GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון סיאני: יש דברים, שבאמת בסופו של דבר תלויים באנשים שיודעים למצוא פתרונות.
שמעון סיאני: ובאמת, אנחנו מפעילים עם משרד הקליטה את תוכנית "סיכויים" ומצאו פתרונות לזה.
שמעון סיאני: אולם חשוב להבין, שגם כאשר עובדים עם "חמישים-חמישים", ויש פתרונות טובים לבעיות שקשורות למשרד הקליטה, על בסיס זה לוקח לי גם את הזמן לגייס את החמישים אחוז הנוספים.
שמעון סיאני: אבל אם אני לא בטוח שאני אקבל את התקציב ממשרד הקליטה בסוף, אני לא יכול ללכת לתורמים ולהגיד שיש לי מצ'ינג של משרד הקליטה, ובסוף יגידו לי "לא קיבלת".
שמעון סיאני: ועובדה שזה יכול להיות.
זאב אלקין: אבל שוב, זה חוזר לבעיה של התנהלות המדינה מול המגזר השלישי באופן כללי.
זאב אלקין: עוד שאלה אחרונה לפני שנעבור הלאה, מה אחוז המינוף אצלך על כל שקל בממוצע, על הפרויקטים בתחום הזה שהמדינה משקיעה?
זאב אלקין: כמה יוצא בסוף?
שמעון סיאני: אני צריך לבדוק את זה לפי פרויקט, זה מאוד משנתה.
שמעון סיאני: אחוז תקציב המדינה מהתקציב של "ידידים" זה 15% בלבד.
אלי זרחין: אצלנו זה רק 10%.
זאב אלקין: טוב, בסדר.
עדיה צפחי: אני מארגון "צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה".
עדיה צפחי: אני מרכזת עירונית של העיר לוד, ששם יש לנו הרבה מאוד קשיים.
עדיה צפחי: הארגון שלנו הוקם ב – 1993, והוא נותן מענה גדול לילדים ממוצא אתיופי.
עדיה צפחי: אנחנו פועלים ברחובות, לוד, רמלה, באר יעקב, ראשון לציון ורחובות.
עדיה צפחי: יש לנו רשימה ארוכה מאוד של מקומות רבים שרודפים אחרינו והם רוצים שנעבוד גם אצלם, אבל שוב, בגלל אותה בעיה שיש לאדון הזה וגם לחבר הזה, אנחנו לא יכולים להגיד להם "אנחנו רוצים להתחיל" בגלל המימון הכספי שלנו.
עדיה צפחי: אם אלי אמר שהמימון שלו זה עשרה אחוז, אצלנו זה אחוז אחד.
זאב אלקין: על כל שקל את מוסיפה 99 שקלים?
עדיה צפחי: כן.
עדיה צפחי: על כל שקל אני מוסיפה 99 שקלים.
מסרט וורקו: לפחות לגבי באר יעקב אני יכולה להגיד לך שאנחנו מעבירים 350,000 שקלים.
עדיה צפחי: רק רגע.
עדיה צפחי: תעשי חשבון כמה יש לנו שם בבאר יעקב.
מסרט וורקו: 50 אחוז מהתוכניות את מקבלת מאיתנו.
עדיה צפחי: בבאר יעקב?
מסרט וורקו: כן.
עדיה צפחי: ומה עם רחובות?
עדיה צפחי: ומה עם רמלה?
עדיה צפחי: ומה עם לוד, שחנה לא יכולה להעביר לנו אפילו שקל אחד?
עדיה צפחי: שאין לנו אפילו לאן להכניס את זה?
עדיה צפחי: היא ישבה איתנו שם במפגשים, והיא שמעה על התוכנית שלנו, והיא אמרה להם שהם צריכים לתקצב אותנו הרבה יותר, אבל אין להם איך לתקצב, אין להם מה לתת.
עדיה צפחי: אנחנו עובדים שם 100% מהתקציב שלנו.
עדיה צפחי: ואותו הדבר גם ברמלה.
עדיה צפחי: הארגון שלנו, עם הוכחות, עם קבלות.
עדיה צפחי: אנחנו עושים מבדקים.
עדיה צפחי: יש שיתוף פעולה מצוין עם בתי הספר.
עדיה צפחי: אנחנו פועלים בתוך בתי הספר בשעות הצהריים, כאשר נותנים את המענה היחידי לאותם ילדים שלא יסתובבו ברחובות, ויקבלו העשרה, הכנת שיעורי בית.
זאב אלקין: יחידי זה מוגזם.
זאב אלקין: כי אם כל אחד פה יגיד שהוא נותן מענה.
עדיה צפחי: אנחנו היחידים שנותנים שם בערים האלה.
עדיה צפחי: כיוון שאין להם שם במקומות האלה מישהו אחר שנותן את זה.
עדיה צפחי: ואתה יכול לבדוק.
עדיה צפחי: אנחנו גם בנויים משנה לשנה, מתקציב לתקציב.
עדיה צפחי: אנחנו משיגים את הציונים של התלמידים.
עדיה צפחי: אנחנו מקבלים מבדקים של תלמידים כדי לראות את ההישגים שלהם.
עדיה צפחי: כל מי שעובד איתנו מוכן לעשות זאת, כי ההישגים שלנו במקומות האלה כל כך בשיפור וכל כך בעלייה, כשאנחנו שומעים לפעמים שמדברים על מצב התלמידים, איך הם נמצאים?
עדיה צפחי: אני יכולה לומר לך בוודאות שבכיתות א' שלנו, בבתי הספר שאנחנו עובדים איתם, 90% מהילדים מסיימים קריאה, ולא עוברים לכיתה ב' בלי זה.
עדיה צפחי: אנחנו מוכנים שיבואו לבדוק אותנו היכן שרוצים.
עדיה צפחי: עודי פה, והוא יכול לאשר את זה.
עדיה צפחי: שושנה בן-דור, המנהלת שלנו, עובדת איתו, עובדת מולו, נפגשת איתו המון פעמים, והוא מקבל ציונים, הוא מקבל הערות, ואת כל מה שהוא צריך.
עדיה צפחי: ושוב, אנחנו צריכים לחזר אחרי הפתחים, צוות המורים שלנו שהוא נבדק, ואנחנו רוצים את הטוב ביותר למען אותם ילדים, אנחנו לא יודעים מה יהיה בעוד שנה, קשה מאוד לבנות תוכנית.
זאב אלקין: אם 99% של המימון שלך הוא לא ממשלתי, אז לכאורה, במקרה הכי גרוע, אחוז אחד ירד.
עדיה צפחי: לא, זה לא ככה.
גלינה רוגצ'בסקי: תגידי בבקשה, העולים משלמים גם משהו על זה?
עדיה צפחי: העולים משלמים משהו.
גלינה רוגצ'בסקי: איזה אחוז?
עדיה צפחי: סמלי מאוד, כל חודש.
עדיה צפחי: אין אצלנו לא לשלם.
עדיה צפחי: משלמים אצלנו סמלי מאוד שזה כלום.
עדיה צפחי: כי אנחנו גם נותנים ארוחת צהרים חמה.
זאב אלקין: אבל תעני בבקשה לשאלה שלי.
עדיה צפחי: כי אם אפסיק לקבל את קצת העזרה שאני מקבלת, קצת ממשרד הקליטה, קצת מהג'וינט, וקצת מפה וקצת משם, לא יהיה לי איך להפעיל את התוכנית.
זאב אלקין: לא, אני כרגע לא נוגע בג'וינט.
זאב אלקין: הוא מבחינתי כמו קרן פרטית לצורך הדיון הזה.
עדיה צפחי: אם משרד החינוך לא ייתן לי עזרה, כן.
זאב אלקין: את כרגע אמרת שהעזרה הממשלתית היא אחוז אחד מכלל התקציב.
עדיה צפחי: היא היתה יותר.
זאב אלקין: נניח היום.
זאב אלקין: אם זה אחוז אחד, עוד לא הכרתי מישהו שקרס מזה.
עדיה צפחי: לא נכון.
עדיה צפחי: וונדה קסהון, מהארגון שלנו, שנמצא פה יכול להבהיר יותר.
וונדה קסהון: אני אגיד לך.
וונדה קסהון: ברמלה למשל, יש לנו כיום בעיה של תקציב, ואנחנו לא יודעים אם אנחנו מתחילים את הפרויקט הזה בספטמבר, כי עדיין יש לנו בעיה של מימון מהקרנות.
וונדה קסהון: זה דבר אחד.
וונדה קסהון: דבר שני, יכולנו להכפיל ולשלש את כל הפרויקטים ביישובים נוספים.
זאב אלקין: הבעיה היא של מימון של משרד החינוך או של הקרנות?
וונדה קסהון: גם של הקרנות וגם של משרד החינוך.
וונדה קסהון: למשל, עד שנה שעברה היה לנו שיתוף פעולה עם משרד החינוך, והשנה אני מקווה שהתקצוב יגיע גם כן, אבל עדיין לא קיבלנו שום דבר.
זאב אלקין: שוב, לא יכול להיות.
זאב אלקין: אם התקציב בסך העוגה הוא אחוז אחד...
עדיה צפחי: אולי טעיתי.
עדיה צפחי: אולי זה לא אחוז אחד.
דוד מהרט: לפי החישוב שעשיתי, על פי מה שאמרה הגברת, אתם פועלים בשנה בערך ב – 29 מיליון שקל.
דוד מהרט: זה התקציב השנתי שלכם כרגע.
עדיה צפחי: אני לא מכירה סכום כזה.
דוד מהרט: אני אסביר.
דוד מהרט: אם 300,000 שקל זה אחוז אחד מהתקציב, שאתם מקבלים ממשרד החינוך.
דוד מהרט: כך, שה – 99 אחוז שווים בערך 28 מיליון שקל.
וונדה קסהון: החשבון שלך לא מדויק, כי זה לא במקום אחד מסוים.
וונדה קסהון: יש מקומות שאנחנו עובדים רק מתרומות.
זאב אלקין: אני שאלתי בסך ההיקף.
וונדה קסהון: אפשר רק לסיים?
וונדה קסהון: לגבי הפרויקטים, אני חושב שלדיון הזה הייתי מציע שקודם כל תהיה באמת בקרה של אותם עמותות ושמשרדי הממשלה יבדקו את הפרויקטים המצליחים, כדי לתמוך באותם הפרויקטים המצליחים, ולקדם אותם.
זאב אלקין: מי אמר שהם לא נתמכים?
וונדה קסהון: עובדה שכיום בבית ספר תיכון תלמיד בכיתה ז' לא יודע לקרוא ולכתוב.
וונדה קסהון: אבל אם אותם הפרויקטים כמו בבתי ספר, יתוקצבו בכל מקום כמו בבתי הספר שאנחנו מפעילים, לא היינו מגיעים למצב כזה ול"כיבוי שריפות" ולכל מיני פרויקטים נוספים אחרים.
אמיליה סלזינגר: אני מנכ"לית "מפ"ת – מרכז לפיתוח תוכניות לימודים".
אמיליה סלזינגר: אנחנו יושבים בבית הספר "שבח מופת", ומפתחים את הלימודים בבית הספר בשעות הצהריים ואחר הצהריים.
אמיליה סלזינגר: רק רציתי להוסיף שלא משנה כמה כסף אנחנו מקבלים ממשרדי הממשלה – אחוז אחד, חצי אחוז, וכו', כי רוב הקרנות הם קרנות שיושבות בחוץ לארץ, מסתכלים דווקא על הסעיף הזה.
אמיליה סלזינגר: זה סימן עקרוני של אמינות, אם אנחנו מקבלים או לא.
אמיליה סלזינגר: מועד ההגשה של הפנייה לרוב הקרנות היא לפני שאנחנו מקבלים מהמשרדים.
אמיליה סלזינגר: אז פה, יש בעיה כפולה.
אמיליה סלזינגר: גם כי אנחנו לא יודעים אם נקבל או לא, וגם כי אנחנו צריכים באוקטובר להגיש את הבקשות לקרנות.
שמעון סיאני: יש עוד בעיה, שכשאתה מגיש את התקציב, צריך להגיש תקציב לדוגמא של מיליון שקל, כאשר המקסימום שאתה יכול לקבל זה חצי מיליון שקל.
שמעון סיאני: כך, שכשאתה מגיש לקרנות מחוץ לארץ אתה בונה על משרדי הממשלה נגיד על 2 מיליון שקל, ובסוף אתה מקבל רק רבע מזה.
שמעון סיאני: כך, שצריך לתת הסברים ולא כולם מבינים איך זה עובד פה במדינה, אבל זה עובד קצת לא נורמאלי.
עדיה צפחי: אני רוצה לצאת בהרגשה טובה מההשתתפות שלי היום מהישיבה הזו, כי באנו במטרה שכן נצא בקידום הנושא שלנו, שהוא מאוד חשוב לנו.
עדיה צפחי: אנחנו רוצים לתת מענה רחב מאוד לבני העדה, הם זקוקים לזה, ואנחנו גם קולטים מורות חדשות וצוות חדש שעכשיו מסיים את הלימודים שלו ומאוד רוצים שיעבדו איתנו ואצלנו.
עדיה צפחי: אם תוכל להביא את זה עד מי שצריך לעזור לנו אני אשמח מאוד.
זאב אלקין: חלק ממי שאני צריך להעביר אליו יושב פה, אבל אני גם מוכן להעביר את זה הלאה.
זאב אלקין: עכשיו, רק עוד שאלה ששכחתי לשאול גם אתכם וגם את שמעון – איזה אחוז מכלל האנשים שדרכם אתם עובדים הם יודעי שפה, יודעי הסתגלות ומנטאליות של הציבור מולו הם עובדים?
אלי זרחין: 100 אחוז.
זאב אלקין: לא, אתה כבר אמרת, אני שאלתי דווקא את אלה שלא ציינו את זה.
זאב אלקין: למשל אצלכם?
עדיה צפחי: 80 אחוז.
זאב אלקין: אני מתכוון למי שעובד בשטח בפועל.
וונדה קסהון: אני אענה לך.
וונדה קסהון: אנחנו גוף שמתעסק בחינוך, ואנחנו רואים את עצמנו כחלק מהמערכת הפורמאלית.
וונדה קסהון: על מנת להשוות את אותם תלמידים לכיתת האם, אז כל המורים הם מורים מקצועיים, כאשר משתדלים לעבוד עם אותם מורים שמלמדים באותם בתי ספר בשעות הבוקר.
וונדה קסהון: יש לנו מדריכים, או אני לדוגמא מהצוות הניהולי, שאנחנו עומדים בקשר עם ההורים מבחינת בעיות השפה.
זאב אלקין: מהו האחוז מהצוותים שעובדים שהוא בהגדרה הזו?
וונדה קסהון: לא יודע.
וונדה קסהון: אולי 5 אחוזים.
זאב אלקין: שמעון, כמה אצלכם?
שמעון סיאני: אני לא ספרתי אף פעם אחוזים.
שמעון סיאני: למרות שזה קשה לומר, כי יש כמה אלפי מתנדבים, אני מעריך שבסביבות 20%-30%.
שמעון סיאני: אבל אף אחד לא נכנס לשטח בלי שהוא עובר הכשרה מסודרת רגשית ותרבותית.
שמעון סיאני: כיום, רוב העולים שאנחנו מתעסקים איתם יודעים עברית תקשורתית, ואפילו מקללים בערבית.
שמעון סיאני: הבעיה זה הרבה פעמים תרבות ומנטאליות, ושם יש את ההכשרה.
זאב אלקין: על פי מה שראינו בדיונים פה שיש בעיות שפה לאורך כעשר שנים.
זאב אלקין: כך, שאם אנחנו מעירים למשרד החינוך שהוא לא תמיד מתחשב בזה שיש בעיה ברבדים שונים של שליטה בשפה עד 10 שנים, אותו דין חל גם על המגזר השלישי.
זאב אלקין: מבחינה זאת זה אותם ילדים.
זאב אלקין: אי אפשר לתפוס את החבל משתי קצותיו ולהגיד שכשעובדים מול משרד החינוך צריכים להתחשב בעניין של השפה, וכשעובדים מול מגזר שלישי – לא.
זאב אלקין: זה אותה גברת בשינוי אדרת.
זאב אלקין: לכן, השאלה היא במקום.
זאב אלקין: אני לא אומר שזה הכרחי.
זאב אלקין: הנה, עובדה שאפשר לעבוד אחרת, רק אני מעלה את השאלה.
אסתר בלום: אני מ"מועצת ארגוני עולים", שזו מועצה שמאחדת 24 התאחדויות העולים, ולכן כל התאחדות עובדת בסגנון שונה, ולא כמו הארגונים כאן שדיברו קודם אנחנו לא עוסקים רק בחינוך.
זאב אלקין: הנושא שלנו כרגע זה חינוך משלים לילדים עולים.
אסתר בלום: לכן גם התוצאות והפרויקטים והמודלים הם לא באותו סדר גודל ששמענו עד עכשיו.
אסתר בלום: הבעיה העיקרית כמו ששמענו היא רציפות הפרויקטים.
אסתר בלום: מה שאני רוצה להגיד, שבאמת הארגונים של המגזר השלישי, בגלל שהם קרובים יותר לאוכלוסיה, הם נותנים מענה שהוא יותר קרוב לפיתרון הבעיה הרבה פעמים.
אסתר בלום: וגם אין להם את המוגבלות הזאת של משרדים ממשלתיים שצריך לסיים פה, ולתת פה, וכו'.
אסתר בלום: ובגלל זה שאנחנו רוצים לתת את מלוא הפיתרון אנחנו לפעמים נתקלים בקריטריונים שלא מאפשרים לנו בעצם לבצע את הפרויקטים.
אסתר בלום: אני אתן את הפרטים: לדוגמא, בהתאחדות עולי צרפת אנחנו הקמנו צהרון לילדים.
אסתר בלום: הבעיה הראשונה היא שהאוכלוסייה של עולי צרפת בירושלים, ואפילו בערים גדולות נוספות, היא לא כזו גדולה שאפשר להרכיב כיתה בכל שכונה אפילו.
אסתר בלום: ובכל זאת, חייבים לגשר על הפער, גם החברתי וגם הלימודי, ולתמוך באותם הילידים כי אנחנו יודעים ששפה זה לא מספיק.
אסתר בלום: אנחנו הקמנו את זה בסיוע עם הסוכנות היהודית בכך שהם בעצם נתנו לנו את המקום למשרדים שלנו במרכז הקליטה בירושלים וקיבלנו את האישור של משרד הקליטה לעבוד באיזור החגים – ספטמבר, ועבדנו מאוקטובר עד דצמבר.
אסתר בלום: ושוב, הפרויקט נפל לטמיון.
אסתר בלום: נראה רגע מהו המודל עצמו, ומה הגמישות של הארגון נותנת לפרויקט כדי שהוא יוכל לפעול בסוג הזה.
אסתר בלום: קודם כל, בגלל שיש פיזור מאוד גדול בעיר, בניגוד למה שאלי אמר, אנחנו כן אמרנו שחייבים להיות הסעות, כי אחרת אנשים לא יבואו עד תלפיות מזרח, ואנחנו לא יכולים לתת להם מענה ואף אחד לא יבוא וזה לא יעזור.
אסתר בלום: בסופו של דבר כן היו כיתות של 30 תלמידים בכל צהרון, בכל כיתה, אבל היינו צריכים לאסוף אותם בירושלים וזו עלות שהיא מאוד גבוהה, ושמשרד הקליטה לא תמיד יכול לקחת בחשבון שעלות של הסעה היא מאוד גבוהה – "איך אתם מכניסים כל כך הרבה כסף בתוך הסעה?", ואולי אפילו העלות של המורים בסופו של דבר יותר נמוכה.
אסתר בלום: אז פה צריכים לבדוק כל צורך של אוכלוסיה ואוכלוסיה בנפרד.
אסתר בלום: לכן, לפעמים אפשר לשבת על הקריטריונים, ואני חושבת שפה המשרדים כן יכולים לשבת איתנו ולבחון את הקריטריונים בהתאם לצרכים השונים של האוכלוסיות, ולבחון למה באמת אנחנו עושים דברים שלפעמים לא כל כך נראים לעין.
אסתר בלום: פרויקט שעבד מאוד יפה, וסגרנו אותו אחרי כמה חודשים ופתחנו אותו שוב בסוף השנה, ביוני, שאתם בטח מבינים את זה עד כמה זה נורא מבחינת הילדים, היה לזה מענה מאוד מאוד חשוב גם מבחינת ההורים.
אסתר בלום: עוד דוגמא אחת של סוג הגמישות שהארגון יכל לתת, שבכיתות הגבוהות ההורים ביקשו שדווקא הפעילות לא תהיה מעורבת.
אסתר בלום: אנחנו נותנים שירות, ולא נחייב אותם להיות כאלה ואחרים.
אסתר בלום: אז מצאו כל מיני פתרונות של לחצות את החדר, להביא מחיצה, וכל מיני דברים שבעצם נותנים מענה, ושלא תמיד באמת זה ניתן במקומות אחרים.
אסתר בלום: לגבי תזרים המזומנים וזמן ההגשות וכו', אני בטוחה שהוועדה כן יכולה לפעול מול משרד הקליטה, ואני חושבת שגם מול משרד החינוך יכולים לעשות את זה.
אסתר בלום: הרי הסעיף התקציבי שאומר כמה כסף אמור להינתן בתמיכות קיים, אבל הוא מאוד מוגבל.
אסתר בלום: אם אני לא טועה, הוא מוגבל ל- 3 מיליון שקל.
אסתר בלום: ומה אומרים לנו כל תחילת שנה?
אסתר בלום: "מה, אתם לא רוצים שאנחנו ניתן לכם רק שלוש מיליון שקל, חכו לסוף השנה אנחנו נגרד מכל המגירות שלנו, תחכו, זה יגדל וזה יתפח, ואז אנחנו ניתן לכם", אבל בסופו של דבר זה לא עובד, ואנחנו נחנקים, ואנחנו לא נותנים שירות נאה לעולים החדשים.
אסתר בלום: אני חושבת שאפשר להגדיל את אותו סעיף תקציבי, ובתחילת השנה יכולים לשבת אפילו אם תקציב המדינה לא נקבע, הם יודעים מלכתחילה שהסעיף התקציבי- - -
זאב אלקין: לא, זה הם לא יכולים לדעת.
זאב אלקין: עד שתקציב המדינה לא נקבע הם לא יכולים לעשות שום דבר.
אסתר בלום: יכולים, אחד פר 12, יש כל מיני שיטות.
זאב אלקין: טוב, הם יכולים, אבל זה לא עובד ככה.
אסתר בלום: יושב-ראש הוועדה, אני מאוד מאמינה שנמצא כאן פיתרון.
אסתר בלום: אני עבדתי על הנושא במשך 3 שנים מול משרד הקליטה שאיפשהו כל הזמן אנחנו נתקלנו בכל מיני בעיות.
אסתר בלום: הפיתרון הוא בידיים שלכם.
אסתר בלום: זה פיתרון מדיני.
אסתר בלום: אם אנחנו רוצים לפתור את זה, זה ניתן, ואתם יכולים לעשות את זה.
אסתר בלום: בנוסף לזה, זה כואב, אבל ההצעה של אלי בעצם להעביר את זה כן למשרדים הממשלתיים אולי באיזשהו שלב.
אסתר בלום: זה כואב, כי מצד שני אני אומרת שבסופו של דבר זה יעבור, ולא תהיה את אותה גמישות שהארגונים מעניקים לשירותים, ובכל זאת באיזשהו שלב, כשיש פרויקטים שהם גדולים, אם תהיה וועדה שתבדוק ותבחן ממש את הצרכים, יוכלו להעתיק את המודלים שהארגונים מבצעים בשטח, אז כן בסופו של דבר, שתיקחו את השרביט ותבצעו את העבודה בשטח, וזה מה שאנחנו רוצים.
זאב אלקין: יש לי שאלת הבהרה למשרד הקליטה.
זאב אלקין: אני לא יודע אם תוכלו לענות במקום.
זאב אלקין: האם יש לכם נתונים בסיכום הסופי, מה היה סל התמיכות של המשרד בשנים האחרונות?
מרים כץ: בשנת 2005 - 7 מיליון.
זאב אלקין: והתקצוב הראשוני כמה?
מרים כץ: בין 2 מיליון לשלושה מיליון.
זאב אלקין: וב – 2004?
מרים כץ: 13.
מרים כץ: לא, 13 זה היה ב- 2003.
זאב אלקין: אתם תוכלו למחר לבדוק את זה בוודאות, או לא?
מרים כץ: אני יכולה לבדוק את זה.
זאב אלקין: למשל 4 או 5 שנים אחורה, כמה תוכלו?
מרים כץ: אין שום בעיה.
זאב אלקין: זה ברור מה מקור השאלה שלי?
זאב אלקין: אם משנה לשנה מתגלה שבפועל המשרד מעמיד לרשות התמיכות סכום יותר גבוה מכפי שהוא מתקצב, הרי מדובר כאן בבעיה - מתקצבים סכום קטן יחסית וכל שנה מגיעים לזה שמהיתרות בסעיפים אחרים מצליחים להגדיל את הסכום.
זאב אלקין: עכשיו, אם אפשר לקחת 4-5 שנים אחורה, ולראות שהסכום אף פעם לא ירד מתחת למשהו, אפשר להעמיד שאלה אם לא ניתן להגדיל את התקציב לפחות עד לתקרה המינימאלית הזו מלכתחילה, ולא לשחק משחק כזה של "חתול ועכבר" ששמים סכום קטן ובפועל הוא גדל.
זאב אלקין: יכול להיות שהוא יגדל מעבר לזה אבל זה לפחות ייתן בסיס לעשות חלוקה בתחילת השנה ולתת לארגונים אור ירוק לפעול.
זאב אלקין: ואם בסוף השנה יהיה עוד מה להוסיף זה תמיד טוב.
אלי זרחין: כבוד היושב-ראש, השנה התקציב היה 1,200,000 שקל.
אלי זרחין: בעקבות הסכם התקציב בין "ישראל ביתנו" ו"קדימה" זה עלה בעוד 10 מיליון שקל.
אלי זרחין: זאת אומרת ההפרש הוא בין 1,200,000 ל- 11,200,000, וזה הפרש מאוד משמעותי, בעיקר כל עוד הכסף עוד לא הגיע, והוא באוויר.
מסרט וורקו: זה כבר השלב של התוספת.
מסרט וורקו: אתה לא יכול להגיע ל- 10 מיליון אחרי כל הגיוס של המשאבים.
מסרט וורקו: בגדול, בתקנה התקציבית, זה נע בממוצע בין 2 ל- 3 מיליון שקלים כל שנה.
מסרט וורקו: כאשר במהלך השנה אתה מפעיל את השרים כדי לגייס כספים נוספים לטובת הארגון.
זאב אלקין: מאיפה זה בא?
זאב אלקין: זה לגייס כספים נוספים או שזה יתרות של המשרד?
מסרט וורקו: גם וגם.
זאב אלקין: מה החלוקה בערך?
מסרט וורקו: קשה לי להתייחס לזה.
זאב אלקין: אפשר לבדוק את זה?
מסרט וורקו: אני מאמינה מאוד שכן.
זאב אלקין: תוכלו לבדוק את זה ולתת לנו את התשובה?
זאב אלקין: כי אם זה גיוס נוסף זה דבר שאי אפשר לצפות, כי זה תלוי כבר בהתנהלות מול האוצר.
זאב אלקין: אבל מה שזה יתרות של המשרד עצמו, אין משרד שאין לו יתרות בסעיף זה או אחר לקראת סוף השנה, ואם יש מצב שכל שנה הסכום עולה כמעט אוטומטי פי 3, וזה מצוין שעולה, יכול להיות שמראש אפשר לבדוק מול האוצר שזה יהיה בתוך התקציב.
זאב אלקין: אני מדבר על תקציב הליבה, על הבסיס, לא על שינויים שאחרי זה.
זאב אלקין: יכול להיות שיהיה אפשר לשנות אותם מראש, כי הרי ברור שזה תוקע את המגזר השלישי ההמתנה עם התשובות עד סוף הדרך.
אסתר בלום: השאלה היא של מי ההחלטה הזו?
זאב אלקין: זה מורכב.
זאב אלקין: כי בדרך כלל מי שמכין את התקציב זה המשרד מול משרד האוצר.
זאב אלקין: משרד הקליטה לא יכול להחליט את זה לבד, ומשרד האוצר לא יכול להחליט את זה לבד.
זאב אלקין: יחד שניהם יכולים להחליט את זה במידה ויהיה שיתוף פעולה.
שמעון סיאני: יש לי שאלה.
שמעון סיאני: האם אפשרי לומר שמשהו שנתמך בתמיכות במשך שנתיים, שלוש או ארבע, והמשרד חושב שזה פעילות טובה, ניתן להנחות את המשרד לעבור לשיטת עבודה אחרת של "חמישים-חמישים" או משהו כזה, שיאפשר יותר רצף?
שמעון סיאני: זה אפשרי בכלל?
זאב אלקין: זה יחייב אותך דבר ראשון לשים תמיד חמישים משלך.
שמעון סיאני: אני חושב שהרבה מאוד מהארגונים היו שמחים לעבור לשיטה כזאת מאשר תמיכות.
שמעון סיאני: בסופו של דבר גם בתמיכות אתה צריך חמישים-חמישים.
שמעון סיאני: בתמיכות אתה לא מקבל 100 אחוז מימון, אבל אתה לא יודע אף פעם כמה הערך של החמישים אחוז שאתה צריך, ככה אתה יודע, שיש לי התקשרות של סכום מסוים ואת זה אני צריך להביא, ואני יכול ללכת ולתכנן את זה.
מסרט וורקו: אני ארחיק לכת איתך.
מסרט וורקו: אתה יכול להגיש בקשה עד 50 אחוז מעלות התוכנית, אבל בסופו של דבר אתה תקבל בה הרבה פחות מהחמישים אחוז.
שמעון סיאני: אז זה עוד יותר בעיה.
מסרט וורקו: נכון.
שמעון סיאני: אז בסדר, השאלה שלי היא כן טובה.
אסתר בלום: לפני שנה או שנתיים הם כן הציעו להגיש בקשות של פרויקטים חד שנתיים, נכון?
מסרט וורקו: אין לי מושג.
מסרט וורקו: התבחינים הם משתנים, צריך לזכור את זה שאי אפשר לעבוד במסגרת תמיכות על תוכניות רב שנתיות.
מסרט וורקו: יש תבחיני תמיכות שצריכים לעבור את האישור של היועץ המשפטי, של האוצר, שאחת לשנה הם מפורסמים ומגיעים אליכם דרך האינטרנט או הדואר.
אסתר בלום: זה די מאוחר.
אסתר בלום: רק בספטמבר קיבלנו.
זאב אלקין: הסבירו פה למה מחכים לחלוקת תמיכות, כי רוצים שהקופה תגדל.
זאב אלקין: אז מחכים כמה שיותר קרוב לסוף השנה כדי שהיא תגדל.
זאב אלקין: מצד שני, זה ברור שזה תוקע את המגזר השלישי שלא מסוגל לתכנן את עצמו.
זאב אלקין: יש פה שני מישורים.
זאב אלקין: תכנון רב שנתי זה נראה לי ימות המשיח, כי כמו שאמרתי אני ראיתי את הממשלות לדורותיהם מנסות להיכנס לתכנון רב שנתי בפרויקטים בעלי חשיבות לאומית וממש במקרים חריגים זה עבד, זה החלטות ממשלה מיוחדות.
זאב אלקין: אני לא חושב שאיזושהי עמותה רוצה לעבור את המסלול הזה שצריכים לעבור כדי לקבל את החלטת הממשלה ברמה מספקת לתכנון רב שנתי.
זאב אלקין: "הנשמה יוצאת" וגם ככה זה לא תמיד עובד.
זאב אלקין: ולכן אני לא חושב ששם יכול להיות קצה של פיתרון, עם כל הצער.
זאב אלקין: זה לשנות את כל שיטת התקצוב במדינת ישראל.
זאב אלקין: אולי זה טוב, אבל זה גדול על השולחן הזה.
זאב אלקין: לעומת זאת, במסגרת של התכנון השנתי אפשר לתת תשובות בפברואר-מרץ ואפשר לתת באוקטובר, זה עדיין משנה מאוד מבחינת התפקוד של העמותות.
זאב אלקין: גם אם זה לא נוגד את שיטת התקצוב של המדינה, זה רק שאלה באיזה מהירות פועלים מרגע שאושר תקציב המדינה, וזו גם שאלה מה גודל סל התמיכות.
זאב אלקין: אם הוא קטן, למרות שכל שנה הוא הרבה יותר גדול, ואז מחכים עד שהוא יתנפח ואז מחלקים, או שמתארגנים אחרת.
מסרט וורקו: אני רק רוצה להגיד לך שלמרות שהתקציב השנה אושר רק בסוף אפריל, יצאנו עם תמיכות בסוף דצמבר לגבי 2006.
מסרט וורקו: יכלו להגיש כבר את התוכניות.
זאב אלקין: להגיש זה מצוין, אבל מתי ניתנו האישורים?
מסרט וולקו: האישורים - חלקם כבר יודעים את התשובות, אני מדברת על ארגונים שהם בוועדות החריגים למיניהם.
מסרט וולקו: הם כבר יודעים.
מסרט וולקו: זה בהתאם לקופה הקיימת.
מסרט וולקו: אם אתה לא יודע אז כנראה שהתשובה שלך חיובית, זה מה שאני יכולה להגיד לך.
אלי זרחין: מה שאומר שרק בפועל מממנים את כל הפרויקטים במאה אחוז ורק השנה.
אלי זרחין: אני כאילו אומר לך שאני מגייס חצי-חצי, אבל כמו שאמרה הגברת בלום נכון, בגלל הצורה בה עובד משרד הקליטה אני מממן פרויקט על כסף שלי במאה אחוז.
אלי זרחין: ובשנה הבאה, ב – 2007 אני מקבל החזר שאני לא יכול להכניס אותו לפי החוק ל- 2006, הוא שייך כבר ל- 2007.
זאב אלקין: מבחינת מגזר שלישי יש פה בעיה, וזה גורם לדיון מעוות אחר כך.
זאב אלקין: כי אחר כך כולם עושים דיווח של "כאילו", או שאנשים פועלים ולוקחים סיכון, ואז עמותות קורסות בגלל זה.
מסרט וולקו: אם לא היתה את הבעיה הזו, אז יש ארגונים שהם באמת עושים עבודה נהדרת.
זאב אלקין: כולם עושים עבודה נהדרת, אבל אם את עובדת בארגון שפועל על בסיס שנתי, ואת מקבלת תשובה מהמדינה כמה היא מוכנה להשקיע באמצע השנה, או לפעמים אפילו יותר מאוחר, יש לך שתי אפשרויות.
זאב אלקין: אפשרות אחת זה להגיד "אני פועל אבל לוקח סיכון, ואם מחר המדינה נותנת לי פחות ממה שחשבתי אז אני פושט את הרגל, כי כבר התחייבתי, ואין לי מאיפה לקחת", או, אפשרות שנייה, זה להקפיא פעילות.
זאב אלקין: כמעט ולא לפעול, ואז פתאום להראות גידול פעילות.
מסרט וורקו: אבל פה יש לך שתי חלופות למשרד.
מסרט וורקו: החלופה הראשונה היא כן לאשר את התוכניות שהוגשו בהתאם לתקציב הקיים.
מסרט וורקו: אבל אז, מה שיקרה זה, שלא כל הארגונים יהיו זכאים לסיוע, ואם כן, אז בהיקפים מאוד מאוד נמוכים שלא יבואו לידי ביטוי בעשייה עצמה.
מסרט וורקו: אז יש נטייה לארגונים לחכות עד שהתקציב יעובה, כי אז יש לך אפשרות לתת ליותר ארגונים ובהיקפים גבוהים יותר.
אסתר בלום: אבל אם יש באמת רצון לשתף פעולה עם הארגונים, אז בתחילת השנה- - -
מסרט וורקו: אבל אין מתחילת השנה כזה.
מסרט וורקו: יש לך שני מיליון בתקנה,
אסתר בלום: זה העניין.
אסתר בלום: תשנו את התקנה.
מסרט וורקו: מה זה לשנות את התקנה?
מסרט וורקו: אין דבר כזה.
אסתר בלום: בטח שאתם יכולים.
מרים כץ: דוגמא ממש קטנה.
מרים כץ: יש עמותה חדשה שנכנסה לתמיכות בשנת 2004 – "האגודה הישראלית למען ילדים עולים" של אלי זרחין, שהם קיבלו 9,000 שקל לחודש, וב – 2005 קיבלו 100,000 שקל.
מרים כץ: הרחבת הפרויקטים, שזה גם הצלחה, וזה גם דוגמא חיובית, כי יש גם הפוך- - -
זאב אלקין: זה מצוין.
זאב אלקין: אני לא רוצה להוריד את הרמה של הדיון.
זאב אלקין: זה לא המקום להגיד שעמותה כזו עובדת יותר טוב או פחות טוב, זו מצליחה בגיוס וזו לא, זה לא תפקידי כרגע.
זאב אלקין: זה לא המקום ולא ההקשר.
זאב אלקין: אבל כל עמותה, גם כזו שמצליחה לגייס מיליונים מהמדינה, וגם עמותה שמצליחה לגייס 5,000 שקל, רוצה לדעת על זה כמה שיותר מוקדם בשנת התקציב.
זאב אלקין: במיוחד, אם מדובר לדוגמא על תקציב 2006, שהעמותה מקבלת את הכסף בדצמבר ואת התשובות בנובמבר, המדינה לא תאפשר לדווח שזה על 2007.
זאב אלקין: ואז נוצר מצב, דווקא כשתקציבים גדולים בעמותות מצליחות, זה יותר קשה לפעמים, כי זה סכום הרבה יותר גדול שאתה צריך מהר מאוד להתארגן איך לעבוד איתו, ולקחת סיכון גדול על גבך אם תקבל את זה או לא.
מסרט וורקו: תניח את דעתך שקודם כל הניצול התקציבי השנה היה 99.9%, כולל גם תקציב תמיכות.
מסרט וורקו: זאת אומרת שכל הארגונים כן קיבלו את הכספים שלהם וגם ניצלו את זה.
זאב אלקין: אני לא ראיתי ארגון במגזר השלישי שלא ידע להתמודד עם הבעיה הזו וויתר על הכסף.
מסרט וורקו: המצב הוא לא אופטימאלי.
זאב אלקין: זה יותר גרוע מלא אופטימאלי.
זאב אלקין: כי יש תחומים שזה פר פרויקט – יש כסף יש פרויקט, אין כסף אין פרויקט.
זאב אלקין: אבל בתחום של החינוך, זו בעיה גדולה כי יש אי התאמה בין שנת התקציב לשנת הלימודים.
זאב אלקין: אמנם, יש דברים שזה קלקולו של עולם, ולא ניתן לעשות כמעט שום דבר כדי לתקן אותם.
זאב אלקין: לפחות אני לא יודע על דברים כאלו.
זאב אלקין: לכן אין לי מה ללחוץ על המשרדים ואין לי מה להציע.
זאב אלקין: את הבעיה הזו אני לא יודע לפתור.
זאב אלקין: אם מישהו יודע, אני אשמח מאוד, ואשמח גם להעביר את זה הלאה.
זאב אלקין: אבל במסגרת של התקציב השנתי כן אפשר לתת בתחילת שנה ולא בסוף שנה.
זאב אלקין: זה משהו אפשרי.
זאב אלקין: ואני שוב פונה למשרד הקליטה: תבדקו את עצמכם כמה שנים אחורה, אם כל שנה אתם מצליחים מהיתרות להגיע לסכום שהוא לפחות פי 3 או 4 ממה שמתוקצב בתקנה, ואם זה לא חד פעמי- - -
מסרט וורקו: זה לא בהכרח יתרות.
מסרט וורקו: לדעתי מגייסים את זה מתקציבים חוץ משרדיים ולא מתוך המשרד.
זאב אלקין: תבדקו את זה.
זאב אלקין: כי לפחות מה שמגויס מתוך המשרד, אם בכל שנה זה קורה, יש מקום לבחון את התקנה.
זאב אלקין: זה לא נכון שלא ניתן לשנות תקנה, בוודאי שניתן.
זאב אלקין: אם משרד הקליטה מבקש ומשרד האוצר יאשר, ניתן.
זאב אלקין: זה לא תוספת כסף, מורידים ממקום אחד ומוסיפים ממקום אחר.
מסרט וולקו: אני מדברת על תוספת כסף.
זאב אלקין: לא, אבל את מורידה במקום אחר.
מסרט וולקו: ואז אנחנו פוגעים בילד או בעולה שנמצא בפרויקט אחר.
זאב אלקין: לא, זה בעיה תכנונית.
זאב אלקין: אם כל שנה יש לך סעיף בתכנון שאת רואה ששם יש עודף, ולעומת זאת יש לך סעיף בתכנון שכל הזמן יש בו חוסר, ובסוף את מזרימה לשם כסף, אחרי שזה קורה כמה שנים וחוזר על עצמו, אפשר לשבת ולראות שיכול להיות שבסעיף א' אפשר ולהוריד ובסעיף ב' אפשר להגדיל.
זאב אלקין: זה הרי אלף-בית של כל תכנון תקציבי, הרי התקציב שמונח משנה לשנה הוא לא תורה מסיני והמשרד יכול לשנות איפה שהוא רוצה.
זאב אלקין: אני מכיר את זה היטב.
זאב אלקין: כשמשרד רוצה לשנות, ומגיע שר ואומר "סעיף א' חשוב לי וסעיף ב' פחות חשוב לי" אז פונה משרד הקליטה, לצורך העניין, למשרד האוצר, ואומר שהוא רוצה לקראת התכנון התקציבי בשנה הבאה, במסגרת אותו תקציב, לא לשנות את גודל התקציב, לתת פחות לא', ויותר לב'.
זאב אלקין: הוא יכול לתת הסברים, ויש דיון עם משרד האוצר שמאשר או לא.