GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אירה טבצ'ניקוב: הילד הזה כבר לא מוכן לקבל אינפורמציה בחינוך פורמלי.
אירה טבצ'ניקוב: אותם ילדים עושים בגרויות והמון הישגים בחינוך הלא פורמלי, כי הם נכנסים באווירה חמה, שרוצים אותם.
אירה טבצ'ניקוב: שילד מרגיש שהוא רצוי.
אירה טבצ'ניקוב: זה הכי חשוב.
אירה טבצ'ניקוב: אנחנו מדברים על קליטת עלייה כאילו שזה משהו וירטואלי.
אירה טבצ'ניקוב: אנחנו לא מדברים על כל בן אדם בנפרד, שכל אחד יש לו כבוד לעצמו והוא חייב לקבל את החום בקבלת הפנים.
אירה טבצ'ניקוב: במקום זה ממש יורקים בפנים שלו, גם בפנים של ההורים שלו.
אירה טבצ'ניקוב: וכמובן, שאנחנו לא משיגים מהילדים האלה כלום מכל מה שדיברנו.
אירה טבצ'ניקוב: התוכניות יפות, אבל איזה ילד שמרגיש ככה יכול בכלל להיכנס למסגרת כזאת?
אירה טבצ'ניקוב: חוץ מזה, אני מדברת עכשיו על אשקלון.
אירה טבצ'ניקוב: באשקלון יש הגרלה.
אירה טבצ'ניקוב: ילד לא יכול לבחור מקום - - -
קריאה: גם בבת ים אותו דבר.
קריאה: אירה טבצ'ניקוב: אז כל שנה יותר ויותר ילדים עוזבים את אשקלון והולכים לכפר סילבר, לכל מיני מקומות, לבתי ספר אזוריים איכותיים.
קריאה: העיר מרגישה שהיא מאבדת את הלקוחות וגם את הכסף שמגיע לכל תלמיד, במקום לשפר את הלימודים, במקום לפטר את המורה שקוראת לילדים דביל ואידיוט כל שיעור מול כל הכיתה, במקום לתת שיעור טוב לכולם - - -
אלי זרחין: יש המון מקרי תלונות, זו לא עבירה על החוק.
אלי זרחין: גזענות בישראל זו לא עבירה על החוק.
עמיהוד בהט: לא נכון.
עמיהוד בהט: זו עבירה סופר עבירה.
אלי זרחין: סליחה, אני הייתי במשטרה.
אלי זרחין: מנהל אומר: כושי צא מהכיתה, זה חוקי.
יהודה מולה: לא נכון.
אירה טבצ'ניקוב: חברים, אני לא מדברת היום - - - וזה מספיק שכל הכיתה מקבלת את זה ברוטאלית.
אירה טבצ'ניקוב: ילדים מגיעים לבגרות, הם כמובן לא מוכנים לעשות בגרויות יחד עם אותה כיתה.
אירה טבצ'ניקוב: אני לא מדברת על כאלה שחמש שנים בארץ.
אירה טבצ'ניקוב: כאלה שהגיעו לכיתה א', סיימו פה בית ספר וסיימו פה צבא.
אירה טבצ'ניקוב: 15 -16 שנה, הילדים האלה אין ביניהם ובין אלה שהם היו אתם בכיתה וגם בצבא קשר.
אירה טבצ'ניקוב: כאילו שזה שני עמים שונים.
אירה טבצ'ניקוב: למרות שאחרי הצבא הם עושים את הבגרות, למרות שההורים שאין להם מה לאכול בבית - החד הוריות – מוכנים לתת ולהשקיע בילד, כי זה טבעי לילד רוסי לתת לו את החינוך.
אירה טבצ'ניקוב: במקום זה, בגלל שהוא לא יתקבל בשום מקום, האפשרות היחידה היא לעשות חינוך לא פורמלי בשיתוף פעולה מלא עם חינוך פורמלי, כי חינוך זה לא רק ידע על המקצועות.
אירה טבצ'ניקוב: חינוך הוא חינוך.
מיכאל נודלמן: אני רק רוצה לשאול: למה בשנים 1990 עד 1996 הייתה נשירה 7%, אחרי זה הכל פי שתיים ושלוש.
קריאה: הילדים כבר גדלו.
אירה טבצ'ניקוב: הילדים גדלו כאן.
אירה טבצ'ניקוב: אלה שבאו משם עם בסיס טוב, הם עשו בגרויות פה.
אירה טבצ'ניקוב: אלה שהתחילו פה בכיתה א', כבר לא מסוגלים.
אירה טבצ'ניקוב: הם קיבלו חינוך פה, לצערנו הרב.
מוטי בנאו: אני ממונה ארצי על ביקור סדיר במשרד החינוך.
מוטי בנאו: אין ספק שכל ילד נושר שווה מאה אחוז אחוזי נשירה, לעצמו, לאמא שלו, לאבא שלו, למורה שלו, למנהלת שלו, לראש העיר שלו, וגם לשרת החינוך.
מוטי בנאו: יחד עם זאת, כשאני בודק את הנתונים בשלוש השנים האחרונות, יש ירידה בנתוני הנשירה.
מוטי בנאו: ואנחנו נעשה קצת הבחנה בין חוק חינוך חובה, עד גיל 15 ועד בכלל – עד סוף כיתה י' - ויש י"א ו - י"ב שאין חוק חינוך חובה, ונער או נערה שאומרים: אני לא רוצה לבוא לבית הספר, בעצם אין לנו את היכולת הפורמלית לאכוף עליהם את החוק.
מוטי בנאו: צריך לקחת גם את זה בחשבון.
מיכאל נודלמן: אנחנו יכולים לקבל מספרים?
מוטי בנאו: כן.
מוטי בנאו: אני אוכל לומר לך כאן.
מוטי בנאו: דרך אגב, מעניין לראות את ההבדל בין תלמידים שהוריהם נולדו ברוסיה לבין אלה שנולדו בארץ.
מוטי בנאו: רואים הבדל גדול.
מוטי בנאו: אני לוקח שלוש שנים אחרונות.
מוטי בנאו: כאשר מדובר בעולי רוסיה, לפני שלוש שנים הייתה 8.2% נשירה – אני מדבר על כיתות ט' עד י"ב.
זאב אלקין: של אלה שהתחילו ללמוד.
מוטי בנאו: שם זו המסה הקריטית.
מוטי בנאו: בשנה האחרונה אנחנו מדברים על 6.6%, יש כאן צמצום של כמעט 20%.
מוטי בנאו: אם אני מדבר על אב יליד רוסיה וילד יליד הארץ, יש ירידה.
מוטי בנאו: המספר היה 4.4%, ויש ירידה ל-3.4%, שזה 15% ירידה.
מוטי בנאו: ילידי אתיופיה – לפני שלוש שנים 6.3%, ירדו ל-5.6%, שזה בערך 12% צמצום.
מוטי בנאו: ואם האב הוא יליד אתיופיה והילד יליד הארץ, מ-6.9% ל-5.6%, שזה 18.8% ירידה.
אלי זרחין: זה רק אלה שהתחילו ללמוד בספטמבר.
מוטי בנאו: - - - זה השנתון.
אלי זרחין: אדוני, קיבלנו מכתב פורמלי של דוברת משרד החינוך, שהסבירה לנו מאד ברור: אלה נתונים של אלה שהתחילו ללמוד בתחילת השנה.
אלי זרחין: כשפרופסור נודלמן ביקש שנתון, אז 46% לא מסיימים י"ב.
אלי זרחין: הם לא נושרים כי הם לא התחילו ללמוד אפילו.
מוטי בנאו: אני לא רוצה כרגע להתייחס לזה, אבל אני מסכים אתך.
מוטי בנאו: אוקי.
מוטי בנאו: אני מדבר על אלה שמתחילים את השנתון ולא מסיימים את השנתון.
קריאה: זה לא כולל את אלה שנשרו לפני כן.
מוטי בנאו: זה סיפור אחר.
אלי זרחין: אלה הילדים שברחו.
מוטי בנאו: דרך אגב, לצערי הרב, מידי שנה, סך כל התלמידים הוא 27,000 תלמידים, שזה מספר אסטרונומי מבחינתי, חד משמעי, ואם תעשה את זה פי שניים או שלושה או ארבעה, תגיע למה שתגיע, לצערי הרב.
מוטי בנאו: צריך גם לעשות את האבחנה, כפי שאמרתי, בין עד גיל 15 וגילאי 16 עד 18.
מוטי בנאו: זה שונה לחלוטין, זה מאבק הרבה יותר קשה.
מוטי בנאו: אם יעשו את העבודה מספיק טוב בשנים הראשונות, אני מקווה שהדברים ייראו אחרת.
מוטי בנאו: דבר נוסף - אנחנו בשתי תוכניות קצה למניעת נשירה.
מוטי בנאו: רוצים להתחיל בחינוך הרך והיסודי – לדעתי צריך להתחיל בגיל שלוש – אבל ביסודי יש לנו מה שנקרא מועדוניות משפחתיות, אנחנו עובדים ביחד עם משרד הרווחה, ומדובר במסגרות שמשלימות בית ומסייעות לבית הספר והן מכינות את הילד בצורה הטובה ביותר, כדי שישתלב בבית הספר.
מיכאל נודלמן: הבעיה היא שבמספרים שלך זה יורד, במספרים שלי זה עולה.
מיכאל נודלמן: אני לא מסוגל להבין את זה.
מוטי בנאו: אני אומר עוד פעם: כל ילד הוא 100% נשירה בכל מקרה.
מוטי בנאו: זה אני מסכים אתך, זאת נקודת המוצא.
מיכאל נודלמן: ואני רוצה לראות את שורש הבעיה.
מיכאל נודלמן: אולי זה הלימודים, שהם לא יודעים שפה, שמקבלים אותם כמו שהגברת אמרה.
מוטי בנאו: בקצה השני יש לנו תוכנית, קוראים לה תוכנית אומץ – אמונה בעצמי, מוכן למאמץ ותוצאה להישגים.
מוטי בנאו: שם אנחנו מקבלים רק ילדים – 35% מהם עולים – עם שבעה שליליים, עם תפיסה עצמית של בלתי מסוגלות ועם בעיות התנהגות.
מוטי בנאו: הרעיון הוא למנוע נשירה באמצעות הגברת ההצלחה הלימודית.
מוטי בנאו: אנחנו מגיעים היום בערך, מתוך אלה שהתחילו, ל-92% שמסיימים י"ב, היום אני מגיע ל-64% מתוך אלה של השבעה שמונה שליליים.
מיכאל נודלמן: אתם לא נותנים בונוסים לבתי ספר שהנשירה קטנה בהם?
מיכאל נודלמן: לא נותנים איזה בונוס?
מוטי בנאו: נותנים.
מיכאל נודלמן: אז תסביר.
מוטי בנאו: אני רוצה – שאלת אותי קודם שאלה לגבי הנושא של המעקב.
מוטי בנאו: אנחנו עוקבים אחרי כל התלמידים.
מיכאל נודלמן: מנהל בית הספר שולח מכתב?
מיכאל נודלמן: איך זה קורה?
מיכאל נודלמן: שאלתי, ואמרו לי: אף אחד לא יודע.
מוטי בנאו: מי שאמר, אמר.
מוטי בנאו: כל מנהל בית ספר, על פי החוק – יש כללים, שתוך 44 יום מנסים לעשות תהליך, גם טיפולי, גם פורמלי מול ההורים, כדי שהילד יחזור בחזרה.
מיכאל נודלמן: אם זה בהתחלת שנה?
מוטי בנאו: גם.
מוטי בנאו: מנהל חייב לדווח מיד.
מיכאל נודלמן: מדווחים?
מיכאל נודלמן: 100% מדווחים?
מוטי בנאו: אני לא רוצה לומר 100% מדווחים, התפקיד שלי הוא לא להיות שוטר מול המנהלים.
מוטי בנאו: יחד עם זאת, אני אומר: יש לנו, להערכתי, בוודאי, אחוז גבוה של תלמידים שאנחנו יודעים ונמצאים במעקב אחריהם, ומנסים לעשות את הגישור בין כולם לכולם.
מיכאל נודלמן: בבקשה, אחרון.
דוד בר-דרור: אני רוצה שתי נקודות להעלות.
דוד בר-דרור: אל"ף, אני תמה בדיון הזה שנציגי המשמר האזרחי אינם פה.
דוד בר-דרור: כל הנושא של שיטור קהילתי עם נוער עבריין ונושא של סמים, לא רואים ולא שומעים, לצערי.
דוד בר-דרור: אני רוצה לומר עוד נקודה, שנתקלתי בה אישית, לאחרונה, והפניתי גם לגורמים המתאימים.
דוד בר-דרור: יש מגמה שלצערנו עקב המשימות הקשות של משטרת ישראל, כל הנושא שנקרא נוער, הסיור לא יתעסק אתו.
דוד בר-דרור: זו מגמה מפורשת, ואני אומר את זה במלוא האחריות.
דוד בר-דרור: ואני אומר עוד דבר: הייתה תוכנית שנקראת דרך ארץ.
דוד בר-דרור: היה דיון עליה בוועדת הפנים.
דוד בר-דרור: ואני אומר את זה כאן כקצין משטרה לשעבר.
דוד בר-דרור: רבותיי, אם היום לא נדע לחנך את הנוער מגיל קטן לכבד את אותם מדים, ואותם לובשי מדים, ייכנסו לבתי ספר – אני מכיר עשרות בתי ספר ברחבי הארץ, שלא נותנים השנה להיכנס לקראת הקיץ.
דוד בר-דרור: כל נושא מניעת האלימות לא נכנס בכלל.
דוד בר-דרור: ולא אחד ולא שניים.
דוד בר-דרור: ואני אומר את זה במלוא האחריות הכואבת.
דוד בר-דרור: אני אומר את זה לאנשי משרד החינוך וגם לנציגי מרכז השלטון המקומי.
דוד בר-דרור: רבותיי, אנחנו נגיע לפשיטת רגל, תודה.
מיכאל נודלמן: אנחנו כבר מסיימים.
מיכאל נודלמן: את רוצה לומר משהו?
מיכאל נודלמן: כי הנושא מאד חשוב.
מלה ספיבק: שתי נקודות מאד חשובות.
מלה ספיבק: הילדים העולים מתמודדים לא רק עם עברית, אלא עם הרבה מאד שפות חדשות.
מלה ספיבק: אנגלית בשבילם היא שפה חדשה, תנ"ך היא שפה חדשה.
מלה ספיבק: אני רוצה לומר שני דברים: אל"ף, למשרד החינוך יש בחינות לעולים, הן מותאמות, השאלות יותר קלות.
מלה ספיבק: אודי הזכיר קודם שבבתי ספר הפיזור של העולים מאד קטן ויש מעט כיתות.
מלה ספיבק: ברוב בתי הספר הילדים נאלצים ללמוד – הם צריכים להתמודד עם כל המטלות של ילד ותיק בכל המקצועות, ואחר כך את ההתמודדויות המיוחדות להן.
מלה ספיבק: אם היו מכינים את בית הספר עם מורים רק עם תוכנית הלימודים המתאימה להם, יש סיכוי שהיו משתלטים עליה והיו מצליחים בה.
אילן סהלו: אני מדריך בשפ"י.
אילן סהלו: הדברים של תרבות – אני רוצה להביא פה את הקולות של הילדים.
אילן סהלו: אני יועץ חינוכי במקצועי, והילדים משקפים שיש שידור של אי קבלה שלהם בחברה, וגם אי חלימת חלומות כתוצאה מכך שהבוגרים ביניהם, שסיימו את הלימודים, בעצם לא מצאו את עצמם.
אילן סהלו: לכן, אין משמעות ללימודים הנלמדים, וכתוצאה מכך הנשירה והיציאה ממסגרת הלימודים היא הרבה יותר מפתה.
אילן סהלו: לכן צריך לחשוב איך בעצם גם במסגרת מה שאנחנו עושים – של מדריך מקצועי, שיושב יחד עם צוות המדריכים – איך בכל מקום שנמצאים בו אנשים, יהיו אנשים מאותה קהילה כחלק אינטגרלי מעובדי המערכת.
אילן סהלו: כי המודלים הם בעצם המפתח להצלחה, לשאיפה ולחלומות של הילדים האלו.
אילן סהלו: אם אנחנו באמת רוצים לדאוג לכך שתלמידים לא ינשרו, ברגע שיהיו אותם אנשים שהם נציגים של אותה קהילה כחלק מהמערכת – לא כחלק מגישור, אלא כחלק מעובדי המערכת של משרד החינוך – לילדים יהיה מודל ולא ירצו ללכת, כי תהיה להם כתובת בלתי נפרדת של המערכת.
גליה שחם: רק להוסיף על זה, שמסתיים עכשיו קורס באוניברסיטת בר אילן, של 25 יועצים, גם מברית המועצות לשעבר, גם מהעדה האתיופית, שייכנסו למערכת בשנת הלימודים הקרובה.
מיכאל נודלמן: תודה רבה, אני צריך לסיים.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד שאפשר לדבר על כמויות, אבל אני חושב שכל ילד שלא נמצא במסגרת חינוך פורמלי או בלתי פורמלי, זה אובדן למדינה.
מיכאל נודלמן: כל ילד – אני לא מדבר על מספרים גדולים.
מיכאל נודלמן: פה שמעתי את כל הדברים.
מיכאל נודלמן: יש תוכניות יפות, אבל אין קשר בן כל התוכניות.
מיכאל נודלמן: יש ארגונים ציבוריים, יש משרד החינוך, יש משרד הקליטה.
מיכאל נודלמן: יש רשויות מקומיות.
מיכאל נודלמן: לכל אחד יש את הבעיות שלו, ואין קשר בין הדברים.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד שחבר הכנסת זאב אלקין, מומחה בחינוך.
מיכאל נודלמן: הוא עבד בסוכנות והוא יודע איך משלבים את כל הדברים האלה.
מיכאל נודלמן: הרגשה שלי היא שקליטת תלמידים עולים במערכת החינוך היא במשבר עמוק.
מיכאל נודלמן: אתם יכולים להסכים אתי או לא להסכים, אבל אני חושב ככה.
מיכאל נודלמן: מה שאנחנו שומעים שהמספרים אומרים זה משבר עמוק.
מיכאל נודלמן: אני לא רוצה עוד פעם לדבר על מספרים, וכאן, ועדת הקליטה והעלייה צריכה להדגיש שמערכת קליטת ילדים עולים בקריסה או במשבר.
מיכאל נודלמן: דבר שני, אנחנו צריכים להקים ועדת משנה לנושא קליטת תלמידים עולים במערכת החינוך, ואני מציע שזה יהיה בראשות חבר הכנסת זאב אלקין.
מיכאל נודלמן: מי בעד? אני בעד.
מיכאל נודלמן: יש כלל פה בכנסת שאפילו חבר כנסת אחד יכול להצביע, וזה מקובל.
זאב אלקין: יש לי הצעה קטנה לגבי השם.
זאב אלקין: כי אני חושב שחלק מהבעיה - מציע ילדים, נוער וצעירים עולים.
זאב אלקין: זה לטפל גם באלה שנשרו ממערכת החינוך, כי הם חלק מהבעיה הגדולה.
זאב אלקין: כי זה חשוב שהנושא הזה יישאר קבוע על סדר היום.
מיכאל נודלמן: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת עלייה, קליטה ותפוצות.
מיכאל נודלמן: כל החיים הייתי חבר ועדת כספים, וראשית אני רציתי לברך את השר בוים עם התפקיד החדש ולאחל לו עבודה ט ובה והישגים טובים.
זאב בוים: תודה רבה.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד, שאני שומע שוועדת עלייה ומשרד העלייה והקליטה לא כל כך חשובים וזה מרגיז אותי.
מיכאל נודלמן: אני עולה חדש, ויש איזו ציונות, יש אלו תשתיות בציונות.
מיכאל נודלמן: עלייה זו תשתית של המדינה, תשתית של ציונות.
מיכאל נודלמן: לא תהיה עלייה, המדינה לא תיראה כמו שאנחנו רוצים.
מיכאל נודלמן: בגלל זה אני בטוח, שמשרד הקליטה וגם ועדת הקליטה והעלייה הם המרכיבים הכי חשובים במדינה שלנו, ואני גאה שאני יושב ראש ועדת קליטה.
מיכאל נודלמן: אני מבקש מכולם לחזור לעקרונות הציונות, עקרונות המדינה, וכך המדינה שלנו תפרח.
מיכאל נודלמן: אם תהיה עלייה, זה נותן למדינה יותר כוח ויותר אינטלקטואל ויותר עמדה בכל העולם.
מיכאל נודלמן: זה מה שרציתי לומר, כי כל הזמן אני שומע ראיונות עם שר הקליטה, אבל אני לא מקבל את זה.
מיכאל נודלמן: אני חושב שכל מי שיושב פה גם צריך לחשוב טוב מה חשוב למדינה.
מיכאל נודלמן: אדוני השר, בבקשה.
זאב בוים: שלום וברכה אדוני יושב ראש הוועדה.
זאב בוים: אני צריך להחזיר לך בברכה, גם אתה פה יושב ראש חדש של הוועדה, למרות שאתה ותיק גם בכנסת ובעניינים שקשורים לפעילותך לענייני העולים, בכל מה שעשית גם בכנסת וגם לפני זה.
זאב בוים: אני רוצה להעיר לפתיחה שלך, שאולי היא הפתיחה הנכונה כדי להציג את עבודת המשרד, ובאמת לומר שתי מלים ציוניות כמו שאתה בחרת לעשות, ואני חושב שזה נכון לעשות.
זאב בוים: לפעמים אנחנו שוכחים את המשמעות של העלייה בתולדות התנועה הציונית, מאז הקמתה, דרך הקמת המדינה ואחריה.
זאב בוים: זו הזדמנות לבוא ולהזכיר לעצמנו מהי באמת העלייה לעם היהודי, למדינת ישראל, אפשר לומר לא בשפה מליצית יותר מידי ובכל זאת שהיא החמצן של מדינת ישראל שעליו בעצם המסד שעלייה היא נבנתה.
זאב בוים: אני בא מעיר שכל כולה מראשיתה היא עיר שנבנתה על גלי עלייה.
זאב בוים: מראשיתה, קרית גת, ב-1956, שמונה עשרה משפחות, הביאו אותן ישר מנמל חיפה, בבוקר היו בנמל ובערב הגיעו לחבל לכיש.
זאב בוים: בבוקר קמו, פתחו את העיניים וראו איזה יופי, איזו שממה שם.
זאב בוים: אבל זאת היתה ההתחלה, שמונה עשרה המשפחות.
זאב בוים: וכשאני מסתכל, אני רוב שנותיי הבוגרות עשיתי בקריית גת, משנת 1964, גם בתחומי חינוך פגשתי כל הזמן תלמידים עולים שכל הזמן עלו.
זאב בוים: פעם ספרתי, בהיותי כבר ראש העיר בקריית גת, שבקריית גת הגיעו אליה יהודים מארבעים ושבע מדינות מכל רחבי העולם, וזה אומר את הכל.
זאב בוים: אני לא חושב שמישהו יכול לתאר לעצמו היום, איך היתה נראית מדינת ישראל בחמש עשרה השנים האחרונות, בלי התוספת של מליון ומאתיים אלף יהודים עולים חדשים.
זאב בוים: מישהו יכול לתאר לעצמו איך היתה נראית המדינה?
זאב בוים: פשוט דבר מדהים מה שהעליות בכלל, והעליות האחרונות, עם דגש על העלייה ממדינות חבר העמים, המאסה האדירה הזאת, שהשפעתה ניכרת בכל תחומי החיים, אני אומר ניכרת בכל המובנים החיוביים, ואין שדה ואין תחום בחיי המדינה שההשפעה הזאת אינה ניכרת.
זאב בוים: בתפקידי הקודם כסגן שר הבטחון, ראיתי בתחום הזה את הנוכחות המצויינת הזאת של צעירים שזה מקרוב באו כעולים חדשים מתערים בתוך החברה, נמצאים בכל החילות וכוחות הבטחון, תורמים את תרומתם, וזה רק בתחום אחד מחיינו, וכל מי שנמצא פה, רוב האנשים, הרי כל אחד מכיר בגזרה שהוא עוסק בה ויודע שמה שנאמר פה זה לא איזה מן פאתוס ציוני או איזו לשון, מצוות אנשים מלומדה כזאת, שצריך להגיד משהו בשביל העניין הזה.
זאב בוים: זה העניין האמיתי.
זאב בוים: אז תודה לך אדוני היושב ראש על דברי הפתיחה האלה.
זאב בוים: ונכון בזה היה לפתוח.
זאב בוים: אני רק אומר, יש כאן כמה אנשים שהשתתפו אתמול בכנס לטרון, של תכנית תגלית, שציינה חמש שנים לתכנית הזאת, וכבר מאה אלף בני נוער יהודים מכל העולם השתתפו בתכנית הזאת.
זאב בוים: יש כמה תכניות, אפשר למנות על יד תגלית גם את תכנית מסע ואת תכנית נעלה ואת תכנית סלע, וכאלה שבעצם מחברות, כל התכניות האלה, כל אחת מכיוון אחר, מחברות את בני העם היהודי, בדגש על הנוער היהודי בעולם, אל מדינת ישראל.
זאב בוים: אתמול היה טקס מאוד מרשים, עם כ- 6,000 בני נוער יהודים מ- 12 או 14 מדינות ברחבי העולם.
זאב בוים: כשאתה בודק את התכנית הזאת, גם אם היא קצרה וגם אם בני הנוער נמצאים פה רק עשרה ימים, אבל זו פעם ראשונה שהם נמצאים בכלל.
זאב בוים: אתם מכירים את הסטטיסטיקה, שנדמה לי שהיא די נכונה, שמהקהילה הגדולה מחוץ לישראל, בארצות הברית, חמישה מליון, רק עשרים אחוז ביקרו בארץ.
זאב בוים: רוב היהודים עוד לא היו.
זאב בוים: מבחינה זו, תגלית מחברת את הדור הצעיר יותר מאשר תכניות אחרות, ויש לזה תוצאות.
זאב בוים: ששת אלפים מהמאה אלף במשך חמש שנים, ששת אלפים בני נוער בעקבות תגלית עלו לארץ.
זאב בוים: ומסע היא יותר צעירה, היא תכנית אחרת, הרבה יותר מעמיקה ויסודית מבחינת ההיכרות והקשר לארץ, כי היא נמשכת בין שמונה לשנים עשר חודש, ואנחנו נראה את התוצאות שלה.
זאב בוים: היא עכשיו שנה שנייה, ועוד מוקדם לראות.
זאב בוים: עכשיו לעניינים של המשרד שלנו, שהם קשורים גם למה שאמרתי כבר בפתיחה.
זאב בוים: אני לא הולך לפי סדר, אבל הייתי אומר שהיעדים המרכזיים שאנחנו רוצים לטפל בהם, בחלקם, או הייתי אומר כמעט כולם.
זאב בוים: אנחנו לא ממציאים את הגלגל.
זאב בוים: אנחנו לא באים, אני לפעמים ראיתי חברים שלי, כמובן שאני לא אזכיר שמות, שנכנסים לתפקיד חדש, כשרים, ועוד לפני שהרימו את הכוסית יש להם כבר תכניות, הם יודעים כבר הכל.
זאב בוים: אין מהפכות, ואין רפורמות.
זאב בוים: יש צורך בלהמשיך, אולי המילה החשובה זה להמשיך.
זאב בוים: הדבר החשוב זה ההדגשים, כי אחרי 58 שנים של ניסיון בקליטת עלייה של המדינה אני לא חושב שיש פה המצאות גדולות.
זאב בוים: אבל צריך להחליט על מה שמים את ההדגשים.
זאב בוים: אני רוצה להגיד לכם על מה אנחנו רוצים לשים דגשים.
זאב בוים: הבעיות אולי מהקשות, שלוש הקשות ביותר שיש לעולה חדש, זה שפה, זה דיור וזה תעסוקה, ונעשים פה המון דברים.
זאב בוים: אני לא הולך להיכנס לפרטים, בהמשך אני אתן למנכ"לית קצת לעבור על כך בצורה שיטתית.
זאב בוים: אני רק אומר ככה, שאולי הדבר הראשון זה שפה.
זאב בוים: אני קצת מכיר, אני הזכרתי את קרית גת, הייתי ראש העיר בגלים הגדולים של העלייה, גם מאתיופיה במבצעים וגם עד אמצע שנות התשעים בגל הגדול של מדינות חבר העמים.
זאב בוים: זה אומר שבזמן נתון, בעיר כמו קריית גת, נניח בשנים 1991, 1992, 1993, יש במקביל סדר גודל של כ- 27 – 28 אולפנים.
זאב בוים: אני מבקר עכשיו באולפנים, אתמול הייתי באיילת השחר בשני מרכזי קליטה, לפני שבועיים הייתי בבאר שבע בשני מרכזים.
זאב בוים: אני מסתכל על האולפנים, ואני, אם מישהו לא יודע, נמצא בפוליטיקה בטעות כי אני מורה במקצועי ובעבר הייתי מנהל בית ספר.
זאב בוים: אני הסתכלתי על האולפנים, ונראה לי שצריך שם איזושהי בדיקה יסודית, ואולי שם כן צריך שינוי עמוק.
זאב בוים: מה שראיתי, זה אנשים שלומדים כמה חודשים באולפן, והיכולת שלהם לתקשר בעברית ולדבר בשפה בסיסית היא, מזכירה את התופעה הזאת שבאים גם אחרי עשר שנים לכינוס, נניח של יוצאי חבר העמים, אתה מדבר עברית, ומישהו צריך לתרגם ברוסית.
זאב בוים: יחד עם זה, אני גם ער לעובדה שהרייטינג של תכניות טלוויזיה הולך ויורד, כנראה שעם הזמן יותר ויותר קונים את השפה ויכולים להשתמש בה.
זאב בוים: אני שומע, שאותו דבר נכון גם לגבי העיתונות הרוסית.
זאב בוים: אני חוזר לעניין.
זאב בוים: התחושה שלי שבשפה עברית בהוראה באולפנים צריך לעשות שינויים גדולים.
זאב בוים: אני הולך לדבר עם שרת החינוך כי האגף לחינוך מבוגרים הוא המכשיר שבאמצעותו מפעילים את מרבית האולפנים.
זאב בוים: אולי שם צריך לעשות שינוי.
זאב בוים: אני לא בטוח שהמורים הם כולם מורים מתאימים.
זאב בוים: אני אומר בזהירות, לא רוצה לפגוע.
זאב בוים: יש מורים טובים בטוח, אבל לא כולם עברו הכשרה מתאימה, לא יודע איך הם הגיעו לדבר הזה חלק מהם, צריך לבדוק את העניין.
זאב בוים: כי זה, כמו בכל דבר, צריך לעשות את זה לעניין מקצועי וסופר מקצועי.
זאב בוים: ועובדה שאם ניקח מכונים פרטיים, מכונים פרטיים אתה נכנס בפרק זמן, בוודאי פרק זמן כזה של חמישה חודשים, עשרה חודשים, בנאדם יוצא עם שפה.
זאב בוים: עם כל שפה.
זאב בוים: אז נכון שעברית זה שפה קשה, אבל לא עד כדי כך.
זאב בוים: צריך לבדוק את המתודות, את השיטות, נדמה לי שעובדים בשיטות ישנות, בכלים ישנים, ועל הכל צריך לעשות רביזיה בעניין.
זאב בוים: על חשיבותה לעולה חדש, למהגר, אין מה לדבר בכלל.
זאב בוים: הדבר השני זה קורת גג.
זאב בוים: יש לנו בעיה גדולה עם דיור בכלל, ובעיקר עם קבוצות מסויימות, חוליות חלשות במיוחד, זכאי דיור ציבורי, קשישים.
זאב בוים: היקף המענקים והמשכנתאות הוא כזה שהוא לא מספיק לרכוש דירה כמו שצריך, ואז זה מכנס את העולים החדשים שבאים לקנות למקומות שאולי לא היינו רוצים שיהיו שם, שאולי זה לא נכון גם מבחינתם שיהיו שם.
זאב בוים: זה יוצר גטאות, זה יוצר ריכוזים בשכונות עוני או ביישובים שהמצב הסוציו-אקונומי ממילא חלש.
זאב בוים: גם פה צריך לחשוב איך משנים את זה.
זאב בוים: אני לא יודע, אני רוצה שיקבלו מענקים למשכנתאות יותר משלוש מאות אלף, שזה ששים ושישה אלף דולר כל אחד מאתנו מבין מה אפשר ואיפה אפשר בששים ושישה אלף דולר.
זאב בוים: היה צריך בעצם, אם אפשר היה, אם המדינה היתה יכולה, אני חושב שהיא צריכה, אבל אני לא רוצה פה, אני לא יכול לקבוע את זה מבלי שבאמת הממשלה תחליט על זה, אבל צריך להכפיל את הסכום הזה, אם אפשר.
זאב בוים: יש בעיות מיוחדות, יש לנו היום, ברגע זה, 144 אנשים קשישים, נכים, רתוקים לכסאות גלגלים, שבהגדרה צריך להעמיד להם דירות שהמדינה קונה אותם.
זאב בוים: כמה יש לנו השנה, עשרים וחמש, אז זה דוגמא שמשהו לא בסדר בתחום הזה.
זאב בוים: צריך לפתור את זה.
זאב בוים: אני אגיד דבר אחרון, אני ביקשתי מהשר לבינוי ושיכון מאיר שטרית, והיתרון שלו לעומת השר הקודם, אני הייתי השר הקודם, אבל גם לעומת שרים קודמים, זה שהוא מחזיק בידיו את מינהל מקרקעי ישראל.
זאב בוים: עכשיו ברור שבנייה במדינת ישראל, שרוב האדמות הן אדמות מדינה, שזה מינהל מקרקעי ישראל, אז הקשר הזה יוצר אפשרות שלא היתה קיימת קודם לשליטה על אכלוס על פני מפת המדינה.
זאב בוים: אני רק אתן לכם דוגמא של רעיון כדי שתבינו.
זאב בוים: אנחנו מדברים על מקבצי דיור.
זאב בוים: אפשר אולי לחשוב, היום מקצבי הדיור זה ככה, קבלן זוכה במכרז קרקע, הקרקע של מדינת ישראל, מתכנן, מביא, מאשרים, בונה נניח במתחם מסויים מאה יחידות דיור ומשווק אותם.
זאב בוים: מי קונה, מי שיש לו כסף לקנות.
זאב בוים: אז בכל הגוש מגדרה עד חדרה אין אף עולה אחד שיכול לקנות שם דירה.
זאב בוים: אם זה ככה, ואם אנחנו רוצים שעולים יוכלו לרכוש דירות, כמו ותיקים, אז צריך לתת, לקחת בנייה כזאת, להתקשר עם הקבלן ולבוא ולהגיד לו אתה פה יש לך קרקע של מדינת ישראל, אתה משלם לפי שמאי ממשלתי, כמה שעולה הקרקע, ואתה בונה מאה יחידות דיור.
זאב בוים: אני, מדינת ישראל, ממשלת ישראל, רוצה שעשרים אחוז מהדירות באותו מקום תהיה לי זכות סירוב ראשונה.
זאב בוים: תשריין לי את הדירות.
זאב בוים: אל תמכור אותם.
זאב בוים: אני בעצם, אתה תמכור אותם למי שאני אפנה אליך, אבל אתה תוריד את המחיר של הדירות, או מחיר הדירה יהיה מסובסד, כי עשרים אחוז מהשטח אני אתן לך במחיר מיוחד, או בפטור או בהקלות, תלוי לפי ערך הקרקע וכו'.
זאב בוים: כך תוכל לתת לי זכות סירוב ראשונה וכשאני אבוא ואני אפנה אנשים במחיר מסובסד של הדירה.
זאב בוים: אני סיכמתי עם השר מאיר שטרית שאנחנו נקיים ישיבה בעניין הזה עם מינהל מקרקעי ישראל על הרעיון וננסה לתרגם אותו לשפה מעשית איך אנחנו עושים את זה.
זאב בוים: אז יש לנו אפשרות, אם אפשר לעשות דבר כזה, אז יש אפשרות לתת איזו פרישה יותר נכונה, קצת יותר מבוקרת.
זאב בוים: אני לא רוצה להגיד שהמדינה הולכת להחליט איפה כל אחד ישב.
זאב בוים: לא.
זאב בוים: ממילא אחר כך גם כוחות השוק יעשו את שלהם.
זאב בוים: אבל זה יצמצם את המצב עכשיו, שעולים חדשים, שהם באים לרכוש דירה, הם נקלעים למצב, או שזורקים אותם לפריפריות מאוד רחוקות, או שמכניסים אותם באמת לשכונות עוני גם במרכז הארץ.
זאב בוים: הדבר האחרון, בפתיחה הארוכה הזאת, אתם יודעים שהחלוקה הרגילה בכל מה שקשור לעלייה שפתחנו בה זה שיש סוכנות יהודית, שהיא מטפלת בעלייה, והיא מביאה את העולים עד לנתב"ג, ומרגע שהמטוס נחת בנתב"ג, מדינת ישראל, ממשלת ישראל, אנשי משרד הקליטה, לוקחים את העולים ומטפלים בהם.
זאב בוים: יש לנו גם כמה ממשקים, חיבורים, והזכרתי כמה תכניות למשל שאנחנו שותפים בהם, וזה סוג של ממשק לעודד את העלייה.
זאב בוים: יש מגזר אחד שהוא מגזר שבהגדרה הוא בתחום טיפול של ממשלת ישראל.
זאב בוים: זה יהודים, ישראלים, שמחזיקים דרכון ישראלי.
זאב בוים: יש לנו, פעם קראו להם ישראלים יורדים, או תושבים חוזרים, כל מיני הגדרות כאלה.
זאב בוים: ההגדרה הנכונה זה נושאי דרכון ישראלי, ויש לנו 700,000 ישראלים כאלה המסתובבים בעולם, מתוכם למעלה מ- 500,000 רק בצפון אמריקה.
זאב בוים: כיוון שזה בהגדרות שבתחום המשרד שלי, אני מתכוון לראות מה עושים כדי לעודד את הישראלים שחיו פעם במדינה הזאת ועזבו אותה, ויש כאלה.
זאב בוים: מדובר על שלושה עשורים, אולי אפילו יותר, יש להם דור שני ואולי גם דור שלישי של ילדים או נכדים, שהקשר שלהם עם הארץ רופף או בכלל לא קיים.
זאב בוים: זה מצריך תכנית מיוחדת.
זאב בוים: אני יכול להגיד לכם גם שבמספרים יש היום התעוררות וחזרה של ישראלים לארץ, אלה שעזבו אותה.
זאב בוים: אנחנו צריכים לבדוק טוב מה מניע את האנשים האלה, ועל בסיס הבדיקה הזאת לכוון גם תכנית פעולה, יתכן מאוד אפילו לעשות מבצע מיוחד לצורך העניין הזה.
זאב בוים: מדובר באוכלוסייה חשובה, וצריך לעבוד על הדבר הזה.
זאב בוים: אני מאמין שבהחלט, אם אתם רוצים בצורה קצת סמלית, אני כבר אמרתי את זה, אני אחזור על זה, אני חושב שככלל, אם היום, וגם בשנתיים הקודמות, נאמר 2004-2005 אנחנו מסתובבים סביב עשרים ושניים אלף עולים שמגיעים לארץ, שזה במדרון יורד בשנים האחרונות, כל השנים האחרונות, אנחנו צריכים לעצור את המגמה הזו ולהתרומם ב-2007 ו-2008.
זאב בוים: אני רוצה להזכיר לכם ש-2008 היא שנת יובל השישים למדינת ישראל, אנחנו צריכים להעמיד כיעד להביא ששים אלף עולים בשנת הששים למדינה.
זאב בוים: בשביל לעשות את זה דרגת הביניים, המדרגה הראשונה, היא ב-2007, וזה צריך להיות מגובה בתקציבים, אני הולך לדבר עם ראש הממשלה על זה, לעשות את המדרגה מעשרים ועשרים ושתיים אלף לארבעים.
זאב בוים: ואז לתת על שנת היובל את המאסה הנוספת ולהגיע ליעד הזה.
זאב בוים: זה החזון, זאת המטרה.
זאב בוים: אגב, זה לא החזון.
זאב בוים: החזון האמיתי הוא החזון שהציג אריאל שרון.
זאב בוים: אריאל שרון אמר בחמש עשרה השנים הבאות צריך להביא מליון יהודים נוספים למדינת ישראל.
זאב בוים: ואנחנו יודעים גם מאיפה המיליון האלה.
זאב בוים: והיום מדינת ישראל יש לה יכולת ופוטנציאל להתמודד עם ארצות רווחה.
זאב בוים: היא כבר אטרקטיבית, היא יכולה להיות עוד יותר אטרקטיבית, תלוי גם מה אנחנו נעשה פה כדי להתמודד על ליבם של היהודים בכלל, ופה אני מכניס גם את התושבים החוזרים בפרט, לבוא למדינת ישראל.
זאב בוים: תודה עד לכאן, ועכשיו מירלה תמשיך.
מירלה גל: מטבע הדברים, ישנם עוד מספר נושאים שהם ביעדים המרכזיים של המשרד שהשר לא נכנס אליהם מפאת קוצר הזמן.
מירלה גל: אני אתייחס אולי רק בהמשך לאחד מהם, שזה טיפול בנוער עולה בסיכון, ונרחיב בשלב מאוחר יותר.