GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון סיאני: אני המנהל הכללי של ארגון ידידים.
שמעון סיאני: קודם כל אני באמת מאוד מברך על הוועדה הזאת, היא מאוד חשובה.
שמעון סיאני: אנחנו ארגון ידידים שקיים 16 שנים.
שמעון סיאני: הוא קם בעקבות גל העלייה הגדול ונמצא בחמישים ישובים, מתמודד עם קליטת עלייה ואני חושב שהמשותף לכולנו, כל מי שיושב כאן, זה חוסר שביעות רצון מהמצב הקיים.
שמעון סיאני: אם היה הכול בסדר, אז לא היינו צריכים לשבת פה, זה כבר התחלה טובה.
שמעון סיאני: המיקוד שאתה, אדוני היושב ראש, מיקדת בעולים של השנה הראשונה ובמיוחד בתקופה הזאת, מאפשר לנו להעביר איזשהו סוויץ' מחשיבה מערכתית גדולה לחשיבה ברמת האינדיבידואל.
שמעון סיאני: כבר אמרנו, זה כבר לא כיתות גדולות, יש פה עניין של אינדיבידואלים שמגיעים ואני גם על זה מברך, משום שקודם כל השפה העברית שהחבר'ה החדשים צריכים ללמוד, היא למעשה שלוש שפות עברית.
שמעון סיאני: לא מספיק שפת עברית של אולפן, הם צריכים ללמוד אחר כך עברית של שיעורי ספרות ותנ"ך ואחר כך יוצאים להפסקה וצריכים לדעת איך לדבר עם החבר'ה.
שמעון סיאני: אם מישהו ילך עם שפה של אולפן או שפה של שיעורי עברית ותנ"ך לשוק או להפסקה, הוא יהיה מגוחך ונלעג.
שמעון סיאני: אני מזדהה מאוד עם מרבית הדברים שנאמרו כאן, גם ברמה של ההטמעה.
שמעון סיאני: מאוד קשה להטמיע שפה עברית כשהבית והסביבה לא מאפשרים את זה והיום, כשאנחנו נכנסים לבתי ספר, אנחנו רואים, תסלחו לי על ההכללה המאוד גדולה, את מגרש הרוסים ומגרש האתיופים ומגרש הוותיקים.
שמעון סיאני: גם החברים המיידיים הם דוברי שפה שהיא לא שפה עברית וקשה לתרגל וקשה ללכת הלאה.
שמעון סיאני: חשוב לי לומר עוד משהו.
שמעון סיאני: אולי זו הזדמנות שנתחיל לחשוב מפולח ומפולח מאוד.
שמעון סיאני: לא כל העולים מחבר המדינות העצמאיות הם אותם עולים עם אותו סגנון, עם אותם צרכים.
שמעון סיאני: כמובן שלא כל העולים מאתיופיה, כמובן שלא כל הגילאים וזה מאתגר.
שמעון סיאני: כשיש דברים כל כך מורכבים וכל כך מאתגרים, קשה למצוא פתרונות ישימים ולרוץ אליהם.
שמעון סיאני: אני תמיד נותן דוגמה מהחקלאות.
שמעון סיאני: למדינת ישראל אין מים, אבל יש לנו ברוך ה' חקלאות בזכות זה שהמציאו את הטפטפות.
שמעון סיאני: אז יש טפטפות.
שמעון סיאני: אי אפשר להשקיע הרבה מים, אז משקיעים בכל שתיל קצת, והנה הוא פורח ואנחנו מייצאים את הידע הזה.
שמעון סיאני: אפשר להעתיק את המודל הזה לכאן.
שמעון סיאני: אני רוצה לומר, נכנסנו לפני שנתיים להרפתקה מעניינת ביוזמתו של עודי, גם בעקבות תוכנית של 'נוער עולה מסיכון לסיכוי'.
שמעון סיאני: פה זה מביא אותי גם להשלכות של זה שילדים לא מבינים את השפה.
שמעון סיאני: בית הספר עצמו גם כן לא מבין את השפה.
שמעון סיאני: כמה וכמה מנהלי בתי ספר פנו אליי, בעיקר עם יוצאי אתיופיה אבל לא רק, 'אנחנו לא יודעים איך לאכול את החבר'ה האלה, אנחנו לא יודעים לתקשר עם ההורים שלהם'.
שמעון סיאני: הרבה פעמים זה גורם לאבחון לא נכון.
שמעון סיאני: אנחנו אומרים שהם לקויי למידה, ואנחנו אומרים שהם נושרים מבית ספר ושהם פתאום אלימים.
שמעון סיאני: מה אנחנו רוצים מהם, לעזאזל?
שמעון סיאני: אנחנו לא מבינים את השפה שלהם וזה אתגר בפני עצמו.
שמעון סיאני: זה ברמה של האתגרים, אבל אני רוצה לומר שהפתרונות של זה במידה מסוימת קיימים.
שמעון סיאני: התחלנו בהרפתקה שנקראת 'עברית ידידותית', עם עודי, בעקבות תוכנית שהשתתפנו בה ביחד בצוות ההיגוי, של 'נוער עולה מסיכון לסיכוי' ועודי הוא זה שדחף, 'רבותיי, צריך להשקיע; עברית, עברית, עברית'.
שמעון סיאני: וישבנו ופיתחנו איזה שהוא מודל, הרצנו פיילוט של שנה, אפילו חצי שנה, קיבלנו תגובות נלהבות מבתי ספר, ממנהלי בתי ספר שרוצים להמשיך את התוכנית ואז נכנסנו לכל מיני תהליכים, שנת תקציב, לא אושר תקציב וכולי.
שמעון סיאני: ופה, אני רוצה לומר דבר אחד שלמדנו.
שמעון סיאני: אחד, אני רוצה שנסכים על עיקרון.
שמעון סיאני: אנחנו צריכים להיות, בסופו של דבר, חתומים על תוצאות.
שמעון סיאני: לא על תהליכים ולא על כמות ספרי הלימוד וערימות ספרי הלימוד.
שמעון סיאני: זה לא מעניין אף אחד.
שמעון סיאני: אם הילד לא יודע עברית והוא מגיע לצבא והוא מגיע לאולפן והוא לא יכול להתקדם שמה לתפקידים בסיסיים בצבא, לא עשינו בזה כלום.
שמעון סיאני: אז כמה שנספר שיש תוכניות, זה לא שווה.
שמעון סיאני: אם נהיה חתומים עכשיו על מבחן התוצאה, נלך לשלב הבא.
שמעון סיאני: וזה שתיים, השלב הבא הוא: הקרב על כל ילד.
שמעון סיאני: השאלה היא מי אחראי לנצח בקרב על כל ילד.
שמעון סיאני: זה לא ילדי העולים וזה לא מספרים מאוד גדולים ונתונים וסטטיסטיקות, את זה כן אפשר לעשות בהנחיה.
שמעון סיאני: אם מנהל בית הספר ייתן את הדין על כל ילד, שמית, על הילד הזה אני נלחם; מה אני עושה, מה אני בונה בשבילו, כדי שהוא יצליח?
שמעון סיאני: עם מדדים מאוד ברורים להערכה, אפשר לעשות הרבה.
שמעון סיאני: אם הסכמנו על שני העקרונות האלה, אפשר להתקדם לשלב השלישי, שהוא, לדעתי, קריטי, וזה השילוב של משרדי הממשלה, הסוכנות היהודית עם עמותות שפועלות בשטח.
שמעון סיאני: לנו יש עשרות חיילים שעובדים בצורה, לצערי, פרטיזנית.
שמעון סיאני: נכנסים לבתי הספר, עובדים, אבל אנחנו לא שותפים לא לתכנון, לא לתכנון של המגמות, איפה כדאי להיכנס, איך כדאי להיכנס, לא לרמה של ישיבות שוטפות.
שמעון סיאני: אם אנחנו לא יוזמים את זה ונכנסים לבתי ספר ואומרים למורה 'אני רוצה לדעת מה המצב שלו בעברית, איך אנחנו מקדמים אותו', אנחנו לא עושים את זה ברמת התכנון האסטרטגי, וזה, לדעתי, משהו שהוא נורא פשוט.
שמעון סיאני: לשבת, לתכנן בתחילת השנה, ליצור רצף של שנתיים-שלוש שיהיה אפשר להטמיע את זה, זה משהו בתפיסה.
שמעון סיאני: אם המשהו הזה בתפיסה ישתנה, האמינו לי, המצב יהיה הרבה יותר טוב.
שמעון סיאני: הניסיון שלנו הביא אותנו לזה שלפני שאנחנו מתחילים לבנות מסלול התקדמות אישי לכל ילד.
שמעון סיאני: אתמול פגשתי מנהל בית ספר בבאר שבע שאמר לי 'תשמע, מהרגע שאתם נכנסתם אליי לבית הספר, כמות הילדים שניגשו השנה לבגרות הוכפלה'.
שמעון סיאני: עכשיו, הוכח דבר נוסף, שמעבר לזה שההצלחה בשיתוף הפעולה הזה הוא קריטי, אנחנו לא מורים לעברית קלאסיים.
שמעון סיאני: אנחנו יכולים לתת את ההשלמה, אנחנו לא יכולים להחליף אולפן, אנחנו לא יכולים להחליף מורים מקצועיים.
שמעון סיאני: לא היו חומרי הדרכה, והתחלנו להכין, שמתייחסים לשעות אחר הצהריים, לשעות הפנאי ולמגוון רחב של אוכלוסייה שאנחנו מגדירים אותה כאוכלוסייה בסיכון.
שמעון סיאני: אני אומר לכם מהניסיון, האוכלוסייה מרביתה היא לא אוכלוסייה בסיכון, יש אולי שעות סיכון.
שמעון סיאני: אנחנו מגדירים אותם, אבל אם ניתן להם דימוי עצמי, ביטחון עצמי, זה יעשה שינוי דרמטי ויעזור להם אחר כך בבית הספר.
שמעון סיאני: אבל יש עוד משהו אחד שהוא קריטי.
שמעון סיאני: אנחנו נכנסים הביתה.
שמעון סיאני: לפני שבונים מסלול התקדמות אישי לכל ילד, קודם כל עושים את הדבר הבסיסי; דופקים בדלת, אומרים 'שלום, אנחנו מארגון ידידים, עובדים יחד עם בית הספר, אנחנו רוצים לראות מה קורה פה'.
שמעון סיאני: מדברים עם ההורים, מנסים לדבר עם ההורים, איפה הם קיימים, מה קורה, איזה סביבה יש לילד, ממפים את זה.
שמעון סיאני: הרבה פעמים, כשרוצים "לתקוע" תהליכים, או מקימים ועדות, או אומרים 'נעשה מיפוי עירוני, מיפוי ארצי'.
שמעון סיאני: זה כבר לוקח שנתיים-שלוש עד שמוצאים מי שיעשה את המיפוי, בסוף הילדים האלה מתקדמים, מתגייסים ולא לומדים.
שמעון סיאני: השילוב הזה של כניסה לבית, של שיתוף ההורים ושל פחות התלוננות שהורים לא מגיעים לאסיפות הורים, אלא פשוט אנחנו מגיעים אליהם הביתה, הוכיח את עצמו בכל מקום ופעל.
שמעון סיאני: מורי בית הספר והצוותים של עודי עובדים אתנו בשיתוף פעולה וזה פשוט מקפיץ תלמידים בהישגים.
שמעון סיאני: לסיכום, התוכניות שלנו עובדות בבתי ספר יסודיים ובחטיבות ביניים.
שמעון סיאני: התחלנו תהליך יחד עם טובה שמעון, אתם מכירים אותה מהסוכנות, שהיא מומחית להוראת שפה זרה שנייה, עברית כשפה זרה שנייה.
שמעון סיאני: כשאנחנו נותנים את ה-Input שלנו, שכולל סיורים בחוץ, התמודדות בחוץ, יציאה החוצה, מורשת וציונות וכו', אבל יחד עם התהליך הזה, אנחנו חייבים לבנות את הרצף, תכנון אסטרטגי שאומר 'הולכים לשלוש שנים עם תוכנית כזאת'.
שמעון סיאני: יש לנו היום בקבוצה בסביבות 15 ילדים, שמקבלים עבודה אינדיבידואלית של בין שעתיים לארבע שעות בשבוע, שגם זה יכול להיות גמיש, לפי הצרכים, ופעם בשבוע או פעם בשבועיים, או פעם בשלושה, או פעם בחודש, פעילות קבוצתית, משמעותית, מובהקת בנושא של עברית עם מדדים להערכה בנושאים של שפה, ניבים וכו'.
שמעון סיאני: אגב, את המדדים להערכה אנחנו בונים עכשיו.
שמעון סיאני: זה תהליך לא פשוט, כי אתה לא יכול תמיד למדוד אותו בהצלחה במבחן, אבל זה דבר מורכב, אנחנו עובדים על זה ביחד עם הצוותים של עודי.
שמעון סיאני: רק לסבר את האוזן: קבוצה כזאת עולה לשנה משהו כמו 5 שעות שבועיות.
שמעון סיאני: כמה ילדים מקבלים, באיזה פילוח ובאיזה מיקוד, אתם יכולים לעשות לבד את החשבון: 100 בתי ספר, 1,500 ילדים, כמה זה בשעות שמשרד החינוך מתמודד?
שמעון סיאני: תעשו את החישוב כמה זה בסך הכול לתוכנית כזאת ותראו איך שזה יכול להשלים.
מרים כץ: אני ממשרד הקליטה והידידים, הוא אחד מהארגונים.
מרים כץ: אני רוצה רק משהו במשפט כמידע, בהמשך למה שאמר שמעון.
מרים כץ: משרד הקליטה לא נכנס לחינוך הפורמלי, כמו שאמרתי את זה, אבל אנחנו עובדים הרבה עם העמותות וזה כהמשך של העבודה שנעשתה בבוקר.
מרים כץ: אני אישית מטפלת בערך ב-15 עמותות, ביניהם, אמרתי כבר, יושבים גם פה, גם אלי זרחין ביניהם, שהן עובדות עם הילדים, התלמידים, מגיל 6 עד 18 להשמת שפה.
מרים כץ: 80 אחוז מהעמותות שמקבלות תמיכות מאיתנו, עובדות עם ילדים להשמת שפה בכל מיני פרויקטים ולפי דעתי הם עושים עבודה נהדרת וזה יכול להיות גם איזה שהוא חומר למחשבה להמשך של עבודה של משרד החינוך שצריכה להיות בבוקר באיזה שהיא תוכנית מיוחדת על מה שדיברנו היום.
מרים כץ: ועוד משפט אחד על איזה שהיא המלצה שאני אז עשיתי אישית.
מרים כץ: דיברו פה על פסיכולוגיה, על זה שכל הדבר של העלייה וכל ילד צריך איזה שהיא תמיכה פסיכולוגית.
מרים כץ: יכול להיות שלא תמיכה חס וחלילה של איזה שהיא הפרעה, אבל תמיכה פדגוגית, תמיכה של התנהגות, איך אני נכנס לכיתה, מה אני עושה שם, איך אני מדבר, איך אני מתנהג, מה חדש, מה פה שונה מהמדינה שממנה הגעתי.
מרים כץ: אני זוכרת בשנת 1990, ואני הייתי גם בתוך המורים האלה, שנכנסו לכיתות מורים לפסיכולוגיה שמלמדים בבית הספר, בתיכון.
מרים כץ: הם נכנסו לכיתות אולפן, לכל אחד נתנו את השעות שלו, ודרך הפסיכולוגיה לימדו עברית.
מרים כץ: אז בעצם השעתיים האלה נתנו לכל מורה, הוא הסביר להם בשפה של הילדים האלה, בכיתות, איך להתנהג, מה לעשות, איך מחר להיכנס לכיתה וכל מיני דברים אחרים שאני לא אכנס לזה עכשיו.
מרים כץ: יחד עם השפה, שזה גם קשור בתחום הפסיכולוגיה, אז זה בעצם נתן להם גם מידע, גם שפה וגם תמיכה אישית שכל ילד, אני בטוחה במאה אחוז, לא רק ילד, אבל אם כבר מדברים על תלמידים, זקוק לזה.
זאב אלקין: האם במשרד הקליטה יש יחידה או בן אדם, שאחראי באופן ספציפי על כל הנושא הזה של ילדי עולים בכלל והוראת עברית לילדי עולים בפרט?
זאב אלקין: או לא?
מרים כץ: לא, יש לנו רק חינוך.
מרים כץ: כשאנחנו מטפלים בחינוך הבלתי פורמלי.
מרים כץ: אני אישית מטפלת בתלמידים ויש עובד שמטפל בילדים מבוגרים ויש מסרת שמטפלת בעולי אתיופיה.
מרים כץ: אז בעצם יש לנו אנשים שמטפלים בעולי בוכרה וזה, אבל יחד עם עודי, אנחנו עושים הרבה פעולות, אבל אין לנו מנדט לתחום הפורמלי.
מרים כץ: בתחום הבלתי הפורמלי אנחנו עושים, ועכשיו יש לנו תוכנית, כבר שנה שלישית, 'קיץ של עברית'.
מרים כץ: זה קייטנות לילדים, לחודשיים, יולי-אוגוסט וזה הצלחה גדולה.
מרים כץ: אנחנו עובדים עם החברה למתנ"סים.
מרים כץ: זו תהיה שנה שלישית שאנחנו עושים את זה, יש דרישה, ואני קיבלתי עכשיו הרבה דרישות לפני חודש, המון, שאנחנו יכולים לפתוח עוד 130 קבוצות.
מרים כץ: הם לומדים שלוש שעות רצופות יחד עם הפעילות החברתית ויחד עם ימי טיול ובריכות.
זאב אלקין: אודי, אני אבקש שתתייחס עכשיו, כי אנחנו רוצים להתכנס לכיוון הסיכום של הישיבה הזאת.
זאב אלקין: אני רוצה שתתייחס לדברים שעלו בסבב, קצת על האתמול והרבה על היום, כאשר תוך כדי התייחסות, אם אתה יכול להתמקד גם ברעיון שהעלה כאן מיכאל שהוא הרבה יותר רחב מהרעיון שאתה הצעת.
עמיהוד בהט: אני אתייחס לכל מה שנאמר פה, אני אשתדל מאוד בכל אופן להתייחס, למרות שבשביל להתייחס באופן אמיתי ועמוק, אני צריך עוד שלוש שעות.
זאב אלקין: זה נכון לכל מי שדיבר פה.
עמיהוד בהט: אני הולך לענות על כל הדברים שנאמרו כאן, אז אני רוצה לומר כמה דברים.
עמיהוד בהט: קודם כל, יש לנו הרבה פעולות רבות ומגוונות, עם משרד הקליטה ועם המנהלת הכללית של משרד הקליטה וכדומה.
עמיהוד בהט: עדיין החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי וכל מה שקשור לו, הוא עניינו של משרד החינוך והוא בעל הסמכות ובעל האחריות משתי הבחינות האלה, ואני רוצה להדגיש את זה באופן חד משמעי.
עמיהוד בהט: אנחנו גם מטפלים, כמובן, בהיבט הבלתי פורמלי וכמו שישנה עמותת ידידים, ישנם עוד גופים רבים שהם לא פה עכשיו.
עמיהוד בהט: בשמחה רבה היינו צריכים להכניס פה עוד הרבה כיסאות, כדי להביא את כל העמותות הבלתי פורמליות שעוד לא טיפלנו ואלה הם נחתומים שיכולים להעיד על עיסותיהם בצורה טובה מאוד, כמו שעשה את זה שמעון ידידי ועוד אחרים, יכלו לעשות את זה באותה מידה וכיוון שהנחתומים מעידים פה כולם על עיסותיהם, אז אני רוצה לומר דבר שאולי הוא טריוויאלי ואולי הוא ברור וכולי.
עמיהוד בהט: כיוון שאני לא חשוד כמי שלא לוקח את הדברים שנאמרים פה בכובד ראש מלא ובחיבוק אמיתי, כל דבר שמדאיג פה את האנשים, מדאיג אותי, אני לא אומר שיותר, אבל ודאי לא פחות ומדיר שינה מעיניי, אז אני גם לא חשוד בזה שאני אומר את הדברים האלה כדי לתת הרגשה טובה.
עמיהוד בהט: אין שחור ולבן, אפשר לראות דוח שקיבלתי אתמול ממפקחת במחוז ירושלים על ביקור בבתי ספר.
עמיהוד בהט: איזה עומק, איזה עצות למורה, איזה עצות למגשר, איזה תוכנית של הדרכה היא נתנה וזה קורה כל שעה, כל רגע, כל שנייה.
עמיהוד בהט: אבל יש הרבה מה לעשות והרבה מה לשפר והרבה מה לקדם, בכלל בחיים, ובתחום הזה באופן ספציפי ואני אומר את זה כדי לא להקהות את ה... להגיד הכול טוב ויפה, לא.
עמיהוד בהט: חס ושלום ויש עוד המון דברים, ואני לוקח פה באמת ברצינות כל מה שנאמר פה על ידי כל האנשים.
עמיהוד בהט: אבל יחד עם זה, צריך לקחת בחשבון שאם אומרים שעשרים אחוז לא מרוצים ממשהו באופן עקרוני, אז שמונים אחוז מרוצים ממנו.
זאב אלקין: מה נתן לנו מנדט כוועדות משנה, ממה אנחנו נולדנו?
זאב אלקין: אלה נתונים לא פשוטים שאתה מודע להם.
זאב אלקין: גם בתחום של בגרות, גם בתחום של נוער בסיכון.
עמיהוד בהט: אני לא מקל ראש לרגע, גם אם זה היה אחוז אחד הייתי מתייחס לזה באמת באותה מידה, על אחת כמה וכמה שמדובר על יותר מאחוז אחד, כמובן.
עמיהוד בהט: אני רק אומר את זה ואני מרגיש שאני צריך לומר את זה, כי יש פה צוות מאוד גדול ממשרד החינוך, לא מספיק גדול אולי, אבל במחוזות, האנשים הבכירים, המפקדים שמשקיעים ימים ולילות, בהצלחה גדולה מאוד בהרבה מאוד מהתחומים שהם עושים, עוד יש הרבה מה לעשות.
עמיהוד בהט: צריך להעמיד את הדברים לפחות באיזה שהוא מצב.
עמיהוד בהט: אנחנו לא באים הנה עכשיו במצב של אפס, אין בית מדרש בלא חידוש, ואני קלטתי מפה גם הרבה חידושים, אבל הרי ברור שחלק גדול מהדברים שנאמרו כבר היו גם בדיונים, גם בדיסקוסים, גם בינינו לבין עצמנו, פה בחבורה הזאת שיושבת פה.
עמיהוד בהט: רק רציתי להגיד את זה, למען ההגינות שלי כלפי עצמי, לא הפרוטוקול, המצפון שלי.
עמיהוד בהט: עוד תיקון אחד קטן, לגבי 'קיץ של עברית'.
עמיהוד בהט: אני מקווה שהוא יתקיים גם השנה, יש לנו אלו בעיות עם החשב הכללי, אבל גם שני המנהלים הכלליים מטפלים בזה במרץ, אני מקווה שהיום הם יפתרו את הבעיה, איך אומרים?
עמיהוד בהט: האוצר הוא חזק מכולם.
זאב אלקין: אתמול היה כאן נציג האוצר וחשבו שכנראה אין השלכות תקציביות.
עמיהוד בהט: אז אני באמת אתייחס לכמה דברים בעניין הזה.
עמיהוד בהט: קודם כל, יש פה שורה שלמה של רעיונות, בחלקם כבר נדונו וחלקם עוד יידונו, ואני ממש שמח על הדברים שנאמרו, כי זה דברים באמת קונסטרוקטיביים, אמיתיים ונכונים בעיניי, בלי שום ספק.
עמיהוד בהט: כמובן שהתפקיד שלנו כממשלה, או כמשרד, או שלי בהקשר הזה, זה להעביר את הרעיונות והעקרונות המאוד מאוד טובים ונכונים לחיים, וכמובן שבאמצע יש כל מיני הפרעות בלי סוף במעבר הזה והרי כולכם מבינים שמי שצריך להפעיל את זה, גם נתקל בדברים האלה.
עמיהוד בהט: אני אתן דוגמה קטנה.
עמיהוד בהט: אני לא מתבייש לומר את זה, אפילו שיש מאתיים עולים בבית ספר, אז בית הספר חשוף ומודע ומחפש את הידע כי יש לו מאתיים ילדים בין הידיים, הוא צריך לעשות משהו, אז הוא יבקש 'תעזרו לי'.
עמיהוד בהט: יש איזה בית ספר, שני ילדים, ויש לו מתמטיקה וספרות ופיזיקה ועוד כל מיני עשרות דברים, אז לבוא להשתלמות של 112 שעות, צריכים לעשות שיקולים וזה סוגים של הפרעות שאני מדבר עליהם.
עמיהוד בהט: ברור שאם יהיה מצב שבו יהיה בית ספר שבו יהיו מסות גדולות יחסית של תלמידים עולים ויהיה שם מישהו במשרה מלאה, או בחצי משרה, זה לא משנה הנקודה הזו, ולא בשעתיים, ולא בשלוש ולא בארבע, שייתן את כל ה-Input שלו, אז בוודאי ש...
עמיהוד בהט: אנחנו עושים את זה, עושים, אמרתי אתמול או נדמה לי שאמרתי, 3,000 שעות השתלמות.
עמיהוד בהט: לבוא למורי האולפנים, כיתות הקלט, ולהגיד להם 'חבר'ה, אתם חייבים לבוא להשתלמות', אז כולם באים.
עמיהוד בהט: א' – הם באים כי הם רוצים, ב' – אנחנו מחייבים, כי זה הגיוני.
עמיהוד בהט: זאת אומרת, יש פה מהלכים שצריכים לקחת אותם בחשבון.
זאב אלקין: לכן ביקשתי שתתייחס להצעה של מיכאל.
זאב אלקין: זה ברור שחלק גדול מאוד מהשינויים שהוצעו כאן ניתנים ליישום רק בתנאי שיש קיבוץ של ילדים והתמקצעות של מורים.
עמיהוד בהט: טוב, אז אני אכנס במהירות בחמש דקות, למרות שזה באמת קשה, לכל הדברים.
עמיהוד בהט: דבר ראשון, רעיה, את דיברת על תוכניות לילידי הארץ או לוותיקים וכדומה, אני, עוד פעם, הנושא של אולפן כרגע הוא על השולחן, אבל אני בכל זאת אומר משפט בעניין הזה.
עמיהוד בהט: אנחנו פועלים, אני חושב שאת גם חלק מזה, את גם מעורבת ויודעת, בתוכנית מערכתית מאוד גדולה לתלמידי עולים ותיקים שנמצאים בארץ למעלה משלוש-ארבע שנים על סמך גם הניסיון מהשטח וגם מהמחקרים וכולי ובתוכנית "שע"ל" זה כולל כמאתיים ומעלה חטיבות ביניים בארץ שעוברים את הדבר הזה.
עמיהוד בהט: רק אתמול כשיצאתי מכאן ונסעתי לבר אילן, ישבתי עם צוות ההיגוי של תוכנית משעולים, שמשותפת לג'וינט ולנו ולאחווה, כי זה בדיוק הולך להיות אותה תוכנית בבית ספר יסודי בשנה הבאה, לכיתות ג'-ד'-ה', או ד'-ה'-ו.
עמיהוד בהט: זה היה ממש בפועל, ישבנו וסיכמנו את הנושא הזה ובשנה הבאה, אני מקווה, אם ירצה ה', הדבר הזה יפרוש לפחות לגבי מאה, או מאה עשרים, בתי ספר יסודיים.
עמיהוד בהט: נכון שזה ייעשה בצורה קבוצתית וזה שוב יבוא לבתי ספר שיש בהם איזה שהוא מספר מינימלי.
עמיהוד בהט: אני מודה, זה ברור, אי אפשר להביא תוכנית כזאת לתלמיד אחד בבית ספר, אבל אני אומר שיש פה אלמנט של התייחסות מאוד מאוד ברורה לקטע הזה.
עמיהוד בהט: וגם בנושאים אחרים, שלא דיברנו עליהם פה כי הם לא בסדר היום שלנו היום, למשל הנושא של מניעת נשירה וכדומה, אנחנו מפעילים תוכניות למניעה בחטיבות הביניים, דווקא לתלמידים הוותיקים האלה שצריכים את החיזוק בקטע הזה.
עמיהוד בהט: אני חושב בהחלט שצריכים לבדוק את הנושא של מה שנקרא אולפן ב', וזה מה שמיכאל גם דיבר.
עמיהוד בהט: אגב, נדמה לי שסיפרתי אתמול שאנחנו עומדים בפני הוצאת חוזר מנהל כללי בנושא של עבודה בכיתות קלט ואולפן, שם יש התייחסות לאפשרות שילד, אמנם זה מתייחס ליוצאי אתיופיה, אבל אין סיבה שזה לא יחול גם על שאר העולים, שילד שמגיע למרכז קליטה לעיר, יעבור איזה שהוא מיון במוקד עירוני של משרד החינוך וייקבע אם הוא יכול להיכנס לכיתת אם רגילה, או שהוא צריך עוד איזה שהוא כמה חודשים של שפשוף מה שנקרא, לפני שהוא נכנס לכיתה, כדי שלא תהיה איזה שהיא הליכה ברוורס.
עמיהוד בהט: אז אנחנו באמת בכיוון הזה אני בהחלט חושב שצריך לעשות, זה רק שאלה של איך.
עמיהוד בהט: הנושא של בתי ספר קולטי עלייה.
עמיהוד בהט: נושא שעלה על השולחן באיזה שהיא הזדמנות.
עמיהוד בהט: אני חושב שהוא נכון.
עמיהוד בהט: אגב, נדמה לי שהוא נעשה, אין לי פה את האיש הזה שעוסק בעולים מצרפת בזמן האחרון, נדמה לי שבנושא של העלייה מצרפת הוא כן נעשה וכן הרשויות מכוונות.
עמיהוד בהט: .. יש היום במשרד הקליטה פרויקט הורים לנושא עולים מצרפת, יש איזה עשרה או שנים עשר כאלה וגם דוברי אנגלית ושם נעשית איזה שהיא הכוונה למספר בתי ספר וממילא העלייה שמה באה יותר בקבוצות, אז כך שזה יותר קל לעשות את זה.
עמיהוד בהט: בירושלים, למשל, שהיא עיר קולטת עלייה מצרפת באופן משמעותי, יש את זה.
עמיהוד בהט: באשר לנושא של ממלכתי, ממלכתי דתי וכדומה, צריך להגיד ככה:
עמיהוד בהט: נכון שבממלכתי דתי העסק הזה הרבה יותר מורכב, כיוון שבתוך הממלכתי דתי ישנם כיוונים רבים וההורה רשאי להחליט אם הוא רוצה חינוך רגיל, או חינוך עצמאי, או חינוך תורני או חרד"ל, או כל מיני מטעמים אחרים שיש לנו הרי במערכת.
עמיהוד בהט: בחינוך הממלכתי, העניין הזה יותר הומוגני, ומכיוון שרוב העולים, אני לא אומר בארצות הרווחה, כי יש את הדוגמה של צרפת, אבל מחבר העמים, רוב רובם, הרוב המכריע, הרוב ככולו של העולים באים לחינוך הממלכתי, אז באמת שם הנושא הזה הוא יותר פשוט.
עמיהוד בהט: אגב, אני חושב שברעננה, למשל, זה כן נעשה.
עמיהוד בהט: יש שניים-שלושה בתי ספר שהם באמת שם מנקזים את כל העולים, ברמה המקומית יש יוזמות, גם בראשון לציון.
עמיהוד בהט: אז יכול להיות שהדבר הזה באמת צריך לקחת אותו בחשבון, מה שנקרא לשבור את אזורי הרישום על פי בחירה כמובן של ההורים שרוצים, כמו שאתם אמרתם, ולאפשר להם להירשם בבתי ספר שיתמכו בקליטת עלייה.
עמיהוד בהט: זה, אגב, נדמה לי שאפילו דוברת דיבר על זה, חלק מהוועדה.
זאב אלקין: יש פה מוקש תקציבי?
זאב אלקין: כי אם אין מוקש תקציבי, אז מחר אפשר ליישם את זה.
עמיהוד בהט: צריך לראות.
עמיהוד בהט: ככל שמדובר על גילאים יותר צעירים, מרכיב הלוגיסטיקה יותר מסובך, גם מבחינת התקציב וגם מבחינת הבטיחות והביטחון.
עמיהוד בהט: הורה של ילד בכיתה א' אומר 'תן לי אותו ליד הבית, לא מעניין אותי שום דבר'.
עמיהוד בהט: אלא אם כן יש לו מודעות מאוד גבוהה לעניין.
עמיהוד בהט: ילד בכיתה ז' והלאה, זה נשמע אחרת.
עמיהוד בהט: ילד בכיתה י"א יכול לנסוע גם מחוץ לעיר.
אברהם מיכאלי: דווקא בחינוך החרדי יש הסעות ולוקחים ממקום אחד לשני.
עמיהוד בהט: נכון, אבל זה מקומי, זה לא יזום על ידי המדינה.
זאב אלקין: בתי ספר שמתמחים בכיתות נעל"ה לא יכולים לעבוד באופן טבעי כאחד מהבסיסים האלה?
עמיהוד בהט: כן, אבל צריך לקחת בחשבון, אני רוצה להגיד וגם אתמול רציתי להגיד את זה: כל הסיפור של החטיבות העליונות הוא סיפור שונה לחלוטין.
עמיהוד בהט: המעורבות של המדינה במערכות החינוך העל-יסודיות היא מינימלית, גם הפיקוח הוא הרבה יותר דיפוזי, זה לא אותו מפקח קולט שיושב על בית ספר בחטיבת ביניים והחבר'ה יושבים לו ככה ולא נותנים לו לזוז.
זאב אלקין: לא, אבל יש לך סל של שעות שאתה נותן, האם באמצעות זה אתה לא יכול ללכת להחלטה במשרד החינוך לנסות, בתוך החינוך הממלכתי לצורך העניין- - -,
עמיהוד בהט: אבל גם בחינוך הממלכתי ישנם בתי ספר במסלולים, במגמות.
עמיהוד בהט: אני אומר פה בשקט, גם אלה שנחשבים לכאלה ואחרים, וההורים רוצים לשלוח אליהם, זאת אומרת, זה הרבה יותר פתוח מאשר אנחנו חושבים.
זאב אלקין: אמת, אבל אתה יכול לנתב גם את המשאבים שלך וגם את מערכות המידע שלך, של משרד הקליטה ושל הסוכנות, כהמלצה.
זאב אלקין: עכשיו ההורים – ירצו, יקבלו, לא ירצו, לא יקבלו.
זאב אלקין: אבל אם יהיו בתי ספר- - -,
עמיהוד בהט: העניין של המלצה על בית ספר, הוא דבר מאוד עדין, אנחנו צריכים מאוד להיזהר בזה.
עמיהוד בהט: אנחנו יכולים להגיד - - -,
זאב אלקין: מבחינת הייחודיות בתחום של קליטה.
עמיהוד בהט: זה אפשר לומר, אבל להמליץ, זה דבר נוסף שרציתי לומר.
זאב אלקין: אבל בתי ספר שקולטים נעל"ה, לדעתך, יכולים להוות מעין נקודת יציאה לדרך?
עמיהוד בהט: בין היתר.
עמיהוד בהט: נכון, כן.
עמיהוד בהט: אני רוצה לומר עוד דבר אחד: הנושא של אולפן לשנה שלמה.
עמיהוד בהט: יש פה סוגיות פדגוגיות מובהקות שבצדק עלו על הדוכן, אבל לעסוק בהן עכשיו זה יהיה, מבחינתי, קצת חובבני, בזמן הקצר הזה, אבל אני אומר שבנושא של אולפן לשנה הוא בהחלט דבר שצריך לדון בו.
עמיהוד בהט: גם האולפן העירוני הירושלמי, שהוא המודל האידיאלי לעניין, עובד ששה חודשים ובצורה מדורגת ילדים יוצאים ממנו אל עבר בתי הספר.
עמיהוד בהט: כי צריך לקחת בחשבון, אתמול דיברנו על דילמה.
נעמי אורן: מעבר לבתי ספר, האולפן העירוני בירושלים?
עמיהוד בהט: לא, הוא במקום.
עמיהוד בהט: אבל הוא חצי שנה, הוא לא שנה שלמה.
עמיהוד בהט: כמו שאתמול דיברנו על שיעורי העזר, ואמרנו שיש דילמה מתי לעשות אותם, גם פה יש דילמה פדגוגית.
עמיהוד בהט: כל דקה שילד נמצא באולפן, בייחוד אם הוא מבוגר בגיל, אז הוא גם מפסיד חומר בכיתה.
עמיהוד בהט: כלומר, יש פה שאלה.
עמיהוד בהט: שנה שלמה הוא יצטרך אחר כך להדביק פערים במקצועות השונים.
עמיהוד בהט: נכון שבלי מסגרת אולפנית זה לא יכול ללכת גם הלאה, כי הוא יתקשה גם הלאה.
זאב אלקין: מה קורה בנעל"ה?
זאב אלקין: הנה לך דוגמה קלאסית, שמגיעים ככיתה ולומדים גם חומר וגם עברית, איך מחליפים את השעות?
עמיהוד בהט: כן, אבל זה כי הם לומדים באותו מקום אחר כך כל השנים, עד שהם גומרים.
זאב אלקין: לא, אבל נניח שיש לך כיתה כזאת.
נעמי אורן: הם לומדים 22 שעות עברית ועוד 18 שעות של דברים אחרים בשנה, כשבהתחלה הם מתחילים בשפת האם.
עמיהוד בהט: צריך לבדוק את זה לראות גם איזה תגבורים יש להם אחר כך, כי נעל"ה היא מסגרת בכל זאת קצת ייחודית.
עמיהוד בהט: אני רוצה לומר משהו בקשר לתוכנית נט"ע.
עמיהוד בהט: אל"ף, כמו שאמרתי, אני מתוודע אליה בפעם הראשונה בצורה אולי לא יותר לעומק, אבל איכשהו יותר מקרוב.
עמיהוד בהט: אני שמח על התוכנית.
עמיהוד בהט: בי"ת, אני מוכרח לומר שגם פה אין חלל ריק.
אברהם מיכאלי: יש תוכניות מקבילות שאתם כבר עובדים איתן?
עמיהוד בהט: בוודאי, הרי הספר שציינה נעמי 'הכל חדש', או 'עברית עשרה' א' ב' ו-ג' הם לחטיבות הביניים ולתיכון והמינהל לחינוך התיישבותי, למשל, שהוא בית היוצר (אתמול ישבה פה תרצה ודיברה), עובד עם הספרים האלה, מדריך, מנחה, מלווה וכולי, אבל אותו מינהל ואותה תרצה כאן ששותפה לפיילוט שנעשה עכשיו בנט"ע.
עמיהוד בהט: עכשיו, קצת דיסקסנו את זה אחרי שנודע על זה, אז גם תרצה וגם מיה אמרו לי שהולכים לפרויקט הזה בשמחה ואם כל המסקנות תהיינה בכיוונים ועם המלצות וכולי אז אין כל סיבה לא לקבל את העניין הזה ואני לא חושב שיש לזה היבט תקציבי משמעותי מדי לחומרים האלה, אבל, צריך לבדוק את הנושא של ההתאמה בין מה שנעשה בחוץ לארץ לבין הצרכים של הארץ, גם ברמה התפיסתית, לא רק ברמה של התרגומים והעניינים הטכניים.
עמיהוד בהט: כשם שצריך לעשות התאמות בין הוראה לילדים אתיופים להוראה של ילדים מחבר העמים, שהיא שונה לחלוטין.
עמיהוד בהט: אין לנו ספק ש- "הכל חדש" ביסודי ולא מתאים לילדים יוצאי אתיופיה, ואנחנו הולכים לכתוב ספר חדש.
עמיהוד בהט: כלומר, יש פה איזה שהן נקודות שאני גם אל"ף, לא מספיק מקצועי כדי לדבר עליהן ברמה הכל כך אקדמית ובי"ת, אני חושב שזה שווה דיון.
עמיהוד בהט: אבל עקרונית אני חושב שזה שווה ואני אפילו הייתי שמח לשלוח עוד מועמדים לפיילוט לא רק בחינוך ההתיישבותי בכיתות נעל"ה, אלא אולי גם משניים-שלושה מחוזות אחרים ולהצטרף לעניין הזה.
נעמי אורן: מאחר והחומרים הם כל כך רבים ובעצם בכיתת האולפן אפשר למצות רק בערך משהו כמו שליש של החומרים, כבר עלו התעניינויות מבתי ספר שהיינו בהם, האם אפשר להמשיך להשתמש בחומרים האלה עם כיתות שהם לא אולפן כחומרים של הבנת הנקרא וטרום ספרות.
נעמי אורן: זה עלה, אנחנו עוד לא נעשה זאת השנה, כי זה אומר להביא עוד מורים להכשרה.
זאב אלקין: לגבי כניסה לפיילוט של מורים שהם לא מהחינוך ההתיישבותי, יש סיכוי לעשות את זה השנה, או שזה כבר חלב שנשפך?
נעמי אורן: זה קצת חלב שנשפך גם מצד ההכשרה ומצד החומרים שהודפסו זה די מוגבל.
עמיהוד בהט: הייתי בפגישה שאני עושה כל שנה עם תרצה הלוי וצוות המדריכים שלה וישבתי ואז הם אמרתי להם שיש איזה רעיון חדש שנקרא נט"ע, והם אמרו 'לא, מה חדש?
עמיהוד בהט: אנחנו בפיילוט הזה'.
עמיהוד בהט: סליחה, לא ידעתי.
עמיהוד בהט: אז מהרגע שאני יודע, אני מיד מסתער על זה.