GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנוך צמיר: בשלוש הנקודות שהזכרתי: שנה אחרונה לקיום הפרוייקט, השירות הצבאי, מינהל הסטודנטים – הלימודים הגבוהים, אפשר לומר בביטחון מלא שאנחנו קוצרים פרות מהאיכות הטובה ביותר.
חנוך צמיר: המערך של הובלה משותפת לקראת יציאה לחיים העצמאיים, יציאה מחסות הפרוייקט אל החיים העצמאיים, המעבר הזה יכול להיות מלווה בהרבה מאוד משברים.
חנוך צמיר: אנחנו יודעים לעשות את זה במידה רבה בזכות המינהלת בצורה החלקה ביותר, ובסופה של שנת הלימוד י"ב, האנשים יוצאים לחיים האזרחיים או לשירות הצבאי או ללימודים בצורה חלקה עד כמה שאפשר, פה ושם יש כמובן משברים, אבל בגדול אנחנו רואים את זה בצורה הטובה ביותר.
חנוך צמיר: אלמנט נוסף הוא הצטרפות ההורים שעושים עלייה בעקבות ילדיהם.
חנוך צמיר: זה כמעט לא הוזכר כאן, וזה הובלע בדברי אחד החברים.
ישעיהו יחיאלי: יושב כאן אבא כזה.
חנוך צמיר: אז אולי כדאי שהוא ידבר.
חנוך צמיר: אבל אין ספק שהשיעור הגבוה של הצטרפות ההורים מנקודת המבט הכיתתית היא חשובה מאוד, ואנחנו מייחסים את זה לרוח שהושקעה בילדים שיודעת להתגלגל הלאה אל המשפחות, ואני מניח שיש לזה השפעה על ההחלטות של ההורים.
חנוך צמיר: למיטב דעתי, מידת הקשר בין תוצאות של פעילות לבין ניהולה, ארגונה והאנשים שעומדים מאחוריה.
חנוך צמיר: בסופו של דבר, אין ספק שאנשים עושים את הרוח ואת התרבות.
חנוך צמיר: אי אפשר לקחת או לגזול מאנשי המינהלת את חלקם הגדול בתוצאות הטובות שכולנו ידענו להעריך.
חנוך צמיר: תודה.
קולט אביטל: נמצאת איתנו בוגרת של התכנית.
קולט אביטל: את רוצה לומר כמה מילים?
קסניה ליפשיץ: לי באמת חשוב שזה יישאר אצל מינהלת נעל"ה כי אני למדתי בבית הספר כשעוד היינו שייכים לעליית הנוער, ואני לא זוכרת שהרגשנו את זה.
קסניה ליפשיץ: ממנהלת נעל"ה הגיעו כל הזמן נציגים לבית-הספר וליוו אותנו, גם בשירות הצבאי.
קסניה ליפשיץ: גם עכשיו, כשאני כבר שנה וחצי אחרי השירות הצבאי, אני פחות או יותר בקשר איתם.
קסניה ליפשיץ: לדעתי, מאוד חשוב שזה יישאר אצל מינהלת נעל"ה .
קסניה ליפשיץ: הם באמת השיגו משהו, והם משתפרים כל שנה.
קסניה ליפשיץ: מאוד חשוב.
קולט אביטל: לא קורה לנו כל יום, אבל כל-כך נעים לשמוע כל-כך הרבה דברי שבח על גוף כזה.
קולט אביטל: זו שעת נחת.
אבשלום וילן: אני שומע כל השנתיים האחרונות, מאז שהתחילו ההרהורים על המינהלת.
אבשלום וילן: אני מנסה להבין: אם כל-כך טוב, למה כל-כך רע?
אבשלום וילן: במדינת ישראל יש קונצנזוס כללי שהפרוייקט הוא מוצלח מאין כמוהו, כולל השלכות ארוכות הטווח.
אבשלום וילן: בסופו של דבר, מי שמסתכל מאיפה תבוא המנהיגות הבאה של מדינת ישראל בכל מיני מישורים, אז הנה לכם דוגמה אופיינית לקליטה נכונה לאורך שנים עם כל מה שמושקע בה, ואילו תוצאות יפות.
אבשלום וילן: אני בעצם מנסה כבר שנתיים להבין מה המניעים.
אבשלום וילן: למה יש מי שכל הזמן מחפש את הפרוייקט הזה בנרות?
אבשלום וילן: בהתחלה חשבתי שבגלל כסף; הסתבר לי שבשנתיים האחרונות קיצצו את התקציב ב- 20%, אבל המינהלת מצאה מקורות חיצוניים למיונים בארגנטינה ובצרפת כדי שאפשר יהיה למיין ולהמשיך.
אבשלום וילן: עכשיו מבצעים את הפרוייקט בניו-יורק.
אבשלום וילן: אני מניח שגם לשם יש מקורות.
אבשלום וילן: מר לייטר, אתה נציג המשרד?
אבשלום וילן: מעבר לבעיה המשפטית אולי תסביר לנו פעם באמת; אתה הרי לא חשוד בפוליטיקה – מה בסופו של דבר המניעים האמיתיים?
אבשלום וילן: כי אם לא, אני אומר לכם, שני יושבי-ראש הוועדה---
יחיאל לייטר: לו הייתי נהנה אישית להתעמת עם מר שריד---אסור לי.
יוסי שריד: אני גם הייתי נהנה, אתה לא יודע עד כמה אני נהנה מהדברים האלה.
קולט אביטל: תנו לו להשיב.
קולט אביטל: אני מציעה שאנחנו כחברי-כנסת לא נתקיף.
אבשלום וילן: אני לא מתקיף, לכן אני אומר.
יוסי שריד: אבו היה בסדר גמור, זה אני אשם.
יוסי שריד: אבו אמר שהוא לא חושד בו.
יוסי שריד: מה אתם רוצים מאבו?
אבשלום וילן: אולי פעם אחת נבין: מה המניע?
אבשלום וילן: הכל פה נאמר כבר.
קולט אביטל: איך אומרים: הכל נאמר אבל לא על-ידי.
אבשלום וילן: אני שואל את אנשי משרד החינוך, ואז אולי נגיע למסקנה שאולי את המניעים תחפש לא בתוך הדרג המקצועי של משרד החינוך או המדינה הזאת שוב חוזרת לדבר חמור ביותר, שגם את הדברים היפים ביותר שלה, בסופו של דבר, מגיעים למניעים שאינם מן העניין.
אבשלום וילן: כל אחד יפרש את זה איך שהוא רוצה.
אבשלום וילן: אני רוצה לשמוע מה האמת מאחורי הפרשה, אחרת הדיון הזה ייראה לי קפקאי לחלוטין.
קולט אביטל: לפני סיום יש לנו עוד שלושה דוברים, ואחר-כך זכות התגובה למר לייטר.
קולט אביטל: ההורה, בבקשה.
צבי ברנדר: העברית שלי לא כל-כך טובה, אני שנה בארץ.
צבי ברנדר: אני אבא של שני ילדים בתכנית.
צבי ברנדר: אולי אני לא מדבר כל-כך טוב עברית, אבל אני כן מבין יותר טוב עברית.
צבי ברנדר: אני שמעתי את דברי שרת החינוך, וגם לא הבנתי למה רוצים להחליף את מינהלת נעל"ה.
צבי ברנדר: אני הסכמתי שהילדים שלי יבואו לארץ, ונתתי למינהלת נעל"ה את הדבר הכי יקר לי – הילדים שלי.
צבי ברנדר: יש לי גם ילד יותר קטן פה שלומד בבית ספר של משרד החינוך.
צבי ברנדר: היום אני יכול לכתוב שני ספרים: ספר אחד, מה קורה בתכנית נעל"ה עם שני הילדים שלי – כל הכבוד לכם!
צבי ברנדר: זה משהו יוצא מן הכלל; הספר השני, מה קורה עם הילד הקטן שלי בבית הספר הרגיל שבו לומדים כל הילדים בארץ.
צבי ברנדר: עדיין אני לא מבין כלום; כאזרח, אני רואה שיש לנו תרנגולת שמטילה ביצי זהב, ואנחנו רוצים להחליף את זה לתרנגולת שמטילה ביצים של בצק.
צבי ברנדר: אני לא מוכן לקבל את זה!
אריה קרול: חבל שאסור למחוא כפיים.
גילה פינקלשטיין: הנושא מאוד חשוב לי.
גילה פינקלשטיין: אני מתנצלת שאחרתי, הייתי צריכה לשאת נאום בבנייני האומה, יש שם כינוס גדול של פורום נשים דתיות, והייתי חייבת להיות שם; אבל זה יותר חשוב לי מהכל.
גילה פינקלשטיין: מהרגע ששמעתי בקול ישראל את ההודעה שרוצים לסגור את נעל"ה, אין לי מנוחה.
גילה פינקלשטיין: אני מכירה את המודל של נעל"ה מבית הספר "נווה שרה הרצוג" כאחראית על מוסדות החינוך של תנועת "אמונה", ואני יודעת איך נראות הבנות כשהן מגיעות, איך הן נראות כשהן מסיימות את בית-הספר.
גילה פינקלשטיין: מלאכת קודש שאין שני לה.
גילה פינקלשטיין: אני לא יכולה להאמין שיסגרו את נעל"ה, לא מאמינה.
קריאות: לא סוגרים!
גילה פינקלשטיין: לא, זה נקרא סוגרים! המומחיות של האנשים שעובדים שם.
גילה פינקלשטיין: אני מכירה אישית את העבודה שלהם.
גילה פינקלשטיין: בשום מקום אין הניסיון שיש להם, המסירות.
גילה פינקלשטיין: זו מלאכת קודש מה שהם עושים.
גילה פינקלשטיין: אין סוף אנשים שנסעו לחו"ל או נמצאים בחו"ל! הם מקווים שב- 1 בספטמבר הם חוזרים לפרוייקט הזה, ופתאום ב-1 בספטמבר יגידו להם שדברים משתנים.
גילה פינקלשטיין: דבר שני, יש לנו המפעל להכשרת ילדי ישראל שמטפל בילדים בבית-ספר יסודי; המינהל לחינוך התיישבותי מטפל בילדים בבית-ספר על-יסודי – איך הדבר הזה מסתדר?
קולט אביטל: זה לא שייך, גילה.
קולט אביטל: באת באיחור.
יוסי שריד: השאלה שאת רוצה לשאול היא "למה?"
גילה פינקלשטיין: נכון.
גילה פינקלשטיין: איך אנחנו יכולים עד 1 בספטמבר להתארגן?
גילה פינקלשטיין: אני פניתי במכתב לשרת החינוך מיד כששמעתי ברדיו.
גילה פינקלשטיין: אני רוצה להקריא לכם ארבע שורות מהמכתב.
קולט אביטל: אני מתנצלת נורא.
קולט אביטל: אין לנו זמן.
גילה פינקלשטיין: אני אשאיר את המכתב לשרת החינוך, אני בטוחה שיש שם אוזניים קשובות.
יוסי שריד: אין ספק.
גילה פינקלשטיין: יש לי תחושה שאנחנו דואגים לגויים, לרגשות שלהם, שתהיה פה מדינה לכל אזרחיה.
גילה פינקלשטיין: וכשניתן לנו פרוייקט כזה שמביאים דרכו נוער יהודי, מונעים התבוללות, ומעלים רבבות של נוער יהודי – פתאום חוסמים את זה ומפריעים לפרוייקט.
גילה פינקלשטיין: זה מאוד מפריע לי.
קולט אביטל: מר חלמיש, נציג האוצר, בבקשה.
צביקה חלמיש: בוקר טוב.
צביקה חלמיש: כל משרד יש לו המדיניות שלו לביצוע הפעילות בדרך הטובה ביותר.
צביקה חלמיש: כשהמשרד חושב שמקצועית נכון להאריך פטור, הוא פונה אל החשב הכללי.
צביקה חלמיש: לא מזמן פנה משרד החינוך וביקש להאריך את הפטור לגוף ששומר על בחינות הבגרות בכספות, ושאל למה אי-אפשר להחליף את הכספות.
צביקה חלמיש: אנחנו נענינו לדרישה המקצועית כי אנחנו סומכים על עמדת משרד החינוך.
צביקה חלמיש: גם בנושא הזה, אם משרד החינוך יחשוב שנכון להמשיך במתכונת הקיימת לפני החשב הכללי, אנחנו נתייחס בשיא הרצינות לעמדתו, וכמובן שזה יהיה מרכיב מרכזי בהחלטה לפטור, כל עוד זה לא נוגד את החוק, וזה לא נוגד את החוק במקרה הזה.
גילה פינקלשטיין: את החוק המוסרי.
צביקה חלמיש: לא, את חוק חובת המכרזים.
צביקה חלמיש: כמו שבונים בית ולוקחים אדריכל שעלותו בין 5%-10% מעלות הבנייה, אנחנו יודעים שאדריכל טוב יתכנן בניין טוב יותר, כך צריך להיות הקו המנחה בשיקולים של משרד החינוך, ואני בטוח שמשרד החינוך יודע להגיע למסקנה.
צביקה חלמיש: הערה שנייה, דיברו קודם על השתתפות הסוכנות.
צביקה חלמיש: זה נכון, בתקציב משרד החינוך יש הוצאה של כ-70 מיליון שקל לנושא, אבל זו הוצאה שמותנית בהכנסה של 70% מהפעילות מתקציב הסוכנות.
4635: אני מודה לך.
4635: שמישהו יתנצל!
קריאה: תחזור על המשפט, בבקשה.
צביקה חלמיש: ההוצאה מותנית בהכנסה.
צביקה חלמיש: כלומר, אם הסוכנות לא תעביר את ההכנסה – יודעים את זה אנשי נעל"ה שהיו שנים שהסוכנות לא העבירה, והם לא קיבלו את הכסף.
קולט אביטל: מה אמרתם 70%?
צביקה חלמיש: זו הוצאה שמותנית בהכנסה.
צביקה חלמיש: זה יוצא בערך 70%
אבשלום וילן: כלומר, הנייר צודק.
קולט אביטל: הנייר היה נכון.
יוסי שריד: בהזדמנות זו ראוי לשבח את מכיני הניירות לוועדות.
צביקה חלמיש: 70% זה פרוייקט נעל"ה, לא קשור למינהלת, אלא לסך הכל.
יוסי שריד: הניירות האלה הם חידוש בכנסת, והם ברמה גבוהה, ובעיקר ברמת אמינות גבוהה.
יוסי שריד: אני מוצא בהם עזר רב.
קולט אביטל: תודה רבה, שירה.
קולט אביטל: הנייר הסתמך על נייר נוסף שקיבלת מהסוכנות היהודית.
קולט אביטל: תודה רבה על הדיוק.
יהודית נאות: אין לי מניעים פוליטיים.
יהודית נאות: קולט יודעת איפה התמודדתי בפריימריס, לא בדיוק יחד עם לימור לבנת, ולא באותה מפלגה, ואני חושבת שאני גם ציונית במדינת ישראל.
יהודית נאות: אני אהיה בעמדת מיעוט הפעם.
יהודית נאות: אני מכירה את פרוייקט נעל"ה; אין אצלי בכפר נעל"ה.
יהודית נאות: היה, ומשום מה החליטו שלא יהיו, אבל יש לי פרוייקט מברזיל.
יהודית נאות: נוער יהודי נהדר שכבר מ- 81' עד שנת 99' היה שייך לסוכנות היהודית, מ-99' הסוכנות היהודית החליטה שהיא יורדת מתוכניות תיכון והעבירה רק לנעל"ה את המנדט על חבר העמים; הם התפשטו לארגנטינה וגם לברזיל.
ישעיהו יחיאלי: זו החלטת ממשלה, אנחנו לא התפשטנו לשום מקום, תקראי בחוברת.
יהודית נאות: מאה אחוז.
יהודית נאות: הייתי בברזיל בשנה שעברה במקביל לנעל"ה.
יהודית נאות: קוראים לזה בברזיל "זוהר".
יהודית נאות: מערכת המיון של נעל"ה בזבזנית, פסיכולוגים שבאים לחודשים כדי למיין.
יהודית נאות: אני נותנת פרופיל של חניך של עיינות, הגיעו 34 ילדים השנה---
ישעיהו יחיאלי: לכמה זמן הם באים?
יהודית נאות: בין שנה לשלוש שנים.
יהודית נאות: למעלה מ- 40% עולים, ואפשר להוכיח זאת.
יהודית נאות: הם משרתים בצה"ל.
יהודית נאות: משרד החינוך הוא המשרד של כולנו.
יהודית נאות: כל הילדים שלנו מתחנכים במשרד החינוך – אם נרצה או לא נרצה.
יהודית נאות: לפי מה שנאמר פה, יכול להיות שאם נפריט המצב יהיה יותר טוב בשבילנו ובשביל ילדינו.
יהודית נאות: אני לא חושבת שמה שטוב בשביל שני ילדיי הפרטיים שלומדים בעיינות, לא טוב לנוער שמגיע מנעל"ה, מברזיל או ממקום אחר.
יולי יואל אדלשטיין: לילדים שלנו יש הורים בארץ.
יולי יואל אדלשטיין: יחי ההבדל הקטן!
יהודית נאות: אנחנו יודעים להיות הורים גם לילדים האלה.
יצחק פרידמן: ישנם פרוייקטים שאפשר לעשות בהם שינויים, להעביר אותם מיחידה אחת לאחרת; אבל תכנית נעל"ה איננה נושא לניסויים, וודאי לא ניסויים ארגוניים.
יצחק פרידמן: יש חמש סיבות לכך: נעל"ה דורש מיון קפדני הרבה יותר ממה שנדמה על פני השטח, ואני חושב שאת תהליך המיון שלהם וגם תהליך מיון שאיננו מספיק טוב – אני מכיר היטב; ההצבה של תלמידים בהתאמה למסגרות השונות היא תהליך מאוד רגיש ומאוד חשוב; הטיפול בתלמידים חשוב מאוד ורגיש מאוד, ואי-אפשר גם בו לעשות שום ניסויים; המעקב אחר הבוגרים הוא תופעה ייחודית למינהלת הנוכחית, אני לא מכיר גופים וארגונים אחרים שעושים מעקב שוטף אחרי הבוגרים לאחר סיום התכנית; הנקודה המרכזית בסוגייה הזאת היא שכל ארבע הנקודות שציינתי אותן עד עכשיו מתנקזות לנקודה החמישית – כל ארבע הנקודות יוצרות את היוקרה של התכנית הזאת.
יצחק פרידמן: היוקרה הזו רגישה כמו כל יוקרה אחרת.
יצחק פרידמן: תתמוטטנה ארבע הנקודות האלה – תתמוטט היוקרה, וזו תהיה התמוטטות שאי אפשר יהיה לתקן.
יצחק פרידמן: אין לי ספק שאנשי משרד החינוך הם אנשים מוכשרים וטובים, אבל ייקח להם זמן לרכוש את המיומנות שאנשי נעל"ה שעוסקים בסוגייה הזאת עד עכשיו רכשו אותה.
יצחק פרידמן: האנשים האלה ירצו לעשות שינויים, והשינויים יביאו לידי התמוטטות של היוקרה, התמוטטות של התכנית, ואני לא מציע לאף אחד לעשות ניסיונות בתכנית רגישה כזאת.
משולם נהרי: אני מכיר את הפרוייקט ומלווה אותו בשנתיים האחרונות.
משולם נהרי: זה פרוייקט חשוב מאוד, אני לא חולק על אף אחד שדיבר פה.
משולם נהרי: המינהלת היא הגוף שנותן את השירותים, ואני מעריך מאוד את עבודתם.
משולם נהרי: רק לפני שנה היה מכרז שבו כמעט זכה גוף אחר שיכול היה לבצע את הפרוייקט הזה.
משולם נהרי: מי שמנע והעדיף את המינהלת היה משרד החינוך.
משולם נהרי: משרד החינוך עשה הכל, ומעבר לכך כדי שהמינהלת תמשיך ללוות את הפרוייקט הזה.
משולם נהרי: לכן, אני לא חושב שמשרד החינוך לא ראוי לקיתונות ולביקורת, כפי שנשמעה פה.
משולם נהרי: משרד החינוך כן בא לקראת המערכת, וכן הכיר בפעילות ובחשיבות הדברים.
משולם נהרי: ניתנה ארכה למשך שנה נוספת במטרה לבחון את כל הנושא הזה.
משולם נהרי: גם אם אנחנו חושבים שזה חשוב, צריך לעבוד עם המשרד ולא נגדו.
משולם נהרי: אסור שיהיה גוף חיצוני שיאמר למשרד ממשלתי: " אתם לא יודעים לתפקד, אתם לא יודעים לטפל בדברים, אנחנו עושים את זה יותר טוב".
משולם נהרי: יכול להיות שאתה עושה את זה יותר טוב, אבל תעבוד נגד המשרד, ולא נגדו.
ישעיהו יחיאלי: המצב הוא הפוך.
יוסי שריד: היא נתנה להם מכתבי פיטורים בלי להידבר איתם אישית לפני-כן.
יוסי שריד: השרה עד היום לא נפגשה איתם.
משולם נהרי: יוסי, אני הכרתי אותך תקופה קצרה, ואני אומר לך בבירור: גם אם הגוף היה צודק, והיה אומר לך מה לעשות – לא היה עוזר לו שום דבר.
אילן שלגי: אבל היה שומע אותם.
אילן שלגי: היה פוגש אותם.
אילן שלגי: גם אתה היית פוגש אותם.
משולם נהרי: אני פוגש ופגשתי, שמעתי וליוויתי.
קריאה: המכרז היה לפני שנתיים.
משולם נהרי: אני אומר לך מה שהיה איתי.
משולם נהרי: עשינו את הכל כדי שהמצב יבוא על פתרונו.
יוסי שריד: נראה סביר שאחרי שנתיים וחצי שר חינוך לא ייפגש עם מינהלת נעל"ה?
יוסי שריד: זה נראה לך סביר?
משולם נהרי: שנתיים וחצי?
משולם נהרי: מי אמר לך ששנתיים וחצי לא נפגשו?
משולם נהרי: זה שאני נפגשתי, זה מעצמי?
משולם נהרי: מיוזמתי?
משולם נהרי: השרה ביקשה ממני.
קולט אביטל: אין לנו זמן להיכנס לוויכוחים אישיים.
יוסי שריד: אני רוצה להציע נוסח להחלטה.
קולט אביטל: יש לנו הצעה של נוסח החלטה.
קולט אביטל: אני מאוד מקווה שתספיק.
יחיאל לייטר: כמה נקודות קצרות על הדברים שנאמרו:
יחיאל לייטר: העובדות אינן נכונות לגבי סבלנותו של המשרד לשמוע את מינהלת נעל"ה.
יחיאל לייטר: עובדי מינהלת נעל"ה נפגשו גם עם מנכ"ל המשרד, גם עם סגן השרה ועם יועציה במהלך השנה הראשונה כמה פעמים.
יחיאל לייטר: דבר שני, לאחר שלוש שנות חוזה חייבים להוציא מכרז, ואכן היה מכרז לפני שנתיים לפי הוראותיו של החשב הכללי.
יחיאל לייטר: היה ברור שמי שיזכה במכרז – עם הצעה זולה יותר ממינהלת נעל"ה ב- 8 מיליון שקל.
ישעיהו יחיאלי: אנחנו היינו 9 מיליון, הם היו אחד?
ישעיהו יחיאלי: מיליון אחד?
יחיאל לייטר: אני לא הפרעתי לך.
יחיאל לייטר: מכיוון שאני לא מתכוון להתעמת איתך, תרשה לי לסיים.
אבשלום וילן: הם הציעו מערך מיון שלא שווה כלום.
קולט אביטל: די!
אבשלום וילן: הוא לא מספר את כל העובדות.
יחיאל לייטר: זה פשוט גול עצמי; אנחנו התערבנו כדי לבטל את המכרז ולהאריך את החוזה מול החשב הכללי לפני שנה, מהשנה הרביעית לשנה החמישית.
יחיאל לייטר: אז נאמר חד-משמעית שמהשנה הרביעית לשנה החמישית עוד אפשר, מעבר לזה לא נקבל את ההסכמה של החשב הכללי; לכן הדברים של צביקה קצת תמוהים כמי שהתעסק עם זה אז, ויעידו שני חברי-כנסת שליוו אותי ואת המשרד בתקופה ההיא.
יחיאל לייטר: לא היה פשוט לוותר על המכרז.
יחיאל לייטר: גם עמדתה של הלשכה המשפטית ברורה, גם עמדתו של החשב הכללי של משרדנו ברורה: לא ניתן לחשב את החוזה.
יחיאל לייטר: שואלים "מדוע?".
יחיאל לייטר: השרה אמרה את זה ברחל בתך הקטנה, אני לא מבין למה זה לא הובן.
יחיאל לייטר: המשרד ריבוני להחליט איך הוא מבצע פרוייקטים.
יחיאל לייטר: לפעמים, תחת משטר אחד המשרד יכול להחליט שקבלני משנה עושים פרוייקטים, ותחת משטר אחר או בתקופה אחרת המשרד רשאי להחליט שלא מבצעים פרוייקטים על-ידי קבלני משנה.
יחיאל לייטר: כיום, המשרד החליט לאמץ את הוראת החשב הכללי מלפני שנתיים ואת החלטת המשרד מלפני שנתיים וחצי כשידעו שהחוזה עומד להסתיים.
יחיאל לייטר: לא הוצאתי מכרז כדי לא לאפשר לגוף עסקי לזכות בפרוייקט, אלא לבצע את זה לפי אנשי המקצוע בתוך המשרד.
יחיאל לייטר: היה פה תיאור של אידיליה מוחלטת.
יחיאל לייטר: אני רוצה לציין, שמינהלת נעל"ה זכתה בדוח רואה-חשבון חמור ביותר לפני שנתיים.
ישעיהו יחיאלי: על מה אתה מדבר?
יוסי שריד: אפשר לראות את זה?
יחיאל לייטר: ודאי שאפשר לראות את זה.
יוסי שריד: למה לא הבאת את זה היום לישיבה?
יחיאל לייטר: שאלה טובה.
אבשלום וילן: הכל טיעונים פרוצדורליים.
אבשלום וילן: לא ענית לשאלה "למה?"
יחיאל לייטר: אני אשמח להעביר את זה.
יחיאל לייטר: אני רוצה לציין שפנינו לחשב להאריך את החוזה לפני שנה; ביקשנו ממינהלת נעל"ה להוריד את התקורות, העלויות של המינהלת.
יחיאל לייטר: ההצעה שקיבלנו הייתה להוריד את ההשקעה בילדים, לא בתקורות.
יחיאל לייטר: המשרד עמד על כך שהקיצוץ יבוצע לא כלפי הילדים – פחות ימי חופשה, וכדומה – אלא דווקא בתקורות של המינהלת.
יחיאל לייטר: זה אמנם נעשה בפחות ממה שהמשרד חייב, אבל עובדה שמה שאי-אפשר היה לעשות לפני-כן כשחייבנו אותם, כעת הם ביצעו את זה.
יוסי שריד: אין תקורות מינהלת.
יוסי שריד: זו סתם הטעיה.
יחיאל לייטר: יש תקורות מינהלת.
יחיאל לייטר: אחר-כך אני אשב איתך על דוח רואה-חשבון.
יחיאל לייטר: האידיליה שתוארה כאן לא נוצרה אך ורק בזכות מינהלת נעל"ה – עם כל הזכויות השמורות עמם; יש משרד, יש מנהלי מוסדות שבהם לומדים הילדים, יש יועצים ויועצות שמלווים את הילדים כל השנה, לא פעם בשבוע-שבועיים או בחודש, אלא כל יום; יש מחנכים של משרד החינוך, מדריכים שמלווים את הילדים בפעילויות ומקבלים את משכורתם ממשרד החינוך בבתי-הספר ובמטה.
יחיאל לייטר: אני חושב שהדברים שנאמרו והועלו פה וההחלטה שהוועדה עומדת לקבל היא הצבעת אי-אמון במשרד החינוך, במנהלי משרד החינוך ובהנהגת משרד החינוך, ואני חושב שזה קובע תקדים מסוכן ביותר לגבי ריבונות משרד החינוך.
יוסי שריד: מה אתה אומר?
אילן שלגי: אני חושב שבמקרה הזה משרד החינוך שגה.
אילן שלגי: גם אלמלא פעל בכוחנות כפי שפעל.
אילן שלגי: כפי שאמרתי בנוכחות השרה, החליטו יומיים לפני הישיבה הזאת – למרות בקשתנו – לרוץ קדימה, "אנחנו נראה לכם".
אילן שלגי: מר לייטר, זו אמנם הבעת אי-אמון במשרד החינוך, ודע לך שאם בעניין הזה תהיה הצבעת אי-אמון בכנסת לא כל חברי הקואליציה שנמצאים פה יצביעו לממשלה.
משולם נהרי: אני לא מאמין---
אבשלום וילן: ---
אילן שלגי: אל תשים לי דברים בפה.
אילן שלגי: לא אמרתי שחברי קואליציה יצביעו איתך, אמרתי שלא יצביעו עם הממשלה.
אילן שלגי: אני מדבר כרגע רק בשם עצמי, יש לי גם התרשמות ממה שדיברו חברי קואליציה אחרים.
אילן שלגי: אם אתה שואל אותי, משרד החינוך נהג בכוחנות, בחוסר נימוס ובחופזה.
אילן שלגי: שמענו פה גם את השר שרנסקי.
אילן שלגי: אנחנו נפנה בסיכום שנוציא גם לראש הממשלה.
אילן שלגי: שמענו את נציג האוצר – עם כל הכבוד לאנשי המקצוע של המשרד – תתייעצו גם עם משרדים אחרים וגם ביועץ המשפטי לממשלה, אם צריך.
קולט אביטל: בניגוד למה שחושבת השרה, ההצעה התגבשה כאן על סמך מה שנאמר.
קולט אביטל: ועדות העלייה והקליטה, חינוך ותרבות קובעות כי פרוייקט נעל"ה הוא אחד ההישגים הגדולים בעשור האחרון בתחום העלייה.
קולט אביטל: הוועדה רושמת לפניה את עדותם של גורמים ממשרד הקליטה, צה"ל והעולים עצמם על דרך פעולתה המוצלחת של מינהלת נעל"ה.
קולט אביטל: בעקבות דברי חתן פרס ישראל, מר אריה קרול, והשר נתן שרנסקי הוועדות קובעות כי אין הצדקה מקצועית לסגירת המינהלת, וכי העיתוי לארגון מחדש של תכנית נעל"ה בסמוך לפתיחת שנת הלימודים הבאה הוא עיתוי בעייתי ומסוכן שיגרום לתקלות בתפעולו ויפגע בילדים ובמוניטין של התכנית.
קולט אביטל: הוועדות קוראות לשרת החינוך להקפיא לאלתר את תהליך פירוק מינהלת נעל"ה למשך שנה ולהיפגש עם עובדי המינהלת.
קולט אביטל: במהלך השנה תיבדקנה חלופות ותתקבל החלטה.
קולט אביטל: הוועדות קוראות לשרת החינוך לקבל את הצעת הסוכנות היהודית, כפי שהושמעה בדיון לסיוע במימון נוסף למינהלת נעל"ה, אשר יקל על פעילותה.
קולט אביטל: הוועדות פונות בקריאה לראש הממשלה, אשר ידוע לנו, כי התכנית קרובה ללבו, בבקשה שימנע פגיעה בתכנית על-ידי קבלת החלטות חפוזות.
קולט אביטל: אני מבקשת מחברי-הכנסת להצביע.
יוסי שריד: אני רק מבקש להדגיש לאחר ההצבעה שאלו יהיו החלטות שיתקבלו פה אחד ללא הבדל מפלגה, מין, גזע, דת.
קולט אביטל: הצבעה: אחד נגד.
חברי הוועדה: יגאל יאסימוב גדעון סער נעמי בלומנטל מוזמנים: דני טופז מנהל אגף תקציבים, המשרד לקליטת העלייה טוליו סולודקי מנהל אגף אמל"ט (אמריקה הלטינית), הסוכנות היהודית פיני אביבי חבר בוועדה הבינמשרדית, סמנכ"ל משרד החוץ יועד מגן מזכיר, הוועדה הבינמשרדית, משרד החוץ רפי אלדד משרד החוץ עו"ד עירית קהאן חברה בוועדה הבינמשרדית, מנהלת המחלקה הבינלאומית, משרד המשפטים אפרים זדוף חבר בוועדה הבינמשרדית, ארגון קרובי משפחה שכולים של הנעלמים היהודים בארגנטינה פרופ' אדי קאופמן חבר בוועדה הבינמשרדית, נציג ציבור, מכון טרומן פדרו גולדפרב חוקר, האוניברסיטה העברית שמואל קרפ יו"ר, התאחדות עולי אמל"ט ליאון אמיראס יועץ משפטי, התאחדות עולי אמל"ט אברהם ברגיל דוד ברכה שמואל-ברנרדו טרייסטר חבר הנהלה, ארגון "ממוריה" אדלה גולדשטיין ארגון "ממוריה" דניאל גולדשטיין ראובן גורבט ארגון "ממוריה" אוסקר חיימוביץ' ארגון "ממוריה" מריה מלוזוסקי ארגון "ממוריה" דן נסטור חורחה סאר ראובן סוקולובסקי שלמה סלוצקי דיאנה פוקס אלבה רובין אפרת דויטשר עוזרת בעריכת הדו"ח לעניין הנעלמים נטע שלזינגר עוזרת בעריכת הדו"ח לעניין הנעלמים
קצרנית: הגשת דו"ח סיכום הוועדה הבינמשרדית לעניין הנעלמים בארגנטינה
קולט אביטל: בוקר טוב לחבריי, חברי הכנסת: חבר הכנסת גדעון סער, יושב ראש הקואליציה, חבריי ממשרד החוץ ומשרד המשפטים והמשפחות היקרות שנמצאות כאן.
קולט אביטל: לפני שנתיים הוקמה כאן, בכנסת, בעקבות החלטה שהתקבלה על ידי קודמתי בתפקיד – חברת הכנסת נעמי בלומנטל – ועדה שהוטל עליה לנסות לגלות את כל האמת בקשר למשפחות שלמות שנעלמו בארגנטינה.
קולט אביטל: זה רגע קשה לכולנו וזה רגע מרגש, יחד עם זאת זה גם רגע שמסב לנו קצת סיפוק על עבודת הוועדה שנעשתה.
קולט אביטל: בעקבות החלטת הוועדה, שהתקבלה ביוני 2000 – לפני שלוש שנים – וקיבלה גיבוי, גם ממשרד החוץ וגם ממשרד המשפטים, יצאו לשטח, לארגנטינה, משלחות מהארץ.
קולט אביטל: אספו חומר, גבו עדויות, עשו עבודה שהייתה חדשנית לא מעט, גם מבחינת ממשלת ארגנטינה.
קולט אביטל: בסופו של דבר גם זכו לשיתוף פעולה מלא מממשלת ארגנטינה.
קולט אביטל: אנחנו מתכבדים לארח את כולם היום כי עבודת הוועדה הגיעה לקיצה והיא מניחה על שולחן הכנסת היום את הדו"ח המלא.
קולט אביטל: בעקבות אותה עבודה התקבלה גם החלטה – שלדע
קולט אביטל: תנו היא החלטה מאד חשובה – של שר הפנים, שהיא החלטה בעניין סירוב כניסה לישראל, של האחראים לביצוע פשעים בתקופת השלטון הצבאי בארגנטינה.
קולט אביטל: זאת החלטה בעלת חשיבות מאד גדולה, זאת החלטה תקדימית.
קולט אביטל: לא ידוע לי שהחלטה כזו התקבלה בכל מדינה אחרת ואני רוצה לשבח את הממשלה, אני רוצה לשבח את שר הפנים, על קבלת החלטה שהיא מוסרית, שהיא חשובה מאד ושהיא תקדימית.
קולט אביטל: אני רוצה למסור את רשות הדיבור לחברים שלנו, שנמצאים כאן.
קולט אביטל: קודם כל לסמנכ"ל משרד החוץ, מר פיני אביבי, שימסור לנו קצת פרטים על עבודת הוועדה ועל מסקנותיה.
פיני אביבי: אנחנו, מרבית החברים שיושבים פה והיו חברים בוועדה, אמנם מסיימים שלוש שנים של עבודה קשה של מחקר, אבל אנחנו מסיימים את החלק הרשמי וכל חברי הוועדה החליטו, פה אחד, שהם מתנדבים להמשיך במחקר הזה גם להבא, על מנת להבטיח שתוצאות המחקר שלנו לא יישארו רק בצורת דפים יבשים אלא שתהיה להם גם המשכיות.
פיני אביבי: אנחנו יודעים עד כמה זה חשוב למשפחות, שלא יתווסף רק עוד נייר נוסף לספריית הניירות שכבר קיימת.
פיני אביבי: אנחנו לא הראשונים שעוסקים במחקר הנעדרים והנעלמים בארגנטינה, קדמו לנו אחרים, אבל אנחנו רוצים להבטיח שמדינת ישראל, ביום שבו החליטה – אולי מאוחר מדי, אולי הרבה זמן אחרי שהייתה צריכה לעשות זאת – להיכנס בכל ראשה ונפשה למחקר הנעדרים, יהיה לזה גם המשך.
פיני אביבי: זאת, אולי, ההחלטה שמבחינתי היא החשובה ביותר.
פיני אביבי: מהרגע הראשון היה לנו ברור שהיכולות שלנו הן מוגבלות.
פיני אביבי: אל"ף, משום שהדרישה הראשונה של המשפחות, שנביא בארץ למשפט את האנשים שהשתתפו – ידענו שזה פשוט בלתי אפשרי מבחינה חוקית, בשל הסכמים בינלאומיים שאנחנו חתומים עליהם, שהארגנטינאים חתומים עליהם וגם משום שאין בינינו הסכמי הסגרה.
פיני אביבי: אבל היה חשוב לנו לעשות מאמץ אמיתי וכן.
פיני אביבי: קודם כל, למצוא את האמת ביחס לנעדרים.
פיני אביבי: וזכינו שבביקור הראשון בארגנטינה, ביום הראשון שהגענו לשם, מצאנו כבר גופת נעדר אחד – אגב, מאז יש לא מעט נעדרים שנמצאו ושצריך לזהות אותם.
פיני אביבי: יש כיום הרבה מאד גופות, אבל עצם העובדה שביום הראשון שהגענו, בזכות עבודת מחקר משותפת עם ממשלת ארגנטינה יכולנו "לשדך" בין המשפחה ובין גופת בנה, אפילו בשביל זה היה שווה.
פיני אביבי: כי אולי זה אחד למאה, אבל בשביל אותה משפחה זה מאה אחוז של הצלחה וזה חשוב.
פיני אביבי: אני חושב שאספנו פה עדויות מהרבה מאד אנשים שלא הגישו מעולם את העדות שלהם לאף גורם אחר.
פיני אביבי: אז נכון שיש הרבה מאד עדויות בארגנטינה, אבל יש היום גם אוצר נוסף של עדויות, שיוכל לשמש את כל מי שרוצה לחקור – מצד אחד – ו/או להביא למשפט – מצד אחר – אנשים שהשתתפו באירועים.
פיני אביבי: אנחנו נותנים לו פה שלושה כרכים עבי כרס של עדויות, שמתועדות גם בכתב, גם בווידיאו וגם בקול, מכל העבודה שעשינו בתקופה הזאת.
פיני אביבי: אני חושב שהצלחנו להביא גם לדבר חשוב נוסף למשפחות ובכך אנחנו אולי סוגרים מעגל בקשר שבין מדינת ישראל לבין המשפחות.
פיני אביבי: לראשונה יוקם בישראל אתר לאומי לזכר הנעדרים, שם יוצבו גם שמות הנעדרים של אותן משפחות שמעונינות בכך ואנחנו מביאים עשרים מאותן משפחות לארץ, לטקס שאנחנו מקווים מאד שיהיה ברמה הבכירה ביותר – הזמנו את נשיא המדינה – שבו מדינת ישראל מציבה יד ושם לאותם אלה שנעלמו בארגנטינה.
גדעון סער: איפה יהיה המקום הזה?
פיני אביבי: המקום הזה יהיה ביער בן-שמן, הוא למעשה כבר קיים ועובדים עליו וכבר בחודש הבא יגיעו המשפחות לארץ וייראו במו עיניהן את תוצר העבודה הזאת.
פיני אביבי: משרד החוץ, משרד המשפטים, הסוכנות היהודית, הקרן הקיימת והמשפחות, התאחדו כולם במאמץ גדול מאד על מנת להקים את המקום הזה ועל מנת להביא את המשפחות לכאן, כדי שיוכלו לראות במו עיניהם, בארץ אבותיהם, את המקום הזה.
פיני אביבי: אנחנו עסקנו, אגב, בנעלמים בכלל, לא רק היהודים.
פיני אביבי: אנחנו גם עסקנו בנושא נוסף, שלא התכוונו מלכתחילה לעסוק בו, אולי נגררנו אליו אבל הוא חשוב לא מעט ואני שמח שהוא גרר מחקר נוסף של האוניברסיטה באותו נושא והוא מעורבות ישראל – התפקיד שהיה למדינת ישראל – בכל נושא הנעלמים והאסורים בארגנטינה.
פיני אביבי: לצורך העניין ובפרק הזה בלבד, בשל העובדה שאני הייתי באותה תקופה בשגרירות ישראל בארגנטינה, יצאתי מהוועדה ולא עסקתי בנושא זה.
פיני אביבי: הנושא נחקר, נכתב ונחתם בלעדיי.
פיני אביבי: מאד מאד שימח אותנו, חברי הוועדה, לדעת שבמקביל, באוניברסיטה העברית, נעשה מחקר שלהם על סמך גישה שהייתה להם למסמכים שהותרו לכל הציבור והתוצאה הייתה דומה להפליא למה שהתקבל על ידי החוקרים של המשפחות בוועדה.