלומר, לכן אני רוצה לומר לכם שצריך לשבת ולהתארגן.
מרינה סולודקין: התיקון ה-19 עבר בקריאה ראשונה.
מרינה סולודקין: זה היה תיקון של הממשלה.
מרינה סולודקין: לצערי הרב, נגד התיקון הזה הצביעו רק אני ושרנסקי.
מרינה סולודקין: השאר לא הגיעו.
מרינה סולודקין: למרות שהתיקון הזה פותח תיבת פנדורה ביחס לקרובי משפחה מדרגה ראשונה, כלומר הורים וילדים מנישואים ראשונים, כמובן במצב של –
קול גברי מהקהל: מה המשמעות של התיקון?
מרינה סולודקין: המשמעות של התיקון שכל אלה שאי פעם עברו על חוקי האשרות בישראל יגורשו ללא רחמים עם תקופת צינון שיצטרכו להמתין בגולה.
מרינה סולודקין: אני אנסה להכניס תיקון בקריאה השנייה, אבל זה לא כולל קרובי משפחה מדרגה ראשונה, אזרחי ישראל.
מרינה סולודקין: ואז נראה אם נפסיד כולנו ביחד, משום שלא מדובר בדברים מקריים, רבותיי.
מרינה סולודקין: כל הדברים הם לא מקריים.
קול מהקהל: מי עומד מאחורי זה?
מיכאל נודלמן: בסוף אני רוצה לתת זכות דיבור, פה מחכים הורים של חייל שנחטף לפני 3 שנים והוא יותר מכולם יודע מה זה סבל, מה זו מלחמה, הבן שלו לחם, היה בכל המדינות.
מרינה סולודקין: כולל קזחסטן נכון?
מיכאל נודלמן: הוא קיבל את גופת בנו.
חיים אברהם: כבוד היושב ראש, כבוד חברי הכנסת , כבוד נציג צה"ל וחבריי מהקונגרס האירו-אסיאני שאני נמצא בו מאז היווסדו.
חיים אברהם: אני רוצה להגיד שהסבל של המשפחה שלי לא מתחיל היום אלא מתחיל עוד לפני קום המדינה.
חיים אברהם: בן משפחתי, דוד של עדנה, נתלה על ידי הבריטים בכלא עכו כאשר אנחנו התנגדנו לשלטונם ורצינו לסלק אותם מהארץ.
חיים אברהם: הוא היה לוחם באצ"ל.
חיים אברהם: בן משפחתי טבע בצוללת "דקר", אחי נפל במלחמת יום הכיפורים בזמן שהסורים והמצרים הפתיעו אותנו ביום הקדוש ביותר לעם היהודי.
חיים אברהם: ולפני 6 שנים נחטף בני ובמשך 3 וחצי שנים החיבאללה לא אמר אפילו מילה מה קורה אתו.
חיים אברהם: כאשר ישראל נסוגה מלבנון, אחרי החלטה של מועצת הביטחון, במקום שהאו"ם יכפה על לבנון שלום עם ישראל, הוא נתן חבל ארוך מאד לחיזבאללה להתבצר, לקבל נשק מסוריה ומאיראן ובעידוד הפונדמנטליזם האיסלאמי נוצר מחסן של נשק מסוכן מבחינה אסטרטגית למדינת ישראל.
חיים אברהם: זאת הסיבה שגם המערב תמך במה שעשתה ישראל בלבנון ולהערכתי הסיפור זה עדיין לא נגמר.
חיים אברהם: כל עוד המערב לא יחסל את האיום האיראני אנו צפויים למלחמה, למלחמת עולם שלישית ואני אומר לכם רבותיי, כמו שאמרתי בקונגרס האמריקאי שבועיים לפני ה- 11 בספטמבר, אמרתי להם, רבותיי, הטרור יגיע גם לכאן ושבועיים אחרי זה הפילו להם את התאומים.
חיים אברהם: אני לא נביא זעם אבל אני אומר, אתם כאן השליחים של העם היהודי במדינות שנמצאות בקשר עם רוסיה הגדולה.
חיים אברהם: רוסיה היא אחת הסיבות למה שקורה כאן.
חיים אברהם: היא רוצה למכור נשק, הנשק שהיא מוכרת מגיע לאיראן, משם הוא מועבר לסוריה, מסוריה הוא מועבר לחיזבאללה וזה שומר על מתח קבוע במזרח התיכון.
חיים אברהם: מי כמוכם יכול להשפיע , אני יודע שV לא פשוט להשמיע קול מחאה בתוך עולם שהו רעב ללחם ורוצה להתקדם ולהגיע לממדים של המערב אבל מאידך, האם ניתן עוד פעם שהעם היהודי יעבור טרגדיה נוראה?
חיים אברהם: אני חושב שלא.
חיים אברהם: ולכם יש תפקיד חשוב ביותר להעלות את הנושא לסדר היום הלאומי שם, ולפקוח את עיניים של אלה שלא רואים את כל התמונה.
חיים אברהם: תודה רבה לכם על הסיוע שנתתם למדינת ישראל ולתושביה בימים הקשים האלה, כל הכבוד לכם.
מיכאל נודלמן: כולם דיברו, כולם שמעו מה אמרו פה, אמרו דברים חשובים מאד.
מיכאל נודלמן: אני מסכים שהאיום האיראני הוא חזק, חיזבאללה זה חיזבאללה, איום איראני זה איום אסטרטגי מול ישראל ואני רוצה שכל הנוכחים פה, כל חברי הקונגרס מכל המדינות ידעו שזה איום אסטרטגי ואתם צריכים, אני יודע שזה קשה אבל זה אפשרי, אתם צריכים להביא ידיעה זו לעם שלכם, ליהודים שם, לממשלות שלהם.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד שהפגישות האלה חשובות מאד.
מיכאל נודלמן: זה לא כל כך פשוט לחיות במלחמה כשהבנים מקבלים צו 8 והולכים למלחמה, שהבתים שלנו נהרסים מהקטיושות.
מיכאל נודלמן: זה קשה מאד.
מיכאל נודלמן: הבן שלי שירת בלבנון עכשיו וזו כבר הפעם השניה.
מיכאל נודלמן: אני מרגיש גאה שאתם פה, שאתם תומכים בנו, שאתם בלבכם אתנו ועל זה אני רוצה להגיד תודה רבה מכל הלב.
מיכאל נודלמן: אני מאחל לכם שאף פעם לא תדעו מה זו מלחמה, מה זה טרור ושתמיד תהיו למען מדינת ישראל.
מרינה סולודקין: לצערי הרב אם היו עומדים החוגים החרדים עוד הייתי מבינה את זה, משום שאצלם זה כמו שבשבילי נישואים אזרחיים כך בשבילם כשרות ומי הוא יהודי.
מרינה סולודקין: מאחורי זה לא עומדים החרדים.
מרינה סולודקין: מאחורי זה עומדים – איך להגיד לכם – האליטה של ישראל שאולי קצת התעייפה מאיתנו.
מרינה סולודקין: תודה
זאב אלקין: בוקר טוב לכולם, אנחנו מתחילים היום את הישיבה של ועדת המשנה לאחר הפסקה של בערך כחודש, ומטרתנו פשוטה – עבדנו באינטנסיביות במשך החודש וחצי האחרונים של מושב הקיץ וגיבשנו מסקנות במספר נושאים ונפרדנו במפגש האחרון שלנו בתקווה כשעשינו איזה שהוא סיכום ביניים, שעד תחילת שנת הלימודים כבר נוכל לראות תוצאות ראשונות של עבודתנו ונקבל תגובה של משרד החינוך להמלצות כאלו או אחרות.
זאב אלקין: פחות נדבר ויותר נשמע, בעיקר את משרד החינוך, גם את משרד הקליטה, מה התחדש מאז בחודש וחצי האחרונים, כמובן כולנו עברנו תקופה לא פשוטה שגם הסיטה את תשומת הלב לנושאים אחרים, אבל היום, כשאנחנו חוזרים לפעילות שגרתית, תפקידנו להעלות את הנושא מחדש וגם הנושא שלנו מאוד רלוונטי גם במציאות החדשה כי זה לא יפתיע אף אחד אם אומר שחלק גדול מהבעיות של התלמידים עולים במערכת החינוך שעליהם אנחנו מדברים כאן, קשורים באופן ישיר לערים בצפון ששם האחוז שלהם או גבוה.
זאב אלקין: מבחינה זאת לא איבדנו רלוונטיות, לדעתי להפך.
זאב אלקין: עד כמה שהספקתי ללמוד, משרד החינוך פעל באינטנסיביות גם לפני פרוץ המלחמה ואפילו גם תוך כדי ונערך עם תוצאות ראשונות.
זאב אלקין: אזכיר לכולנו מהם הנושאים בהם טיפלנו.
זאב אלקין: הראשון היה נושא של הוראת עברית, גם לתלמידים עולים טריים ממש וגם לוותיקים יותר, הנושא השני שבו טיפלנו היה הנושא של בחינות הבגרות לתלמידים עולים וכמו שאתם זוכרים, היו לנו הרבה הסתייגויות מהשיטה הקיימת ודווקא בתוך הארכיון של משרד החינוך עצמו מצאנו לא מעט מודלים שהמלצנו לנסות לחזור עליהם ולבחון אותם.
זאב אלקין: עסקנו בנושא שהוא אולי הכאוב והקשה ביותר ובין השאר שימש כגורם המזמן להקמת ועדת המשנה שלנו, זה נושא הנשירה.
זאב אלקין: לתדהמתנו למדנו כאן מספרים מאוד קשים, הם גם הוזכרו שוב אתמול בוועדת החינוך, גם אחוז גבוה של הנושרים בקרב תלמידים עולים, במיוחד בשנים האחרונות וגם על התמונה ההפוכה שהיא עוד יותר מטרידה, על התרומה הגדולה שלצערנו העולים נותנים לאחוז הנושרים במערכת החינוך הישראלית ולכן עסקנו באינטנסיביות בנושא הנשירה.
זאב אלקין: עסקנו בנושא הטיפול בקליטת תלמידים עולים על-ידי עמותות מהמגזר השלישי בכלל ועמותות עולים במיוחד וגם כאן היה לנו לא מעט שאלות והמלצות גם למשרד החינוך, חלק גדול מאוד מהפניות שלנו היו לכיוון משרד הקליטה.
זאב אלקין: זה בתמצית הנושאים העיקריים שאותם פתחנו.
לאה רוזנברג: בין התקופה שלא נפגשנו גם היתה מלחמה ובה היו גילויים מרגשים של התגייסות של גופים שונים, אבל אני מוכרחה להגיד שמשרד החינוך, בכל התקופה הזאת, עבד כל-כך נכון שכמעט לא הרגישו שזה משרד החינוך.
לאה רוזנברג: בעיקר היתה פעולה בתחומים של החינוך הבלתי פורמאלי, מפני שלוח הזמנים חייב שזה בתקופת הקיץ ולכן הפעילות היא בלתי פורמאלית בהגדרתה.
לאה רוזנברג: אני לא אמנה כרגע את כל הפעולות שנעשו, אבל בעשרות אלפים של תלמידים, שחלק מהם הועברו למקומות במרכז הארץ ובדרום כדי להבטיח את שלומם ובריאותם, משפחות שלמות שעברו לפנימיות של המינהל לחינוך התיישבותי שפונה בקיץ מהתלמידים והיה פנוי לקלוט את כל המשפחות, 13,000 משפחות ועוד כל שאר הדברים.
לאה רוזנברג: הדבר האופטימי בתוך כך היה של האבחנות לוותיקים לא נעשו כשיש שעת חירום.
זאב אלקין: אני לא בטוח שזה הדבר האופטימי, אך אינני בטוח שכדאי לנו לפתוח כאן את הנושא הזה.
לאה רוזנברג: אני אומרת את זה מהזווית של הפעילות של הנוער.
לאה רוזנברג: זה בהחלט היה אופטימי מפני שהיה כאן שילוב של עבודה.
לאה רוזנברג: אינני מדברת על התוצאה ואני לא מדברת עכשיו על מה קורה בעקבות זה.
לאה רוזנברג: המצוקות לא נעלמו.
לאה רוזנברג: המצוקות והקשיים לא נעלמו בגלל זה, להפך, הם קיבלו תאוצה רבה יותר, כמו כל שעת חירום שעושה את הדברים האלו.
לאה רוזנברג: לעניינים ולנושאים שבהם דיברנו והם באמת ממשיכים להיות מאוד רלוונטיים.
לאה רוזנברג: לנושא העיבוי של הוראת השפה העברית לתלמידים עולים.
לאה רוזנברג: אני אעשה רק סקירה בנקודות ואבקש מעמיהוד להרחיב אחר-כך בכל אחת מהנקודות האלו.
לאה רוזנברג: קודם כל, בראי המספרים.
לאה רוזנברג: ניתנה תוספת לקראת שנת הלימודים תשס"ז שמתחילה ביום ראשון הקרוב, של חמישה מיליון שקל שהם בסביבות 1,500 שעות להקמת אולפנים ביישובים, אותם אולפנים שדובר בהם בפעם שעברה, לתלמידים שזקוקים לתוספת של שעות מעבר למה שניתן בתוקף זכאותם.
זאב אלקין: איך זה עומד ביחס למשאבים שהוקצו עד אז?
זאב אלקין: חמישה מיליון זה הרבה או מעט, באופן יחסי למה שהיה?
לאה רוזנברג: לאולפנים האלו, מהסוג הזה, לא היה כלום.
לאה רוזנברג: לא מהסוג הזה.
לאה רוזנברג: אנחנו מדברים על תוספת של משהו שלא היה קודם לכן.
זאב אלקין: את מדברת לא רק על תוספת תקציבית, אלא על פתיחת מודל חדש.
לאה רוזנברג: מודל חדש, שהוא עדיין מודל, כמובן שמתגבש בימים אלו, כי זה תלוי מאוד ברשויות המקומיות וביכולת שלהן לארגן את האולפנים האלו.
לאה רוזנברג: התקציב הזה לא נועד, אם לא ייפתח אולפן, אנחנו לא מוותרים על התקציב.
לאה רוזנברג: אז מה שאי-אפשר יהיה לפתוח במסגרת אולפנית, זה ילך כשעות לתוך בתי-הספר כדי שאפשר יהיה לעשות את הדברים האלו.
לאה רוזנברג: אני רוצה שעמיהוד יפרט איפה הדברים עומדים ביחס ליישובים ואיפה אפשר כבר להגיד שאנחנו מתחילים את הדברים האלו.
עמיהוד בהט: בעקבות מה שלאה הציגה עכשיו, אנחנו ניתן גם תוספת לאותו מערך שלאה הציגה קודם, גם בחטיבות הביניים ונאפשר, נלחץ להקמה של כמה שיותר מסגרות אולפניות יישוביות, בדיוק כמו שהוועדה המליצה וכפי שגם בעבר נהגנו כשהיו עולים במספרים הרבה יותר גדולים שאפשרו את הדבר הזה ללא בעיה.
זאב אלקין: כשאתה מדבר על אולפן יישובי, אתה מדבר על אולפן שהוא מבוסס על בית-ספר מסוים?
עמיהוד בהט: אני אסביר ואפרט את שמות היישובים, אני אומר דברים מאוד מדויקים, עד כמה שניתן לי לומר עכשיו דברים מדויקים.
עמיהוד בהט: בזה בעצם, זה העניין העיקרי שה- 1 בספטמבר היווה לגביו גם בעיני הוועדה תאריך משמעותי, על אף שחלק גדול מהעליה היא עליה שבאה, כמו שאנחנו יודעים, גם במהלך השנה, מדי שבוע-שבועיים ואני מדבר כרגע על עליה מארצות רווחה ולא מאתיופיה, כי זה סיפור בפני עצמו.
עמיהוד בהט: קודם כל, אנחנו מדברים על כל יישוב שיהיו בו 15 תלמידים ויותר, ואם יהיו 14 אנחנו לא נדון אותו לכף חובה, כמובן, אבל המספר שנקבע הוא 15 ילדים, ולא רק אלה שיבואו עכשיו או שהגיעו בקיץ, גם ילדים שהגיעו החל מחודש מרץ בשנה שעברה כבר, ואני אומר פה – נתנו לזה הנחיות מאוד ברורות.
עמיהוד בהט: אבל אם יתברר שיש פה ושם, במסגרות קיימות, ילדים גם מקודם, שמתקשים באופן משמעותי בשפה, ניתן יהיה לצרף אותם למסגרות האלה.
עמיהוד בהט: אבל אנחנו בונים את זה על מרץ 2006 והלאה, וכמובן אלה שיבואו.
זאב אלקין: זכאותם לכך, אם אני מבין נכון, זה שנה.
עמיהוד בהט: לא, זכאות ביסודי היא 20 שנה, לא ניכנס לזה.
עמיהוד בהט: אני אומר עקרונית, כל יישוב שיהיו בו, אנחנו נלחץ בכל האפשרויות שלנו, כולל עם ראש הרשות עצמו, כדי לעשות את הדברים.