GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרינה סולודקין: אין סרטי הסברה, לא בעברית, לא ברוסית, לא באמהרית, וזה כאילו אנחנו עדיין במאה ה-20 ולא במאה ה-21 כאשר יש לרשותנו את הרדיו, את הטלוויזיה, את המחשב, כך שבכל מקום אפשר לפרסם את הסיכונים שבשימוש.
מרינה סולודקין: בכל שנה אני מקבלת פניות ממשפחות מאוכזבות מאחר שהן מגיעות לשירותי הרווחה, אף אחד לא מבין אותן, אף אחד לא רוצה להסביר להן, ואם כבר מסבירים, אומרים להם דבר שהם לא מבינים ולא מקבלים והוא אשפוז מרצון, אבל עם זה הם לא יכולים להתמודד.
מרינה סולודקין: מדברים אתם על אשפוז מרצון ועל גמילה מרצון.
מרינה סולודקין: גם בתחום הזה צריך לעשות משהו.
מרינה סולודקין: אנחנו כאן מאוד פסימיים.
מרינה סולודקין: כל שנה יש לי עשרות מקרים של משפחות שמשקיעות, מחפשות, הולכות מאנשים טובים לאנשים טובים יותר, ובהרבה מקרים הן מצליחות כי בסופו של דבר אפשר וצריך להילחם על כל ילד.
נעמה צוייג: אני רוצה להמשיך בקו של חבר הכנסת ריבלין.
נעמה צוייג: אל-סם שעובדת ב-13 מרכזים עושה הרבה מאוד, אבל אין לנו כסף.
ראובן ריבלין: את צודקת במאה אחוזים.
ראובן ריבלין: אלה המוסדות היחידים שמטפלים בצורה רצינית.
נעמה צוייג: אני רוצה להדגים למה אני מתכוונת.
נעמה צוייג: באור עקיבא יש סניף של אל-סם - ולקחתי דווקא דוגמאות ממקומות שם קיימים ריכוזי עולים – ושם מרוכזת אוכלוסייה קשה מאוד של יוצאי קווקז, של יוצאי חבר העמים, וגם אוכלוסיות אחרות.
נעמה צוייג: יש לנו שם חצי משרת מטפל.
נעמה צוייג: זאת אומרת, המטפלת שם יכולה לטפל ב-15 מטופלים, אם היא עובדת מהבוקר עד הלילה, והבעיה היא הרבה יותר גדולה.
נעמה צוייג: את התקציב אנחנו מקבלים מהסוכנות היהודית דרך עיריית אור עקיבא, וזה מותנה כל שנה בריצות, כאשר חלק אנחנו מממנים.
נעמה צוייג: כשאני אומרת אנחנו, אני מתכוון לומר שלאל-סם יש תקציב מאוד מוגבל, שחלק מגיע מהרשות למלחמה בסמים, מכסות שאנחנו זכינו במכרז, והשאר אנחנו משנוררים.
נעמה צוייג: אנחנו גם לא יכולים לתכנן מערך טיפולי רציני ברמה של שנור.
נעמה צוייג: עכשיו אנחנו מתכננים את שנת 2007 ואנחנו לא יודעים מה התקציב שיעמוד לרשותנו.
נעמה צוייג: יש לנו סניף חדש בקריית-מלאכי, במימון מלא של קרן רש"י, וזה מאוד מאוד יפה מצידם, והם מאוד מסייעים לנו, אבל זה לתקופה מוגבלת ואין לנו שם מכסות של הרשות למלחמה בסמים.
נעמה צוייג: שוב, יש לנו שם אדם שמועסק בחצי משרת ניהול כי היא מפתחת סניף, היא עושה עבודה קהילתית, ובחצי משרה נוספת היא מטפלת.
נעמה צוייג: בכמה היא יכולה לטפל?
נעמה צוייג: יש שם קהילה של יוצאי אתיופיה והם ממש מוכים, עם בעיות של סמים, בעיות של אלכוהול ובעיות נוספות.
נעמה צוייג: זה סיפור רב-בעייתי ואנחנו הרי לא מטפלים רק בבעיית הסמים של בני הנוער.
נעמה צוייג: בעיית הטיפול בעולים היא מורכבת.
נעמה צוייג: צריך לבוא אליהם וצריך לבוא אליהם בשפה שלהם.
נעמה צוייג: בייחוד צריך לבוא אל ההורים.
נעמה צוייג: הרשות למלחמה בסמים יחד עם עמותת אפשר ויחד עם משרד הקליטה עשו פרויקט שהוזכר כאן ודובר שם על כך שיגיעו לבני נוער ולהורים.
נעמה צוייג: חלק גדול מהפרויקט לא עסק בנושא סמים.
נעמה צוייג: בחלק משבעת היישובים האלה לא הגיעו לנושא הסמים כי זה משהו שהוא לא ראשוני, כי צריך היה לדבר על קליטה, על בית-ספר, על שפה ועל מיליון דברים נוספים.
נעמה צוייג: המחויבות הזו לנושא הסמים הייתה רחוקה.
נעמה צוייג: בייחוד זה קורה כאשר מדברים על יוצאי אתיופיה, שהנושא הזה קשה להם וצריך להביא אותו באופן אחר.
נעמה צוייג: אין לנו חומרי הסברה, לא ברוסית ולא באמהרית, ואין לנו כסף לייצר אותם.
נעמה צוייג: אם נקבל תקציבים, נוכל לייצר חומרי הסברה.
נעמה צוייג: יש לנו חומרים אבל אין לנו אפשרות לתרגם אותם.
נעמה צוייג: אין לנו אפשרות לענות בטלפון בשפות השונות.
נעמה צוייג: לאל-סם מגיעות המון פניות טלפוניות ואנחנו עונים יום יום לעשרות פניות טלפוניות שמגיעות לכל הסניפים שלנו.
נעמה צוייג: אבל אין לנו אפשרות לענות באמהרית וברוסית.
נעמה צוייג: יש לנו מעט מאוד עובדים – והוזכר כאן שקשה מאוד להשיג עובדים - דוברי שפה, אבל גם אין לנו תקציבים.
נעמה צוייג: יש לנו פרויקט שתכננו עם משרד הקליטה לפני שנה וחצי – ויושבת לידי נציגת משרד הקליטה – ואומר לנו משרד הקליטה שהפרויקט בצנרת, וזה שנה וחצי.
נעמה צוייג: אני שואלת את משרד הקליטה איפה זה נמצא כי אני צריכה לחפש עובדים ואני צריכה ללכת לאוכלוסייה, ולכן אני צריכה לדעת מה קורה, אבל למשרד אין תשובה.
נעמה צוייג: אמרתי שצריך להגיע אל העולים.
נעמה צוייג: לעולים צריך לא רק מטפל אלא צריך איש איתור.
נעמה צוייג: הוא צריך ללכת אליהם, למצוא אותם ברחוב, למצוא אותם על הברזלים, למצוא אותם במרכזים, למצוא אולי בבתים, היכן שאפשר להיכנס לבתים, ולהביא אותם.
נעמה צוייג: זאת עבודה שעושה קידום נוער למשל.
נעמה צוייג: מדריכי רחוב כאלה שצריכים להסתובב.
נעמה צוייג: באור עקיבא, אל-סם מממנת מדריך איתור, אבל אל-סם הוא לא גוף שיודע לממן ובטח לא לטווח ארוך.
נעמה צוייג: הייתי יכולה להמשיך ולדבר בנושא, אבל אני חושבת שנתתי את התמונה והתמונה מבקשת שתיתנו לנו משאבים ואנחנו נעשה.
ראובן ריבלין: אל-סם יממן כל עוד יהיו לו משאבים.
ראובן ריבלין: ברגע שלא יהיו לו, הוא לא יממן.
נעמה צוייג: אין לנו משאבים.
נעמה צוייג: אתם מכירים את היושב-ראש שלנו, חבר הכנסת גלעד ארדן, שמאוד עוזר לנו ועסוק בעשייה.
נעמה צוייג: אנחנו תולים תקוות.
קולט אביטל: אני מתנצלת, אבל אני צריכה לעזוב לישיבת ועדה אחרת.
קולט אביטל: למרות שהדיון לא נגמר, אני ארשה לעצמי לומר כמה דברים.
ראובן ריבלין: אני מבקש להתנצל.
ראובן ריבלין: אני חייב להיות בישיבת ועדת הכספים כי אנחנו דנים בתקציב, ושם אולי נוכל לעזור במשהו.
קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, אנחנו יושבים בוועדה הזאת והסיפור חוזר על עצמו בכל מיני תחומים.
קולט אביטל: אנחנו רואים שבהיעדר תקציבים האגודות עושות את המוטל עליהן כמיטב יכולתן, אנחנו רואים שמשרדי הממשלה מנסים לעשות כמיטב יכולתם, גם הם עם ידיים קשורים וגם זאת בגלל היעדר תקציבים.
קולט אביטל: זה לא שאנחנו לא יודעים מה הפתרונות.
קולט אביטל: היום סוף סוף נפל האסימון, אחרי כל כך הרבה שנים, והוקמה הרשות למלחמה בתאונות הדרכים, והיא עושה הסברה מקיפה כל יום בכל כלי התקשורת, גם במקרה שאנחנו דנים בו, אנחנו צריכים לפנות למשרדי הממשלה – למשרד הקליטה ולמשרד החינוך, לפי מיטב הבנתי – כדי שיצאו בתוכנית הסברה, בקמפיין הסברה, שמטרתה לשים את הנושא על סדר היום הלאומי ושזה יהיה כל יום.
קולט אביטל: היום כאשר אני פותחת את הרדיו אני שומעת דברים בקשר לתאונות דרכים, לפי דעתי לדברים האלה בסופו של דבר יש להם תועלת.
קולט אביטל: בנוסף למה שאתם עושים – שזו עבודה מאוד בסיסית ויסודית – אני חושבת שאנחנו צריכים לקרוא למשרד החינוך להציג בפנינו תוך חודש-חודשיים תוכנית רצינית, רב-תחומית, של הסברה, תוכניות מנע בבתי-הספר ובמרכזים קהילתיים, יחד עם משרד הקליטה ועם ארגוני העולים, כדי לראות איך יוצאים לקמפיין כזה ואיך הוא צריך לפעול.
קולט אביטל: לא לעשות שעה פה ושעה שם.
קולט אביטל: מה שאותי הפליא מאוד לשמוע הוא שחלק גדול מהילדים שהם כבר צורכי סמים וצורכי אלכוהול יוצאים מתוך מסגרות מבוקרות כמו נעל"ה, כמו סל"ע, תוכניות שאנחנו מביאים אליהן את הצעירים, תוכניות מאוד מטופחות שלנו, במימון ממשלתי, במימון הסוכנות היהודית ואני חושבת – וסליחה שאני משתמשת בביטוי הזה – שזה כשל בתוך התוכנית עצמה.
קולט אביטל: אם הם לא ערים לזה והם לא מסוגלים בחממה שבה נמצאים הצעירים העולים האלה לטפל בזה.
קולט אביטל: אני חושבת שאנחנו חייבים לבוא בדברים גם עם מארגני התוכניות האלה כי זה ממש תחת ידינו.
יצחק אהרונוביץ': הנושא הזה גם עולה מכיוון אחר בוועדת הסמים שאני חבר בה ובנושא הזה דנו מכיוונים שונים.
יצחק אהרונוביץ': התופעה היא בממדים עצומים.
יצחק אהרונוביץ': אנחנו מדברים כאן על אחוזים גבוהים, אנחנו מדברים על תופעה שאני נחשפתי אליה וראיתי אותה בקנה מידה די גדול יחסית לאוכלוסייה בארץ, ואני מדבר בעיקר על בני נוער.
יצחק אהרונוביץ': הדברים משוועים לטיפול.
יצחק אהרונוביץ': יש כל מיני סיבות למה זה קורה, אבל אנחנו לא מחפשים את הסיבות אלא את הפתרונות.
יצחק אהרונוביץ': חלק מהדברים מונחים לפתחנו ואני אומר זאת גם כחבר כנסת.
יצחק אהרונוביץ': באיזשהו מקום צריך לקחת מישהו שמרכז את כל הדברים האלה כי יש פה טיפול של מספר משרדים.
יצחק אהרונוביץ': המשרדים שהוזכרו כבר הם משרד הרווחה, משרד החינוך, משרד הראש-הממשלה.
יצחק אהרונוביץ': אתן דוגמה אחת.
יצחק אהרונוביץ': בוועדת הסמים יושב נציג של ראש-הממשלה, שהוא מנכ"ל משרד ראש-הממשלה, והוא למעשה צריך לרכז את העבודה וצריך לאשר את התקציב לרשות למלחמה בסמים.
יצחק אהרונוביץ': כל הזמן אנחנו רואים גריעה והורדה בתקציב של אותה רשות.
יצחק אהרונוביץ': הרשות הוא גוף שלמעשה אמור לרכז את העבודה, להתוות תוכנית עבודה וגם לפקח עליה.
יצחק אהרונוביץ': כל פעם מחדש אנחנו רואים שיש קיצוצים.
יצחק אהרונוביץ': אני לא מדבר כרגע כמפלגה שדוחפת ונותנת ומסייעת, זאת לא הנקודה אלא הנקודה היא למה אין מבט על.
יצחק אהרונוביץ': אחת הבעיות המרכזית של מדינת ישראל או של הנוער במדינת ישראל זה נושא הסמים והאלכוהול.
יצחק אהרונוביץ': התחום של הסמים חודר כמעט לכל בית והוא תחום שצריך לטפל בו.
יצחק אהרונוביץ': אנחנו רואים את השתייה בפאבים ואנחנו רואים את התאונות שקורות עקב השתייה.
יצחק אהרונוביץ': קיצוץ תקציב הרשות למלחמה בסמים מראה על הרצינות בה מתייחסים אל הנושא, ואני פונה כאן למשרד האוצר, למנכ"ל משרד ראש-הממשלה ולראש-הממשלה עצמו.
יצחק אהרונוביץ': למה הם לא זועקים ולמה הם לא אומרים?
יצחק אהרונוביץ': אתמול שמעתי שנותנים 400 מיליון שקלים לדרום, ומגיע להם, ומגיע הכסף לצפון, אבל אנחנו מדברים על קיצוץ תקציב הרשות מארבעים מיליון שקלים ל-15 מיליון שקלים, ומקצצים במקום לתגבר.
יצחק אהרונוביץ': הרשות צריכה לרכז את כל העבודה מול יתר משרדי הממשלה.
יצחק אהרונוביץ': לפני חודש נחשפתי לבעיה אחת כאשר אמרו לי שאני חייב לבוא למרכז גמילה מסמים באזור פתח-תקווה.
יצחק אהרונוביץ': באתי לשם ומצאתי בית שפועל כאשר אין לו רישוי עסקי, אין לו רישוי בנייה, אין לו היתרים, אין ל כלום, ושם יושבים עשרים בני נוער ומקבלים טיפול תמיכה אמיתי של שני אנשים שהחליטו לקחת את הפרויקט הזה ולתת איזשהו טיפול.
יצחק אהרונוביץ': אני פניתי לרשות והרשות לקחה את חסותה ונעשו פעולות שונות.
יצחק אהרונוביץ': אני אומר שכולנו צריכים למנף את זה וצריך להביא את זה לתודעה.
יצחק אהרונוביץ': אני אומר בעיקר ליושב-ראש שלוועדת הקליטה יש את הכוח לדחוף את משרדי הממשלה כדי שיטפלו ויביאו למודעות וכמובן את התקציבים.
יצחק אהרונוביץ': זה לא רק מודעות אלא גם תקציבים.
יצחק אהרונוביץ': צריך שיהיה מישהו שיבנה את התוכנית ומישהו שיפקח על התוכנית, כי כל אחד בפני עצמו רוצה מאוד לעשות, אבל בפועל אין גוף שיעשה זאת.
יצחק אהרונוביץ': להערכתי הגוף המתאים הוא הרשות שצריכה לקחת ולהוביל את המלחמה הזאת.
איריס מורדקוביץ: אני מנהלת השירות להתמכרויות במשרד הרווחה.
איריס מורדקוביץ: לאור הדיון שמתקיים כאן, אני מבקשת לתת שני מספרים שלא התכוונתי לתת.
איריס מורדקוביץ: אני יושבת בכל מיני מקומות, שם אני בוכה שאין לי כסף, ונכון, אין לי מספיק כסף.
איריס מורדקוביץ: יחד עם זה, התקציב של השירות שלי הוא 44 מיליון שקלים וצר לי לומר לאנשים רבים שיושבים כאן שהמערכת פרוסה בכל הארץ והיא ענקית והיא נותנת מענה ל-8,000 מכורים מבוגרים, 2,000 אלכוהוליסטים וכמעט 1,500 בני נוער.
איריס מורדקוביץ: זה לגבי המספרים.
איריס מורדקוביץ: 1,500 בני נוער מקבלים מענה במסגרת שירותי הרווחה ברשויות המקומיות.
מיכאל נודלמן: יש מאה אלף עולים שצריכים עזרה.
איריס מורדקוביץ: אני חושבת שאף אחד לא צריך ללמד אותנו מה לעשות היום.
איריס מורדקוביץ: אנחנו יודעים מצוין מה לעשות.
איריס מורדקוביץ: לא צריך לבנות לנו תוכניות טיפול, אבל צריך לתת לנו הרבה מאוד כסף שאין לנו.
איריס מורדקוביץ: אם ייתנו את הכסף, אנחנו נעשה.
איריס מורדקוביץ: אנחנו עושים הרבה, אבל לא עושים מספיק.
איריס מורדקוביץ: מה שנעשה, נעשה טוב מאוד.
איריס מורדקוביץ: לא נעשית עבודה לא טובה אלא נעשית עבודה מצוינת והיו כאן דוגמאות שעלו, אבל צריך להגדיל אותה.
איריס מורדקוביץ: העבודה נעשית היום רגישת תרבות, היא נעשית עבור עולים חדשים עם משרד הקליטה, עם פרויקטים ייחודיים, עם פרויקט חדש שעשינו עם עמותת אפשר בשנה האחרונה עבור נוער אתיופי, ואנחנו מגדילים את זה בשנה הנוכחית.
איריס מורדקוביץ: יש הרבה מאוד עבודה, אבל היא לא מספיקה.
איריס מורדקוביץ: בני הנוער מגיעים לטיפול.
איריס מורדקוביץ: אני מדברת על בני נוער שמגיעים לטיפול, על בני נוער שכבר הגיעו למצב שהם צריכים טיפול.
איריס מורדקוביץ: רוב בני הנוער לא צריכים את הטיפול.
איריס מורדקוביץ: בשלב קודם לכן הם צריכים מניעה, הם צריכים מניעה על סף הטיפול, ולפני כן הם צריכים את המניעה.
איריס מורדקוביץ: צריך להבין שצריך אולי לבכות שלא קיים, אבל לא צריך לבכות על דברים שאין.
איריס מורדקוביץ: הדברים קיימים, הדברים נעשים, פרוסים בארץ כמעט 300 עובדים סוציאליים שעושים את העבודה הזאת והם עושים אותה נאמנה, לפחות 50 מהם הם עובדים סוציאליים דוברי רוסית בתוך המערכת.
איריס מורדקוביץ: גם את זה כדאי לדעת.
מיכאל נודלמן: אנחנו לא אמרנו שאתם לא עובדים ושאתם עובדים רע, אבל אנחנו מדברים על מגמה.
מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים כמוכם שהילדים לא ייפלו לבור ממנו אי-אפשר לצאת.
מיכאל נודלמן: לכן אני לא מקבל את זה שאומרים לנו שניתן לכם לעבוד כמו שאתם יודעים.
איריס מורדקוביץ: אני אומרת שהמיומנות קיימת, הטכניקות קיימות, הפריסה ישנה, הרשויות המקומיות שיכולות לעשות את העבודה ישנן, את המסגרות ללא רישיון צריך לסגור כי הן גורמות נזק.
איריס מורדקוביץ: את המשאבים הקיימים לכוח האדם הקיים, צריך להגביר אותו ולעשות יותר עבודה.
מיכאל נודלמן: מה הסכום הנוסף שאתם צריכים?
איריס מורדקוביץ: כשאני פונה לאוצר ואני אומרת כמה אני צריכה, אני אומרת שכדי לפרוס את המערך בכל הארץ, אני צריכה עוד עשרה מיליון שקלים.
אנטולי מרגוליס: אני מנהל המחלקה לטיפול בהתמכרויות, משרד הבריאות.
אנטולי מרגוליס: אנחנו מטפלים בנוער ובמבוגרים שהם בסוף הקריירה שלהם, אלה שכאשר הם מגיעים, הם כבר חולים.
אנטולי מרגוליס: אני לא מקבל את זה שזו מחלה חברתית, אלא לדעתי זו מחלה לכל דבר.
אנטולי מרגוליס: אדם שמתחיל להשתמש בחומר, הוא מביא את הגוף שלו ואת הנפש שלו למצב שהוא חולה.
אנטולי מרגוליס: בכל המדינות – כך גם בישראל – הוגדר שזו מחלת נפש לכל דבר, ואנחנו מטפלים בכך.
אנטולי מרגוליס: יש לנו כל מיני טיפולים ואני אתרכז רק בבני הנוער.
אנטולי מרגוליס: אנחנו מקבלים שירותים מאיגוד ירושלמי, שם אנחנו מפעילים אשפוזית, לשם מגיעים בני נוער מגיל 14 עד גיל 21.
אנטולי מרגוליס: במשך השנה עוברים במקום הזה 150 בני נוער והמקום פועל בהצלחה רבה.
אנטולי מרגוליס: הרבה אנשים מכירים את המקום.
אנטולי מרגוליס: לגבי דירוג האוכלוסייה.
אנטולי מרגוליס: 150 מטופלים שעוברים בשנה, שבעים אחוזים מהם הם ילדים מחבר העמים, שישה אחוזים הם עולי אתיופיה, ו-24 אחוזים הם ילדים עולים ותיקים או ילידי הארץ.
אנטולי מרגוליס: אמרתי שאני מתייחס להתמכרות כמחלה.
אנטולי מרגוליס: אנחנו רואים שבקרב העולים החדשים יש מודעות גדולה שהם צריכים טיפול כאשר הם מגיעים לשלב המחלה ולכן אנחנו מדברים על מספרים כל כך גבוהים שפונים אלינו ומקבלים טיפול.
אנטולי מרגוליס: בכל המוסדות שלנו – גם אשפוזית וגם מוסדות שאנחנו מפעילים – יש כמובן אנשים דוברי רוסית ואנחנו רגישים לתרבות ונותנים טיפול בהתאם לכך.
מיכאל נודלמן: הילדים שפונים אליכם, כולם מקבלים ערה?
אנטולי מרגוליס: כמובן.
אנטולי מרגוליס: בינתיים אין לנו תור המתנה לטיפול בגמילה.
אנטולי מרגוליס: אמרתי, אנחנו מטפלים במכורים ולא במי שמשתמש מדי פעם.
אנטולי מרגוליס: אנחנו מטפלים במי שהגיע והוא מכור.
מיכאל נודלמן: אתם מטפלים בכל המכורים.
אנטולי מרגוליס: כן.
אנטולי מרגוליס: אנחנו נותנים מענה.
אנטולי מרגוליס: אמרתי, יש לנו כל מיני מענים וזה לאו דווקא מענה בצורת גמילה.
אנטולי מרגוליס: אנחנו בודקים אנשים, כמו בכל מחלה אנחנו עושים אבחון, ואחר כך בהתאם לזה אנחנו נותנים טיפול.
אנטולי מרגוליס: יש טיפול גמילה, יש טיפול תרופתי.
מיכאל נודלמן: אין מצב שאתם טוענים שאין לכם מקומות או אין לכם מיטות.
אנטולי מרגוליס: כמו שאמרת, אנחנו רוצים להגדיל את מספר המיטות לנוער, ויש לנו תוכניות לשנת 2007 ולשנת 2008 להגדיל את מספר המיטות.
אנטולי מרגוליס: אני מדבר על מצב נתון.
אנטולי מרגוליס: כמו שאמרתי, אנחנו מתאימים את הפונה לכל מיני טיפולים ולאו דווקא טיפול בגמילה.
אנטולי מרגוליס: יכול להיות טיפול ממושך תרופתי שאנחנו נותנים, טיפולים אמבולטוריים וכולי.
אנטולי מרגוליס: אנחנו נותנים את הטיפול בהתאם למצב.
אנטולי מרגוליס: חברת הכנסת סולודקין דיברה על האשפוז הכפוי עליו דיברו הורי הפונים.
אנטולי מרגוליס: בכל העולם, גם בברית-המועצות לשעבר, הוכח שאשפוז כפוי הוא לא יעיל.
אנטולי מרגוליס: אדם שאנחנו מאשפזים אותו, אחרי שהוא יוצא, הוא ממשיך להשתמש בסמים.
סופה לנדבר: אני חושבת שנכון עשה יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת מיכאל נודלמן, שמעלה היום את הנושא הזה, אבל אני רוצה לשים דגש על כך שאנחנו מדברים על אסון שקורה אצלנו בקרב בני הנוער ועושים זאת באיזושהי נימה של אדישות.
סופה לנדבר: אני רואה את הסימנים ואת הרצון לגלגל סטיגמות חדשות על העלייה.
סופה לנדבר: אתמול, כיושבת-ראש הפדרציה הישראלית לדוברי רוסית, חילקתי מאה מלגות לעולים שלומדים באוניברסיטאות של מדינת ישראל, כאשר חלק גדול מהם הגיע לישראל באמצעות הפרויקטים של הסוכנות ונשאר כאן לבד כאשר המשפחה שם.
סופה לנדבר: הילדים האלה מהווים כבוד למדינת ישראל, הם מגש הכסף של מדינת ישראל, ואני רוצה לומר שבעצם כל העולים הגענו למדינת ישראל משום שרצינו לתת עתיד לאותם ילדים שהם מהווים את פני העלייה.
סופה לנדבר: זה נוער של מדינת ישראל וחשוב לגלות את סימני ההתמכרות אצל הנוער הזה ולעשות זאת כמה שיותר מוקדם.
סופה לנדבר: כדי לטפל בזה צריכות להינתן בבתי-הספר הרצאות לשם מניעה.
סופה לנדבר: קודם לכן זה לא היה בבתי-הספר, בצבא, באוניברסיטאות, לפני כמה שנים זה לא היה במדינת ישראל, ואם התגלגלנו לזה, אנחנו צריכים קודם כל הרצאות למניעה.
סופה לנדבר: לפני 17, כאשר העלייה התחילה לזרום לאמריקה, לאוסטרליה ולמדינות אחרות, עמדתי כאן ואמרתי שאצלנו ההתמכרות לסמים לא קיימת.
סופה לנדבר: אני חושבת שחלק מהאנשים שהגיעו למדינת ישראל הגיעו מאחר שלא היה להם חשש שזה יקרה לילדים שלהם למרות שאחר כך חלק מהילדים הגיעו להתמכרות לסמים ולאלכוהול.
סופה לנדבר: כסף זה חשוב.
סופה לנדבר: סך הכול חמישים איש מתוך 300 הם דוברי רוסית, וזאת קטסטרופה.
סופה לנדבר: האחוזים מצביעים על כך שילדים עולים נושרים מבתי-הספר ובעצם אנשים לא יקבלו בגרות, זה סימן גרוע ביותר.
סופה לנדבר: אנחנו צריכים לגלות את הסימנים הללו קודם ואנחנו צריכים להבין שמצב ההורים שמגיעים למדינת ישראל מידרדר ויכול להיות שזה משפיע על אותם ילדים.
סופה לנדבר: כאשר אימא ואבא היו בחוץ לארץ במצב טוב מאוד, אבל הגיעו למדינת ישראל ומצבם לא טוב, זה משפיע על הילד עד שהוא לא מסוגל ללמוד.
סופה לנדבר: הילד רואה את הסבל במשפחה, הוא רואה מה עובר על ההורים והוא מידרדר לרחוב.
סופה לנדבר: אנחנו צריכים לעשות הכול כדי למנוע את ההידרדרות לרחוב.
סופה לנדבר: אנחנו צריכים לשים דגש על מדריכי רחוב ולזה צריך לתת גיבוי.
סופה לנדבר: ביקרתי בעמותה שפועלת בראשון-לציון, וזאת עמותה שהקימו שני עולים חדשים שבעבר השתמשו בסמים, וראיתי על מיטות אשפוז ילדים צעירים – ולא משנה באיזו שפה הם דיברו – וראיתי את הסבל בעיניהם.
סופה לנדבר: ראיתי את מה שעוברות המשפחות ואמרתי שצריך לשים דגש וכוח לאותן עמותות דוברות רוסית.
סופה לנדבר: אם לא ידברו בשפתו של העולה, הוא לא יוכל להבין מה אומרים לו.
סופה לנדבר: אני יוצאת עכשיו לישיבת ועדת הכספים ושם נפעל יחד עם חברי הכנסת שאיכפת להם מהעולים שהגיעו למדינת ישראל.
סופה לנדבר: מה שקורה הוא עוול למשפחות, לא לשם כך הבאנו לכאן את הילדים ואנחנו נעשה הכול יחד אתכם כדי להשיג את הכספים וכדי לשים דגש על מניעה.
סופה לנדבר: כאמור, זה לא משנה באיזו שפה מדבר הילד.
סופה לנדבר: אם הילד מתחיל להשתמש בסמים, זה אסון למדינת ישראל ואנחנו צריכים בכל הכוח יחד להילחם נגד התופעה הזאת משום שהתופעה הזאת היא גרועה לחברה במדינת ישראל והיא גרועה לכל אחד מאתנו, כי אף אחד לא יודע מתי ואיפה זה יקרה שוב.
יפה וולמן: מסביב לשולחן הזה יושבים נציגים ממשרדים שונים שאנחנו עובדים אתם בשותפות ובונים תוכניות מניעה, תוכניות טיפול, ובסך הכול יש עשייה בשטח.
יפה וולמן: אני לא חושבת שהעשייה היא מספיקה.
יפה וולמן: בשנים האחרונות ניתן לנו תקציב, למחלקת רווחה של משרד הקליטה, ונכנסנו לכל מיני תחומים שהרגשנו שכביכול הם לא מטופלים.
יפה וולמן: הם היו מטופלים, אבל לא מספיק.
יפה וולמן: נכנסנו וחברנו לכל מיני משרדים וניסינו לעשות תוכניות ביחד.
יפה וולמן: אנחנו מנסים לעבוד עכשיו גם עם העמותות השונות ולחזק את הנושא של המשפחה.
יפה וולמן: אנחנו עובדים עם עמותות שונות דוברות השפה כדי להיכנס לתחומים השונים.
יפה וולמן: לאחרונה נכנסנו לנושא של ליווי משפחות שילדיהן עוברים עבירות פליליות וזאת במטרה לחזק את המשפחות האלה.
יפה וולמן: צריך להבין שמשפחות רבות הן משפחות חד-הוריות, צריך להבין שאם האישה עובדת מהבוקר עד הערב ובזמן הזה הבן שלה לא נמצא בבית והיא לא יודעת איפה הוא, זה יכול לגרום לכם שהוא יידרדר.
יפה וולמן: אני חושבת שהנושא של חיזוק המשפחה, ובכלל הנטייה לעבוד עם המשפחות, הולך וגדל.
יפה וולמן: ואכן, נעשות תוכניות לחיזוק המשפחה, לחיזוק התא המשפחתי וההעצמה של המשפחה.
יפה וולמן: אני לא אוהבת להשתמש במילה העצמה כי היא מילה מאוד נדושה, אבל מנסים לראות איך אפשר לעזור למשפחה כדי שתוכל לעזור לילדים שלה.
יפה וולמן: אני חושבת שנעשות תוכניות מניעה מאוד יפות עם כל מיני גופים.
יפה וולמן: יש תוכניות מניעה עם החברה להגנת הטבע, תוכניות עם יזמים צעירים, תוכניות עם שירות מבחן לנוער, עם שירות מבחן למבוגרים, עם שירותי רווחה, עם המחלקה להתמכרויות, עם עמותת אפשר, עם הרשות למלחמה בסמים וכולי.
יפה וולמן: בכל מקום שאנחנו מרגישים שאנחנו יכולים להתחבר, אנחנו מתחברים ומנסים לעשות עבודה.
מיכאל נודלמן: כאשר אומרים של-38 אחוזים ילדים עולים נפתחו תיקים בגין שימוש בסמים, זה אומר מאה אלף ילדים.
יפה וולמן: אנחנו נכנסנו עם התוכנית "סיכויים" ללוות נוער שעובר עבירה.
יפה וולמן: נכנסנו לעשרים יישובים, אבל זה לא מספיק.
יפה וולמן: יש יישובים רבים שהיו יכולים ליהנות מהתוכנית.
מיכאל נודלמן: מה חסר, כסף?
יפה וולמן: מנסים לעשות כמה שאפשר, אבל כנראה שחסר כסף וחסרים גם אנשי מקצוע.
יפה וולמן: כל אנשי המקצוע עובדים כפרי-לנסרים והם לא רוצים לעבוד כך, אלא הם היו רוצים לעבוד בתקן ולעבוד בצורה מסודרת.
יפה וולמן: הם אומרים את זה.
יפה וולמן: יוצאי אתיופיה אומרים שהם לא מוכנים לעבוד כפי-לנסרים, הם לא מוכנים לעבוד בפרויקט של שנה ואחרי שנה יזרקו אותם, אלא הם אומרים שהם רוצים לעבוד לאורך זמן, בצורה מסודרת ובצורה תקנית.
יפה וולמן: בהחלט יש בעיות של כוח אדם, של מימון ושל כסף.
מיכאל נודלמן: אנחנו רואים שיש נשירה של ילדים מבית הספר, וכי קיימת תופעת התמכרות לסמים ולאלכוהול.
מיכאל נודלמן: אולי יש משבר בשלטון ואז קורים דברים כאלה לילדים שהם עתיד המדינה.
אפרת וולך: הנתונים מצביעים על ירידה של מעורבות של בני נוער ובני נוער עולה בשימוש בסמים.
אפרת וולך: יחד עם זאת, אני רוצה להצביע על שתי תופעות שאנחנו מזהים: 1.
אפרת וולך: שימוש בכל מיני תחליפי סמים שלא נמצאים בפקודת הסמים ולכן אין חוק נגדם.
אפרת וולך: 2.
אפרת וולך: אין חוק נגד שתיית אלכוהול.
אפרת וולך: יש חוק נגד מכירת אלכוהול לקטינים וילדים והמשטרה פועלת חזק מאוד כאשר 170 פיצוציות נסגרו מינהלתית כשהן נתפסו מוכרות אלכוהול לקטינים.
אפרת וולך: המשטרה עובדת גם במישור האכיפה, גם מקימה יחידות נוער ואכן הוקמו יחידות נוער חשיפה שמוכוונות לטיפול בבעיות של סמים, וגם במישור המניעתי.
אפרת וולך: כאן מתחברים עם כל מיני גורמים לשם מניעת תופעות עבריינות.
אפרת וולך: יש פרויקט עם נוער עולה והיא שותפות שלנו עם משרד הרווחה ומשרד הקליטה.
אפרת וולך: אנחנו מזהים בני נוער רבים ששותים ברחובות.
אפרת וולך: זאת אומרת, נכנסים למועדונים ולמקומות בילוי כשהם כבר שתויים.
מיכאל נודלמן: יעזור אם אנחנו נחוקק חוקים לגבי מי שמשווק סמים ולגבי מי שמוכר אלכוהול לילדים?
אפרת וולך: יש חוקים.
מיכאל נודלמן: אולי החוקים לא נאכפים כמו שצריך.
מיכאל נודלמן: אולי צריך לשנות את החוקים.
מיכאל נודלמן: בארצות-הברית אם תפסו מישהו פעם שנייה כשהוא מוכר סמים, הוא הולך לבית-סוהר לכל החיים.
מיכאל נודלמן: אצלנו נותנים שלוש-ארבע שנים ואחר כך אנחנו מדברים כאן על ילדים שהם בסכנה גדולה.
אפרת וולך: אנחנו לא יכולים לדבר על החלפת חוקים כי אנחנו רשות מבצעת אלא אולי אפשר לדבר על יתר החמרה בענישה.
מיכאל נודלמן: אני שמעתי שיש מגמת ירידה בשימוש.
אפרת וולך: נכון.
אפרת וולך: התחלתי בכך את דבריי.
נעמה צוייג: יש תשומת לב לדברים אחרים.
נעמה צוייג: כאשר המשרד לביטחון פנים מדבר על ירידה, זה לא כי המשרד יודע שיש פחות משתמשים אלא כי המשטרה בתקופה מסוימת תפסה פחות.
נעמה צוייג: עכשיו הם עסוקים בתפיסת אנסים ולא במשתמשים בסמים.
מיכאל נודלמן: יש ירידה לא רק בשימוש בסמים אלא גם במקרים פליליים.
מיכאל נודלמן: קודם ילד לקח לחמנייה, הוא נתפס, אבל עכשיו לא עושים לו כלום.
מיכאל נודלמן: מביאים אותו למשטרה, מדברים אתו ושולחים אותו הביתה.
נעמה צוייג: זה מסר לא טוב.
נעמה צוייג: מחר תהיה כותרת בעיתון שתאמר שיש ירידה במספר בני נוער שמשתמשים בסמים ובאלכוהול.
נעמה צוייג: זאת כותרת לא אמיתית.
אפרת וולך: התחלתי את דבריי בזה שיש ירידה, אבל אני מסייגת ואומרת שיש הרבה תופעות שהן לא מופיעות בספר החוקים.
מיכאל נודלמן: המגמה היא מגמה שלילית.
מיכאל נודלמן: תפסו פחות.
אלי זרחין: אני פחות מתלהב מהדברים הטובים שנאמרו כאן.
אלי זרחין: אני עובד באגודה למען ילדים עולים ובמקצוע שלי אני יועץ חינוכי.
אלי זרחין: אני עובד בבית-ספר ז'בוטינסקי וכל ערב לומדים בו מאה תלמידים דוברי רוסית.
אלי זרחין: כנציג עמותת עולים שפועלת שבע שנים בתחום מניעת שימוש בסמים אני חייב לומר שלא סתם באולם הזה היום חסרות עמותות דוברי שפות, גם יוצאי ברית-המועצות וגם יוצאי אתיופיה.
אלי זרחין: הגופים שיושבים כאן, למעט אולי משרד הקליטה והסוכנות היהודית, אף אחד לא מוכן לשתף אתנו פעולה.
אלי זרחין: הרשות למלחמה בסמים – ואני לא יודע למה יעקב רפאלוב שנכנס לתפקידו עכשיו, לא כאן היום, והוא איש מקצוע מעולה – החליטה השנה לא יהיה כל שיתוף עם עמותות אלא רק עם העיריות.
אלי זרחין: לכן כשאתם מדברים על כסף, רבותיי, זה כסף בשבילכם, למשכורות שלכם, לאותם מדריכים של שפ"י, אבל זה לא כסף לילדים.
אלי זרחין: אנחנו מדברים היום על שלושה פרמטרים מאוד בעייתיים.
אלי זרחין: העמותה שלנו עם אנשי מקצוע מאוניברסיטת בר-אילן, פיתחנו תוכניות למניעת שימוש בסמים לנוער דובר רוסית ונוער עולה מאתיופיה.
אלי זרחין: משרד החינוך – גם רות לקט וגם גליה – מסרבים בתוקף לעבוד אתנו.
גליה שחם: למה אתה אומר את זה?
אלי זרחין: כתבתי לך שני מכתבים ולא ענית לי.
גליה שחם: לא הגיע אלי שום מכתב שלך ולא הגיעה אף פנייה.
גליה שחם: אליי אישית, זה לא הגיע.
אלי זרחין: אני פניתי אליך בישיבה כאן.
גליה שחם: אתה לא פנית אליי עם שום תוכנית שביקשת להכניס למשרד החינוך.
מיכאל נודלמן: ויכוח כאן לא יהיה.
אלי זרחין: אני יכול לומר לך אדוני היושב-ראש שלא קיימת אף תוכנית שהשירות הפסיכולוגי הוציא, תוכנית שנכתבת בשפה הרוסית ומיועדת לדוברי רוסית.
אלי זרחין: התוכנית היחידה שקיימת במשרד החינוך היא תוכנית שנח גרינבוים עשה לפני 15 שנה בשפה הרוסית, תוכנית שלחלוטין לא מתאימה לעבודה בבתי-הספר לנוער נורמטיבי, וכל הניסיונות שלנו לשכנע את משרד החינוך לעשות ביחד תוכניות בשפה הרוסית, עלו בתוהו.
אלי זרחין: לדוגמה, בתוכניות שלהם עם נוער רוסי על זוהר ארגוב.
אלי זרחין: מי זה זוהר ארגוב?
אלי זרחין: השם הזה לא אומר לי כלום.
אלי זרחין: יש כל כך הרבה דברים שאפשר להכניס לתוכנית.
אלי זרחין: בבית הספר שלי אני מתחנן שנחפש לילדים שעלו ארצה לפני ארבע-חמש שנים תוכניות מובנות בשפה הרוסית.
אלי זרחין: אני לא מדבר על חוברת הדרכה של שני עמודים למחנכים שאתה שולחים אותנו לעבוד עם העולים שלא קוראים אותה.
אלי זרחין: אני מדבר על תוכנית והיא לא קיימת.
אלי זרחין: אני חושב שאחת מהדרישות ממשרד החינוך צריכה להיות הצגת תוכניות בשפת אם של הילדים.