GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמיהוד בהט: נלחץ, כיוון שלעתים הדברים יכולים להיתקל בהתנגדות של בתי-ספר, של הורים, של אמצעים לוגיסטיים כאלו ואחרים, גם בעניין הזה אנחנו עושים מאמצים גדולים מאוד, דרך המנהל הכללי של המשרד כרגע, לאשר השתתפות גם בנושא של הסעות במידת הצורך.
עמיהוד בהט: השעות מוכנות ומזומנות, ממש נמצאות על המדפים.
עמיהוד בהט: הבוקר אני יכול להתחיל ואני עומד להתחיל להעביר את השעות לפחות לארבע-חמש מסגרות וגם אמנה בשמותיהן.
עמיהוד בהט: צריך לומר שנתוני המחשב של משרד החינוך עדיין לא קלטו את כל אלו שהגיעו בקיץ ועדיין הם לא מופיעים במחשב ואני מניח שבשבועיים-שלושה הראשונים של שנת הלימודים, נקבל אינפורמציות הרבה יותר ברורות.
עמיהוד בהט: אני גם ביקשתי השבוע ממשרד הקליטה, מאגף המיכון של אגף הקליטה, לקבל את כל מי שהגיע, דוריס ממשרד הקליטה צריכה להעביר אלי היום או מחר את כל מי שהגיע לארץ ממאי ואפילו עדיין לא שובץ בבית-ספר, שנדע להכין את הקרקע ברשויות המתאימות.
עמיהוד בהט: כשאני מדבר על יישובים, אני מדבר כרגע על בית-שמש, יותר מאולפן אחד, הרבה יותר מאולפן אחד.
זאב אלקין: כמה?
עמיהוד בהט: שלושה או ארבעה, לא במסגרת של 15, יש קליטה מאוד מאוד מאסיבית בבית-שמש, ולכן אנחנו פה הולכים בגדול, חשמונאים, מודיעין, מעלה אדומים, ירושלים, אפרת, אשדוד, באר-שבע, חיפה, רעננה, נתניה וכנראה בת-ים וחולון, כאשר בחלק מהמקומות, כמו בת-ים, חולון וירושלים בוודאי, גם לחטיבות ביניים ולא רק ליסודי.
עמיהוד בהט: מדובר על היישובים האלה.
עמיהוד בהט: בחלקם הגדול העניין סגור ומסוכם והבוקר יועברו השעות.
עמיהוד בהט: כשאני אומר שעות, אני מדבר על 30 שעות בשבוע לכיתת אולפן, שתשב ותלמד כל הזמן.
עמיהוד בהט: יש וריאציות, בהתאם לבקשות של השטח וזה בסדר.
עמיהוד בהט: לדוגמה – אפשרת מבקשת שהילדים ילמדו כל יום עד עשר בבית-הספר ומהשעה עשר עד שתיים יהיה האולפן.
עמיהוד בהט: בהתאם לזה, אנחנו מקצים את השעות, לא 30 אלא 20 כי זה מה שיש, כלומר, לא ניתן את השעות לשום דבר.
זאב אלקין: 20 זה בסדר, אם אתה זוכר את הדיון שהיה כאן.
זאב אלקין: אם כל ילד עולה יקבל אפילו 18 שעות עברית בשבוע, אני אולי אפזר את ועדת המשנה הזאת או לפחות נעסוק בנושאים האחרים.
עמיהוד בהט: אנחנו מדברים על מסגרת שיכול להיות שתהיה גם עצמאית לחלוטין, על אף שהיא תהיה בכיתת לימוד הצמודה לבית-הספר, ברוב המקרים.
עמיהוד בהט: יש גם בקשות שזה יהיה במתנ"ס מרכזי, אבל המיקום פה הוא לא משנה, העניין הוא המסגרת ומורה שאנחנו בוחרים אותה, שגם מוכשרת תרתי משמע, אבל גם תלווה במהלך השנה גם במוח הילד, תתוגבר וגם תלווה בהדרכה שלנו לנושא של הוראת עברית כשפה שנייה.
עמיהוד בהט: כשאני מציין את היישובים האלה, יש סיכומים גם עם הרשויות וברוב המקרים גם התלמידים נמצאים.
עמיהוד בהט: למשל, בבת-ים וחולון עוד לא הגענו ל- 15 תלמידים חדשים, אבל התשתיות נוצרו על-ידי הפיקוח שלנו, במשא ומתן עם הרשות.
עמיהוד בהט: אלה היישובים נכון לרגע זה ואינני בטוח שלא יהיו עוד, כמו נצרת עלית, למשל, אולי בנהרייה ובעוד מקומות שנראה לפי הצפי לאן אמורים להגיע עוד תלמידים.
עמיהוד בהט: תנאי הכנת הסיפור הזה היו קשים מאוד.
אריה קורת: הרשימה לא סגורה.
עמיהוד בהט: לא, בוודאי.
אריה קורת: לפי הנתונים שתקבל ממשרד הקליטה, יכול להיות מצב שייפתחו גם,
עמיהוד בהט: נלחץ שזה ייפתח, אבל לא הכל תלוי בנו כי ההורים, בסופו של דבר, הם הסוברנים להחליט.
עמיהוד בהט: בכל מקום שלא תיווצר אפשרות להקים כיתת אולפן, מסיבה כלשהי, בראש ובראשונה בגלל הסיבה המספרית אבל גם מסיבות אחרות שהמקום והזמן יכולים לגרום להם, אנחנו נעבה את מסגרות הלימוד בתוך בתי-הספר, באופן מדורג, כשמכסת המינימום, אני מדבר על מינימום כי כמו שלאה הציגה פה, הסכום הכספי שהוקצב לעניין הוא כרגע עומד במסגרת מסוימת, נתונה, ואם נראה שזה מנוצל לכל מיני אולפנים אחרים אז יהיה יותר קושי.
עמיהוד בהט: אם יהיה יותר קשות, נוכל לתת יותר אבל כמכסת מינימום, אנחנו מדברים שלא יהיה ילד, גם אם הוא נמצא לבד בבית-הספר, שילמד פחות משש שעות שבועיות.
עמיהוד בהט: כשיהיו כבר שלושה וארבעה זה כבר יהיה עשר שעות ומעלה וכשזה יהיו שמונה-תשעה ילדים, זה כבר יהיו לפחות 15 עד 18 שעות בשבוע, למידה ברמת אולפן, בתוך בית-הספר, בפיקוח, בליווי ובהנחיה שלנו.
לאה רוזנברג: בישיבה הבאה יבואו ילדים להתלונן שאנחנו מכריחים אותם ללמוד שש שעות נוספות במסגרת האולפן.
זאב אלקין: הלוואי שנגיע לזה.
זאב אלקין: אני אהיה מאוד מאוד שמח אם בישיבה הבאה שלנו יבואו ילדים להתלונן על זה שאנחנו מכריחים ללמוד אותם 18 שעות בשבוע ולא שש שעות בשבוע, אז אני אירגע.
עמיהוד בהט: אני ממש מבקש מהאנשים שלנו להביא אלי, אני כמעט אומר אני אשמח, אני לא אשמח אבל אני אומר להם – תביאו לי גם תשובות שליליות, שאנשים, של רשויות שלא רוצות.
עמיהוד בהט: אני רוצה לדעת מזה, כדי שאחר-כך יהיה ברור לנו שההצעה ניתנה, האפשרות ניתנה, המסגרת הוצעה וסיבות כאלו ואחרות גרמו לכך שזה לא יקום.
אריה קורת: חשוב לציין שזה עדיין מותנה באישור הרשויות המקומיות, נושא ההיסעים.
עמיהוד בהט: וההורים.
זאב אלקין: ההורים, הסעות וגם מקום, אני מניח שגם מקום,
עמיהוד בהט: מקום אפשר למצוא ברשות, אם ראש העיר מאוד רוצה, אז יכול למצוא כיתה אחת.
זאב אלקין: יש או היו מקומות שזה נפל או עומד ליפול בגלל סיפור ההסעות, או שעוד לא נתקלתם בכך?
לאה רוזנברג: זה נמצא עדין במחלוקת.
לאה רוזנברג: אני עוד לא רוצה להגיד שזה עומד ליפול, זה עדיין נמצא בדיון.
לאה רוזנברג: כרגע, עד שלא נגמור את הדיון ואת הוויכוח עם הרשויות, כי יש רשויות יותר תקיפות בעניין זה ויש רשויות שיותר מוכנות ויש גם העניין הגיאוגרפי של רשויות בהן הריחוק הוא מאוד גדול אז באמת העלות היא כבדה יותר.
עמיהוד בהט: למרות שהתמונה נשמעת אופטימית אני עדיין אומר כדי להיות זהיר ומדויק כמנהגי, שבסופו של דבר העלייה היא עדיין עלייה מאוד דלילה.
עמיהוד בהט: הקבוצות שבאות הן קבוצות מארצות-המערב בעיקר, ארצות-הברית וצרפת.
עמיהוד בהט: פה ושם, למשל בבאר-שבע או באשדוד, יש גם קבוצות מחבר העמים, גם בבת-ים.
עמיהוד בהט: צריך לראות את הדברים בצור נכונה ואני עדיין מעריך שרוב או חלק ניכר מהשעות יינתן לתוך בתי-הספר, לעיבוי המסגרות.
עמיהוד בהט: כמובן, אנחנו מעדיפים, ביקשתי בנתניה מהמפקחת שלנו לא לומר את האפשרות השנייה אלא קודם כל ללחוץ על הראשונה ורק כשלא תהיה ברירה ונראה שאי-אפשר באמת, אז אנחנו ניתן לבית-הספר כי מנהל קל לו לראות את הילדים לידו והוא לא רוצה את כל הלוגיסטיקה.
עמיהוד בהט: אנחנו יוזמים את העניין, ככל שניתן.
זאב אלקין: נכון לעכשיו, המשרד מכוון בכיוון אולפנים?
עמיהוד בהט: חד-משמעית כן.
זאב אלקין: אני מבין שתוך שבועיים-שלושה מתחילת שנת הלימודים נדע את התמונה הברורה יותר, האם יש לך איזה שהיא הערכה גסה איזה אחוז מכלל הילדים העולים שבאים נניח מארצות הרווחה, כי בעלייה מאתיופיה זה מראש ניתן האולפן כקבוצה, איזה אחוז מהם יעברו דרך המסגרת האולפנית ואיזה יישארו בבתי-הספר?
עמיהוד בהט: ממש לא.
עמיהוד בהט: אני אפילו לא יודע את המספר של אלה שבאים, נתוני המחשב בקיץ עוברים משנה לשנה ואנחנו שבועיים בכלל בלי נתונים.
עמיהוד בהט: אני ממש לא יודע.
עמיהוד בהט: לכן ביקשתי ממשרד הקליטה שתהיה לי אינדיקציה על כמה בכלל הגיעו.
אריה קורת: האם משרד החינוך יהיה מוכן לבחון את האפשרות להגדיל את תקופת הזכאות לגבי עולים שעלו החל מ- 1 לינואר 2006?
עמיהוד בהט: הדבר הזה עלה גם בפגישה אצל שר הקליטה ואריה היה שם בפגישה השבוע.
עמיהוד בהט: על רקע זה אמרתי עכשיו את מה שאמרתי בזהירות, כי זה לא נדון והוחלט במשרד החינוך עדיין, הפגישה היתה שלשום עם שר הקליטה.
עמיהוד בהט: אבל אמרתי לכן שאנחנו כן נראה בחיוב במידת האפשר, אם קמה מסגרת והיא בת 15 ילדים ואפשר לצרף עוד חמישה ילדים מקודם שהם מתקשים, לא נעמוד בפניהם.
עמיהוד בהט: יש פה גם בעיות פדגוגיות, צריך לומר, ישב בכיתה כבר ואתה כבר מוציא אותו מהכיתה לכמה חודשים, מבחינת הילד לא מבחינת המשרד, זה בעייתי.
זאב אלקין: מה ההבדל בין ינואר למרץ?
עמיהוד בהט: ילד שהגיע במרץ אפריל, הסיכוי שהוא קלט שפה בחודש-חודשיים, שבהם היה פסח ויום-העצמאות ועוד כמה חגים, קטן הרבה יותר.
עמיהוד בהט: ילד שהגיע בספטמבר, אוקטובר,
זאב אלקין: אני מדבר על ינואר.
עמיהוד בהט: במידה ויהיו מקרים כאלו, כן נלך לקראת העניין.
עמיהוד בהט: לא הייתי בונה עכשיו את כל האולפנים על אלה שהגיעו שנה קודם, אבל בהחלט לצרף אותם זה ניתן.
עמיהוד בהט: ניתן לפנות, נקים גם מנגנון כזה.
עמיהוד בהט: אני לא רוצה כרגע להתחייב על משהו שהוא לא ברור.
לאה רוזנברג: התקציב הזה, השעות, הן שמורות למטרה הזו בלבד.
לאה רוזנברג: זאת אומרת, הן לא תיועדנה למטרות אחרות.
לאה רוזנברג: בסדר התיעדוף, קודם כל ייראו הילדים שהם על-פי מה שקבענו – מרץ ואילך.
לאה רוזנברג: יש לנו את המסגרת.
לאה רוזנברג: במידת האפשר, אפשר יהיה להרחיב את הדברים.
לאה רוזנברג: אבל מה שעמיהוד ציין ובצדק, יש גם איזה שהיא סכנה בילד שכבר נכנס למהלך מסודר איזה שהוא במערכת בית-הספר, עכשיו להוציא אותו מתוך השגרה.
לאה רוזנברג: אז יכול להיות ששם צריך פתרונות אחרים, זאת אומרת לא להוציא אותו מתוך הכיתה.
לאה רוזנברג: שהוא יוכל ללמוד עם כל החברים במסגרת הרגילה ואולי לתת שם את התוספת,
זאב אלקין: בל לדעת עברית?
לאה רוזנברג: אבל הוא כבר נמצא בכיתה.
עמיהוד בהט: אבל אם הוא כבר יודע קצת, אולי אחרי הצהריים, אולי בדברים חכמים אחרים.
זאב אלקין: אבל אחת מהבעיות שבשמם הזדעקנו, שילד כזה שכבר נמצא בכיתה, בעוד שנתיים הוא לצערנו הרבה פעמים לא נמצא בכיתה כי הוא נושר, כאחת מהתוצאות של הבעיה הזאת.
לאה רוזנברג: אבל אם הוא נמצא בכיתה ומסוגל כן לתפקד בכיתה, עכשיו לבוא ולהגיד – אנחנו מוציאים אותו, הרי זה לא יהיה שרירותי, רק כי אתה כבר נמצא בכיתה אז לא נוציא אותך.
לאה רוזנברג: אבל אם אומרים – יש שני ילדים בכיתה, ילד אחד כן מצליח להשתלב, כן מצליח להבין מה קורה וצריך רק תגבור בשעות אחר-הצהריים,
עמיהוד בהט: או בבוקר.
לאה רוזנברג: לעומת ילד שלא.
בלהה נוי: אם היום היינו עומדים בנקודת האפס, הייתי אומר אולי כן, אבל הבעיה היא שאנחנו עומדים אחרי ניסיון של 15 שנה והניסיון הזה, במיוחד של השנים האחרונות, מוכיח, כי זה לא אנחנו המצאנו, בעקבות הנתונים של משרד החינוך, מוכיח שלצערי, אחוז גדול מאוד של הילדים, גם כשחשבנו שהם השתלבו, הם לא השתלבו והמחיר משולם.
בלהה נוי: המחיר משולם בירידה בתוצאות בבחינות בגרות, המחיר משולם בנשירה, בכל החזיתות.
בלהה נוי: לכן, במקרה כזה אינני בטוח שכדאי להגיד – בואו נמתין ונראה.
בלהה נוי: דרך אגב, אני רק רוצה להזכיר לכולנו את ההצעה שהעלינו פה כבדרך אגב, הרי לכאורה מדובר כאן על דבר מאוד פשוט, רמת ידע עברית.
בלהה נוי: ניתן לפתח בחינה מסוימת שאומרת שהילד שעומד בקריטריונים אלו או אחרים, כבר יכול להשתלב בכיתה ואנחנו פחות חוששים לגורלו ולעומת זאת, ילד שלא הגיע לרמת ידע מסוימת, עדיין עלינו לחפש לו פתרון.
בלהה נוי: גם אם הוא הגיע חודש או חודשיים לפני נקודת הסף וגם בעיני, ועל זה אולי יהיה לנו ויכוח, אם הוא הגיע שנתיים לפני הנקודה שקבענו.
עמיהוד בהט: עשינו מהלך גם בתחומים אחרים במהלך הקיץ האחרון, באמת בתנאים מאוד מסובכים של חופשים ומלחמה ואנחנו נכנסנו למהלך של מודעות של בתי-הספר, לנושא הזה, כולל ביסודי ובייחוד ביסודי למודעות לצורך, ואני אומר מודעות לא ברמה של פילוסופיה אלא ברמה של הנחיות ברורות שיצאו לכל בתי-הספר היסודיים בארץ, ושעל אף העמימות היזומה שכתובה במערכת של יישום דו"ח שושני, כפי שזה באמת הרציונל שלו, בכל-זאת מתחנו גבולות גזרה לשיעורי עזר לעולים בתוך בתי-הספר.
עמיהוד בהט: ילד שלא לומד באולפן, זה לא בהכרח אומר שהוא מנותק מכל סיוע של המערכת, זה אומר שאפשר לקחת ילדים ואנחנו מתכוונים למעורבות עומק מאוד גדולה במערך החינוך היסודי, גם ברמה שהיא לא רמה אולפנית.
עמיהוד בהט: במילים אחרות – אפשר בהחלט לקחת את חתך הילדים שעלה בין מרץ ואחורה שנה וחצי או שנתיים ולראות אותם כקהל יעד בעדיפות ראשונה, לתוך ההנחיות ולתוך הנהלים של שיעורי עזר בתוך בית-הספר, גם אחרי הלימודים וגם בזמן שזה לא בדיוק להוציא אותו לגמרי ולנתק אותו לבית-ספר אחר באמצע מהלך.
עמיהוד בהט: ישנם פתרונות אחרים, אלטרנטיביים, שייתנו מענה בלא ניתוק מוחלט של הילד שכבר השתלב בחברה, לפחות, אחורה לגמרי.
עמיהוד בהט: נתתי תשובה לרמה האולפנית ממרץ, אפשר להרחיב אותה, במידת האפשר, אחורה.
עמיהוד בהט: יש גם שנתיים אחורה ושנה אחורה שעדיין יש קשיים, בשביל זה יש מערך שלם של שיעורי עזר שאנחנו צריכים למרות קושי מסוים או בגלל התקנים הגלובאליים, בכל-זאת לפלח בתוך זה את נושא הצרכים של העולים וכן לעשות כל שניתן כדי ליצור את המסגרות.
עמיהוד בהט: אנחנו ערוכים לעשות את זה.
אברהם מיכאלי: השאלה היא בדיוק האם המערכת אולי אחרי כל מה שהמלצנו בתקופה האחרונה, ערה לכך שיקדישו תשומת לב מיוחדת לניתוח הזה קצת לאחור.
אברהם מיכאלי: יכול להיות ששנת הלימודים נפתחת, המורים עסוקים בצרות של בית-הספר ואין להם את הזמן ללכת אחורה ולבדוק, התלמידים העולים שהם כבר מעבר לשנה.
עמיהוד בהט: אמורה להיות גם ישיבה של הנהלת המשרד בנושא הזה, נקבעו מועדים לכל אחד ממחוזות המשרד, במהלך ספטמבר אני אסע בכל הארץ ואדבר עם כל המפקחים הכלליים, מדובר פה על מאות מפקחים כוללים על בתי-ספר, בנוכחות מנהלי המחוזות להציג במצגת ברורה מאוד את כל הנושא, את כל הנתונים, את כל ההמלצות של הוועדה הזאת באופן של מדיניות קדימה ולעורר את הדברים בצורה מאוד מאוד מערכתית, לא רק ברמה של ועדה בכנסת או ברמה של צמרת המשרד אלא גם בשטח.
עמיהוד בהט: אנחנו עושים כל דבר שבעולם, כדי לתקוף את העניין מכל הזוויות האפשריות.
אברהם מיכאלי: נשמח לשמוע איך זה משתלב חודש-חודשיים אחרי פתיחת שנת הלימודים.
זאב אלקין: נשמח לשמוע על זה לא פעם ולא פעמיים וגם נצא לשטח.
סוניה מיכאלי: למה בספטמבר ולא במאי או ביוני, שצוות המפקחים היה יכול להיערך לקראת שנת הלימודים.
לאה רוזנברג: אני מסכימה אתך, כל דבר היה אפשר לעשות אחרת, יותר טוב.
לאה רוזנברג: מה כן נעשה, לא פירטנו עכשיו.
לאה רוזנברג: עמיהוד אומר מה התוספת שהולכת להיות, מה נעשה כבר בשנה שעברה – כל המהלכים החוזרים, הפגישות, הישיבות עם המפקחים, כל הדברים האלה, אני אומרת – עכשיו אנחנו לא עושים את הסקירה של כל הפעולות.
זאב אלקין: ובוודאי לא בהקשר שלנו, השאלה פחות רלוונטית כי התחלנו לעבוד ביוני כוועדה בכנסת.
עמיהוד בהט: קיבלנו משימה לחודשי החופש, עשינו אותה כמיטב יכולתנו.
אלי זרחין: אי-אפשר להתעלם, זו פעם ראשונה נעשה בחינוך פורמאלי, נותן מענה לאותם ילדים בבתי-הספר היסודיים, שלא היה להם מענה כלל.
אלי זרחין: לא היה ופתאום יש, יש תקציב, יש הנחיות, לילדים שכלל לא היה להם כלום.
זאב אלקין: אכן, לזכות המשרד ייאמר וברצוני להדגיש, יש כאן פריצת דרך בשתי נקודות מאוד משמעותיות, אם זוכרים מה שדיברנו עליו.
זאב אלקין: אחד זה בתחום החינוך היסודי, ששמענו שהיה קושי בגלל דו"ח שושני, בגלל מבנה התקצוב של החינוך היסודי לבודד את התלמידים העולים ולתת להם מענה וכאן אנו שומעים בשורה מבחינתנו מאוד משמחת שיש פריצת דרך בכיוון זה, ודבר שני זה העמדת מסגרת של אולפן עירוני, כדגם מועדף שמשרד החינוך דוחף קדימה, שאם זה גם יקרום עור וגידים, אז הגיעו ימות המשיח או יותר נכון לומר חדש ימינו כקדם, כי זה היה הדגם שפעל בזמנו.
לאה רוזנברג: תביאו יותר עולים.
זאב אלקין: התוצאה של מה שתעשו היא בין שאר הגורמים שישפיעו על מימדי העלייה, אני מניח שאריה לא יחלוק עלי.
לאה רוזנברג: בנושא עיבוי הקניית השפה העברית, מה שדיברנו על האולפנים וכל השאר.
לאה רוזנברג: יש שיפור העברית לעולים הוותיקים, זה הנושא הבא.
לאה רוזנברג: לגבי אותם צמתים שהם צמתים של סיכון, כיתות ה'-ו' הם צומת של סיכון במובן של המעבר לחטיבת הביניים, ושם צריך להשקיע איזה שהוא מאמץ רב יותר, כי חטיבת הביניים מתחילה כבר את המסלול לקראת הבגרות וצריך להבטיח שמגיעים למסלול זה מוכנים היטב.
לאה רוזנברג: אז לעולים ותיקים בכיתות ה'-ו' הקצינו תקציב לטיפול ב- 1,200 תלמידים עולים ותיקים, לשיפור השפה העברית.
לאה רוזנברג: בחטיבת הביניים, תקציב לכ- 3,000 תלמידים לעיבוי השפה העברית, בהיקף של כשישה מיליון שקל שיוקדשו למטרה הזו ואם אני עושה שוב תרגום בשעות, אז אנחנו מדברים על מעבר ל- 1,800, כמעט 2,000 שעות, כי זה לא בדיוק בעלות של שעה שנתית רגילה.
זאב אלקין: זו תוספת תקציב או שזה תקציב מתחדש כל שנה או שזה משהו חדש לגמרי?
לאה רוזנברג: גם וגם וגם.
עמיהוד בהט: בחטיבות ביניים זה מתחדש, ביסודי זה לא היה.
זאב אלקין: בחטיבות ביניים זה המשך של הדגם החדש?
עמיהוד בהט: זו תוכנית שעל הקיימת, שאגב אנחנו עכשיו מקבלים את הנתונים על השנה שעברה ושמעתי שמועה שיש הישגים טובים של התלמידים בתוכנית בשנה שעברה וזה נותן לנו אוויר להמשיך.
עמיהוד בהט: התוכנית שעליה דיברה לאה עכשיו דומה לשעל, היא נקראת משעולים, אנו עושים אותה בשיתוף פעולה עם הג'וינט, התחלנו פיילוט קטנצ'יק של כמה בתי-ספר לכמה חודשים בשנה שעברה ואנחנו מתחילים עכשיו, כפי שלאה ציינה, ל- 1,200 תלמידים.
עמיהוד בהט: אנחנו נמצאים, כולנו יודעים, אתם ודאי יותר טוב ממני, בתקופה של קיצוצים דרמטיים, כשבוודאי יחלו גם במשרד החינוך.
עמיהוד בהט: כל שקל שיתפנה בתקציב, אם יתפנה ויהיה דבר, יחול הדבר הזה, זה ילך לטובת הרחבת פרויקטים מהסוג של משעולים, להרחיב אותו מעבר ל- 1,200 תלמידים.
לאה רוזנברג: התוכנית קיימת, התקציב ישנו.
עמיהוד בהט: יש זכיין שמפעיל אותו.
זאב אלקין: יש כאן חידוש לעומת השנה שעברה או אין?
לאה רוזנברג: ה'-ו'.
עמיהוד בהט: במערכת החינוך היסודי, תהיה פעולת התערבות אחרי הלימודים, לשעתיים בשבוע לקבוצות של שישה-שבעה ילדים, ותיקים,
זאב אלקין: 1,200 תלמידים ביסודי, ה'-ו', שזו תוספת תקציב, בעצם.
עמיהוד בהט: לא היה להם בשנה שעברה, נכון מאוד.
עמיהוד בהט: בהמשך ליום הלימודים הפורמאלי.
סוניה מיכאלי: הוותיקים, איזה נתח?
עמיהוד בהט: מ- 95 ומעלה, אבל ביסודי 95 זה כמעט לא קיים.
עמיהוד בהט: זה 97 ומעלה.
אריה קורת: הזכאות שלכם, מבחינת
אריה קורת: כם ילד עולה הוא ילד מעל גיל 12?
עמיהוד בהט: התוכנית הזאת בעצם לכל ילד שעלה בחינוך היסודי, כי כולם עלו בעשר השנים האחרונות, זה עד כיתה ו'.
סוניה מיכאלי: לא קשור להגדרה של תלמיד עולה ותיק ותלמיד עולה חדש.
עמיהוד בהט: זה בגרויות קשור.
עמיהוד בהט: עולה ותיק זאת אומרת שהוא לא עכשיו ברמה של אולפן.
סוניה מיכאלי: הוא לא הגיע במרץ.
זאב אלקין: יש הבדל ולמדנו זאת בישיבות הקודמות בין הגדרה של תלמיד עולה, לצורך זכאות שלו לשעות עזר לקראת הכנה לבגרות, שאנחנו תכף גם נעבור לנושא הזה, לבין התוכניות להוראת עברית שכרגע משרד החינוך מדווח עליהן ולכן זה שתי הגדרות שונות.
סוניה מיכאלי: אם הוא עלה בכיתה א' ב- 2000, אז הוא כבר לא זכאי לשום דבר, הוא כבר לא ביסודי.
זאב אלקין: כל תלמיד שלומד היום בחינוך יסודי או בחטיבת הביניים, אם הוא עלה אחרי שנת 95, מן הסתם הוא עלה אחרי שנת 95 ולא לפני, אחרת הוא כבר לא יהיה ביסודי וחטיבת ביניים, כל תלמיד כזה יקבל את האפשרות מבחינת ההגדרה לגשת לתוכנית, במסגרת המכסה.
זאב אלקין: עוד לא שמענו ממשרד החינוך על התיקונים.
סוניה מיכאלי: מאיפה המספר 3,000?
סוניה מיכאלי: איפה הביצה ואיפה התרנגולת?
סוניה מיכאלי: בגלל התקציב זה לא יותר מ- 3,000 או את התקציב אנחנו נתאים ל- 3,000?
סוניה מיכאלי: או שהקריטריונים כל-כך נוקשים שאין לנו יותר?
עמיהוד בהט: ה- 1,200 זה בגלל התקציב, אכן כן.
עמיהוד בהט: אני מעריך שאם היה לנו אפשרות לתת את זה ל- 2,000 ילדים בחינוך היסודי, היינו מוצאים את 2,000 הילדים לתת להם את הפרויקט.
עמיהוד בהט: אינני יודע כמה הרבה יותר, אבל היינו מוצאים את ה- 2,000.
עמיהוד בהט: זה תלוי תקציב.
עמיהוד בהט: תוכנית שעל בחטיבות הביניים שעוסקת ב- 3,000 ילדים, איננה תלויית תקציב.
עמיהוד בהט: היא בנויה על מבחן פרה שעשתה גורם חיצוני ל- 7,000 תלמידים בחטיבות הביניים וכל תלמיד שקיבל בין אפס ל- 70 בבחינה, נכלל בפרויקט הזה באופן אוטומאטי, אלה 3,000 הילדים שעושים את הפרויקט הזה זו שנה שלישית.
זאב אלקין: האם הנתונים התקציביים שאתם מוסרים הם אחרי היערכות של קיצוץ במשרד שכרגע הולך להיות מועשר?
עמיהוד בהט: אל"ף – לא.
עמיהוד בהט: בי"ת, ככל שאני יכול לומר כאן, גם אם יהיה קיצוץ גדול, הוא לא יחול, מבחינתי, אם אני אצטרך לבחור איפה לקצץ אצלי, הוא לא יחול על ה- 1,200 שעות של האולפנים, הוא לא יחול על ה- 1,200 ילדים של פרויקט משעולים.
עמיהוד בהט: הוא יחול על הרבה דברים אחרים.
אריה קורת: כי שם, אני מבין, זאת לא תוספת.
עמיהוד בהט: נכון, נכון.
עמיהוד בהט: אבל הוא יחול ודאי על דברים אחרים כי אם צריכים לקצץ לא יודע כמה אחוזים, אז בוודאי שנצטרך לקצץ, אבל לא מהדבר הזה.
עמיהוד בהט: הוועדה גם נתנה את הדעת, זה התפר בין העברית לבגרויות, לאפשרויות של התאמות והמלצות להתאמות למערכת והפניית תשומת לב המערכת להתאמות נדרשות לא רק ברמה של בחינות בגרות שם זה הנחיות מחייבות, אלא גם באתגרים פדגוגיים במהלך השנים, כמו עבודות, בחינות וכו'.
עמיהוד בהט: שמנו צוות שישב כבר פעמיים, שמשותף לאגף יסודי, העל יסודי ואנחנו, ב- 5 בספטמבר הוא אמור לתת את מסמך הטיוטה הסופי שלו, אני מקווה שבמהלך ספטמבר יצא מסמך חתום על-ידי מנהל האגפים או על-ידי לאה בעצמה לבתי-הספר, שייתן כללים וכלים ודוגמאות, איך אפשר לעשות את ההתאמות לא רק בבחינות הבגרות שזה חובה, אלא גם במערכת, לגבי ילד עולה ולאפשר לו להתמודד ביתר קלות עם מכשול העברית.
זאב אלקין: לפני שנעבור לנושא הבחינות, בכל-זאת כאן צדקה סוניה לגמרי, לא שמענו התייחסות לנושא התיקונים, השאלה גם למסגרת האולפנית, שדיברתם עליה בראשית דבריכם, כי שמעתי, אם שמעתי היטב, הדגשתם שזה מיועד ליסודי ובחלק מהמקומות גם לחטיבות הביניים.
עמיהוד בהט: אנחנו עושים הפרדה כיוון שבכל מקום שיש בו בית-ספר מקיף ויש חטיבת ביניים וחטיבה עליונה, דינה של חטיבה עליונה לתוך האולפן לחטיבת הביניים, אין בזה שום בעיה כי זה ז' עד י"ב, כמו גם בירושלים, באולפן העירוני המפורסם שהוא ז' עד י"ב, פה אין בעיה.
עמיהוד בהט: אבל מכיוון שמדובר בעל-יסודי, לא מדובר על שעות אלא על סחל"מ ועל מערך אחר לגמרי, שבא גם בסינכרון עם המסגרות להכנה לבגרות, זה בעצם אותו עניין, שבשניהם המכנה המשותף הוא הדלילות של מספר העולים, לכן אנחנו מסתכלים על זה בהיבט אחד לגבי החטיבות העליונות.
עמיהוד בהט: בכל מקום שיש מקיף ושם יש אולפן וחטיבת ביניים, כמובן יצורפו גם הילדים.
זאב אלקין: הזכרת בעצמך את המודל של האולפן הירושלמי, שדיברנו כאן בשבחו.
עמיהוד בהט: האולפן בבקעה.
סוניה מיכאלי: מה שהיה בית חינוך בשנות ה- 90.
עמיהוד בהט: כן, היה.
זאב אלקין: וזה אולפן שהוא מכניס לתוכו, כמו שאמרת בצדק, גם את תלמידי התיכונים וחטיבות הביניים.
זאב אלקין: השאלה מה מונע מהמשרד באותם מקומות שהוא כן מריץ הקמת אולפן עירוני, ואני שוב חוזר לראשית הישיבה שלנו, מריץ הקמת אולפן עירוני לחטיבת ביניים מראש להכניס לשם גם את תלמידי התיכון.
עמיהוד בהט: לא מונע.
עמיהוד בהט: כשדיברתי על בת-ים ועל חולון, דיברתי על החטיבות העליונות.
זאב אלקין: כמה מתוך סך האולפנים שעליהם דיברת הם מהסוג הזה, של חטיבת ביניים?
עמיהוד בהט: אני לא יכול עוד להגיד, צריך לקחת בחשבון דבר אחד – מספר העולים בחטיבות העליונות הוא יותר קטן.
עמיהוד בהט: קודם כל, זה שלוש כיתות חטיבות ביניים ולא שש כיתות יסודי, יש הרבה הליכה לפנימיות, יש מספרים הרבה יותר קטנים, ויש יותר קושי.
עמיהוד בהט: בכל מקום שיהיה אפשרי חטיבת ביניים פלוס עליונה – אנחנו עושים את זה.
לאה רוזנברג: בכל מקום שיהיה אולפן ויהיה תלמיד חטיבה עליונה שצריך את התגבור שניתן לאולפן, בוודאי אף אחד לא ימנע.
זאב אלקין: אם היום הורה לתלמיד שעולה ארצה עם ילד בכיתה י', האם כי מגיע לחיפה לדוגמה, או מקומות מהסוג הזה ברשימה שנתת, האם מראש יקבל המלצה ללכת לאולפן עירוני או יישלח לתיכון ואז שם אם יגלו שהוא במקרה מתקשה,
עמיהוד בהט: אתה מתקשר מראש.
עמיהוד בהט: בכל מקום שיהיו 15 תלמידים בחטיבות ביניים, חטיבות עליונות,
זאב אלקין: זה כולל חטיבה עליונה?
עמיהוד בהט: ודאי.
עמיהוד בהט: אני מדבר כרגע על תגבורים בתוך בתי-הספר.
סוניה מיכאלי: ואם לא יהיו ויהיו רק 12 – אז לא יהיה.
אלי זרחין: מה שקורה היום ברשויות רבות, הכרזת רשויות עתירי עולים כמו באר-שבע, אשדוד, פתח-תקווה, חיפה, הרשות החליטה שיש בית-ספר תיכון שקולט עולים בשנה ראשונה ואז מקיף א' באשדוד, מקיף ד' בבאר-שבע, אחד העם בפתח-תקווה, מקיף ד' בחיפה, הם קולטים עולים בשנה ראשונה וכנראה זה אחד מהדברים שיותר קל להיכנס לשם ולקחת אותם בכסף של משרד הקליטה, נכנסים לשם לפעילות בלתי פורמאלית אחר-הצהריים.
זאב אלקין: כבר דיברנו על זה, מי שמחזיק את הפרוטוקול, אתם יכולים לראות שזה למעשה צירוף של סעיף 1 ו- 2.
עמיהוד בהט: בכוונה הפרדנו את החטיבות העליונות אלי מאוד צודק במה שאמר.
עמיהוד בהט: כשבאים 20 ילדים לבית-ספר שקולט עולים ושיש בו כיתת עולים, מטבע הדברים יש בו 40 שעות, שם זה צבוע, זה לא במסגרת התקן הכולל.
עמיהוד בהט: ב- 40 שעות דיברת על 20 בכיתת עולים ו- 20 לעברית, אין בזה בעיה וגם לשם אנחנו הולכים להיכנס.
עמיהוד בהט: אבל זה יחד עם המסגרות לבגרות כי זה אותו עניין.
אברהם מיכאלי: גם אם זה פחות, אני מבין אותם בודדים שבאים לאותו בית-ספר, יש להם אפשרות לקבל שעות.
סוניה מיכאלי: אני מדענית ראשית במשרד הקליטה ומפקחת ארצית לשעבר במשרד החינוך.
סוניה מיכאלי: משהו לא מתחבר כאן ואני מבקשת להבין אותי נכון, אנחנו כאן כדי להציל את המצב ולהביא יציבות למצב.
סוניה מיכאלי: בעידן החידושים, כשכולם מחפשים חידושים, אני מחפשת יציבות.
סוניה מיכאלי: בעשור האחרון הגיעו בערך 570,000 עולים.
סוניה מיכאלי: 150,000 ילדים, בערך.
סוניה מיכאלי: נגיד שליש מהם זה ילדים מגיל שש עד גיל 18.
סוניה מיכאלי: אנחנו מגיעים ל- 80,000 ילדים בגיל שמגיל שש עד 18.
סוניה מיכאלי: נגיד 50% דוברי עברית ברמה מצוינת.
סוניה מיכאלי: קיבלנו 40,000, ואני מצטערת שאני שוב מחזירה אתכם אחורה, ואנחנו כאן מדברים על 3,000, על 7,000, כשדובר על 40,000.
סוניה מיכאלי: לכן, אני לא רציתי שהאמירות שלי יהיו מתחת לשולחן, כי בכל מקרה אנחנו צריכים לשים את המספרים על השולחן, עם עיניים פקוחות.
סוניה מיכאלי: אנחנו כולם, רובנו אנשי חינוך, באמת אנחנו טובים בדיבור, ויחד עם זאת, בוא נדבר קצת וניקח את המספרים ונסתכל גם ברמה לוגית ומתמטית.
סוניה מיכאלי: אם אנחנו לוקחים, ושוב – עשיתי חשבון גס, לרעתו של העולה מבחינת הכמות.
זאב אלקין: דווקא כמדענית ראשית של משרד הקליטה, את יכולה לפלח את המספרים שאת מדברת עליהם,
סוניה מיכאלי: מבחינת הגיל אמרתי מגיל שש עד 18.
זאב אלקין: לא, זה בדיוק העניין.
זאב אלקין: כי בחטיבות הביניים יכול להיות בגלל שלא היית בישיבות הקודמות, הבהיר משרד החינוך,
סוניה מיכאלי: קיבלתי דיווחים.
זאב אלקין: בחטיבות הביניים, משרד החינוך הרבה יותר חופשי בהענקת השעות.
זאב אלקין: הבעיה הגדולה היתה בחינוך היסודי, בגלל מבנה התקצוב של החינוך היסודי ולכן, כי שם לכאורה בית-הספר מקבל את השעות כבר בפנים, בתוך החטיבה הכללית של התקצוב ומה לעשות, הוא לא שש ללכת ולתקצב אותם לעניין של העולים.
סוניה מיכאלי: קשה לצבוע שם.
זאב אלקין: לכן כאן יצטרכו לגבש חבילה מיוחדת נוספת מעל לתקצוב הרגיל.
זאב אלקין: השאלה אלייך – מתוך אותם מספרים שאת מדברת, כמה מתוכם הם ביסודי, כמה מתוכם הם בחטיבת הביניים וכמה מתוכם בתיכון?
סוניה מיכאלי: עמיהוד דיבר על המצגת, אני בטוחה שבתוך המצגת יש את הפילוח, גם מבחינת גילאים, גם מבחינת שנות ותק של תלמידים וגם מבחינת חלוקה לפי המחוזות, אפילו שכונות.
סוניה מיכאלי: הבעיה היא שאנחנו מדברים על אותו דבר 15, 16 שנה, אז מה – רק היום גילינו שכסף לא צבוע ביסודי?
אברהם מיכאלי: למה אנחנו לא יכולים לקבל את החסר,
סוניה מיכאלי: אנחנו לא מתווכחים, בתחילת דבריי הצגתי את עצמי.
סוניה מיכאלי: אינני תוקפת אף אחד, אנחנו צריכים לפתוח את העיניים.
סוניה מיכאלי: 15 שנה מדברים על בעיות קליטת השפה העברית, מי שלא קלט עברית – לא נקלט בחברה.
סוניה מיכאלי: זה מתחיל אפילו בגן הילדים, OK, לא מדברים כאן על ילדי גן.
סוניה מיכאלי: השאלה היא מה ניתן לעשות ומיהו הגורם שיכול לעשות.
אברהם מיכאלי: האם בנתונים שכרגע את מציגה, לדעתך יש,
סוניה מיכאלי: אני לא מציגה נתונים מדויקים, הנתונים המדויקים הם במשרד החינוך.
אברהם מיכאלי: אבל נוכל גם את זה לבדוק, זה לא נתון שאי-אפשר לבדוק.
אברהם מיכאלי: כרגע נניח הוסיפו 1,200 תקנים או 1,200 תלמידים, לפי הנתונים שקיבלנו מעמיהוד, האם לדעתך עדיין יש חסר גדול מאוד שזה איפה שהוא נופל בדרך?
זאב אלקין: זו שאלה רטורית.
סוניה מיכאלי: זה אופרטיבי.
אברהם מיכאלי: לא לא, 1,200, חוץ מ- 1,200, היה גם תקצוב קודם, זה לא משהו שהתחילו היום לתקצב בפעם הראשונה.