GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יובל רביבו: אמרתי שיש כמויות הרבה יותר גדולות של מעורבות נוער עולה, כשהתיקים נסגרים בסופו של דבר בגלל שמדובר בעבירה ראשונה, בגלל שאותו נער מביע צער וחרטה, בגלל פרוייקטים שאנחנו מנהלים, ואפרת היא קצינת הפרוייקטים המיוחדים שלנו, שמתעסקת עם נוער עולה.
יובל רביבו: יש מספר פרוייקטים שהמשטרה מובילה יחד עם גופים נוספים, שפרושים לא רק ברמת הענישה אלא גם בדברים נוספים על מנת לעזור לאותו נער עולה, כי אנחנו מבינים את הבעייתיות שבה הוא נמצא.
מיכאל נודלמן: בדקו את הקשר בין הנשירה מבית הספר ובין העבירות?
יובל רביבו: אין לי נתונים בתשובה.
יובל רביבו: אני יכול להגיד לך – אני אתן לך דוגמה שקרתה לי בסוף השבוע.
יובל רביבו: פעילות באחת היחידות, נתפס נער שהשתמש בסמים, נער עולה.
יובל רביבו: הבחור הזה לא לומד בבית ספר.
יובל רביבו: זו דוגמה נקודתית.
יובל רביבו: אבל לגבי הנתון – לא יכול להגיד.
זאב אלקין: קודם כל, אני שמח לשמוע שיש ירידה בנתונים, אבל אני חייב להגיד שאני יוצא מזה מודאג, כי שמעתי את השר לביטחון פנים בשבוע שעבר, כשעלה לדוכן הכנסת ובישר את הנתונים – אם אני זוכר נכון – של 37% אחוזים בתיקים ו-45% בשימוש בסמים.
זאב אלקין: ואם אתה אומר שזאת התוצאה של הירידה, אנחנו יכולים לשער לעצמנו - - -
יובל רביבו: אנחנו מדברים על נוער עולה.
זאב אלקין: הוא דיבר על נוער עולה.
זאב אלקין: נוער שמשתמש בסמים, 45% ממנו זה נוער עולה.
זאב אלקין: מסך התיקים הפליליים שנפתחים לבני נוער, 37% זה נוער עולה.
אלי זרחין: - - - 11 אחוז.
זאב אלקין: בדיוק.
זאב אלקין: ואם אתה אומר שיש לנו ירידה וזה הנתון, אני יכול לתאר לעצמי מה היה המצב לפני שנה ושנתיים.
זאב אלקין: לגבי עצם הבעיה, אני חושב שאחת הבעיות, קולט, וזה בהמשך למה שדיברת עליו, זה שכל הזמן תוקפים אותו מזווית שונה ולא מנסים לחבר את כל הדברים ביחד.
זאב אלקין: פעם אחת דנים בסוגייה של אלימות בקרב נוער עולה.
זאב אלקין: פעם שניה דנים בשאלה של הקלות בבגרות, פעם שלישית בשאלה של פעילות בקרב תלמידים עולים טריים יחסית, ובסופו של דבר יש קשר הדוק בין הנושאים, וכל ניסיון לדחוף את זה מזווית קצרה, לא מביא בעיני לפתרון.
זאב אלקין: אני ניסיתי, כשהייתה הצגת התקציב של משרד החינוך מצד שרת החינוך, לפלח ולהבין איפה נמצא הטיפול בילדים העולים.
זאב אלקין: הייתי צריך להפעיל יחידת בילוש של ממש, כי תופתעו לשמוע, אבל בספר התקציב של משרד החינוך, כשעוברים על הסעיפים, אין סעיף כזה.
זאב אלקין: אני יכול לבשר לכם מה יש.
זאב אלקין: יש סעיף שנקרא תוכניות ויוזמות – הייתי צריך להזדקק לעזרה של שני מנכ"לים לשעבר של משרד החינוך שהם היום חברי כנסת- - -
זאב אלקין: אני מצאתי, אבל זה מסתתר תחת סעיף תוכניות ויוזמות, שמה יושב בתוכו – לא יודע אם יש פה נציג של משרד החינוך – יושבים בתוכו שני דברים.
זאב אלקין: קל"ע – אגף לקליטת עלייה, ויושבת ראש תוכנית חפציבה.
זאב אלקין: שאלה שני דברים שהקשר ביניהם קיים, אבל הזיקה היא חלשה מאד.
קולט אביטל: בדקת אם יש בסעיפים של שעות לימוד, שעות הוראה וכולי?
זאב אלקין: יש שעות הוראה שמובלעות בסך השעות.
קולט אביטל: יש תוספת.
זאב אלקין: נכון, נכון.
זאב אלקין: שהתוספת הזאת ירדה בשנים האחרונות, אבל זה נושא בפני עצמו, מה קורה עם שעות הוראת העברית.
זאב אלקין: אני מדבר על כל הנושא של טיפול בתלמידים.
זאב אלקין: אנחנו משקיעים – מסך התקציב הזה, תחת השם המוזר תוכניות ויוזמות – אנחנו משקיעים בערך שני שליש בנושא של קליטת נוער עולה ושליש בפעילות בחבר העמים, שהיא פעילות מבורכת כשלעצמה, אבל אני הייתי מעלה סימן תהייה לגבי היחס.
זאב אלקין: אם היינו פותרים את כל הבעיות עם נוער עולה – בסדר.
זאב אלקין: אבל במצב שזה נמצא, אם אין למשרד החינוך מה להשקיע, הייתי שוקל את זה פעמיים, אם זה צריך להיות היחס, ששליש מסך התקציב צריך ללכת לשם, כאשר מצב העלייה הוא מזערי.
זאב אלקין: נקודה אחרונה, אנחנו כל הזמן מדברים על עולים של חמש שנים או שלוש שנים בארץ, לדעתי זו אחת מהבעיות.
זאב אלקין: כי כשאתם סופרים את האחוז של התיקים, אתם סופרים את כולם.
זאב אלקין: ולמה?
זאב אלקין: מדינת ישראל כבר פעם החליקה על קליפת הבננה הזאת בשנות הארבעים והחמישים.
זאב אלקין: נער שעלה ונמצא ארבע שנים בארץ, ומדבר עברית מצוינת - זה לא אומר שהוא נקלט.
זאב אלקין: הבעיות המשפחתיות והחברתיות לפעמים רק מתחילות בשלב הזה, ומבחינת משרד החינוך הוא כבר הרבה פעמים לא קיים, ברגע שהוא מדבר עברית ונמצא ארבע שנים בארץ – הוא כבר נקלט, הוא בסדר.
זאב אלקין: ואחת מהבעיות כאן היא שאין לנו שום מדיניות מסודרת, למיטב ידיעתי, במשרד החינוך, לגבי נוער עולה שנמצא בארץ יותר ממספר מוגדר, מצומצם, של שנים, ובסופו של דבר כשאנחנו שומעים על הנשירה ועל הכל, זה לא רק על התלמידים העולים הטריים, אלא למעשה על כל המגוון.
זאב אלקין: בתחילת שנות התשעים, באופן מפתיע, כאשר מספר העולים היה הרבה יותר גדול, והקשיים היו הרבה יותר גדולים, השקיעו הרבה יותר כספים והפעילות הייתה מאד נמרצת.
זאב אלקין: היום, כשלכאורה יותר קל להרים את הנושא, הוא ירד מסדר היום, ודרך אגב – בין 30% ל-50% של בעיות אלימות במערכת החינוך זה פה, סביב השולחן הזה.
זאב אלקין: תסתכלו מה האחוז של חברי הכנסת שהגיעו כאן לדיון.
זאב אלקין: למשל, הנושא הזה נדחה מסדר היום.
זאב אלקין: וזאת אחת מהבעיות.
זאב אלקין: לדעתי, אם לא נשב על הנושא ברצינות ולא נפמפם למשרד החינוך באופן קבוע, זה לא ייפתר מעצמו.
מיכאל נודלמן: בבקשה, נציג משרד החינוך.
עמיהוד בהט: שמעתי את הדברים.
עמיהוד בהט: למען הסדר הטוב, יש פה נציגים נוספים של המשרד שלא באים מהאגף של קליטת עלייה אלא מהיחידות השונות שמטפלות בכל תלמידי ישראל ומתוך כך גם, בתשומת לב מיוחדת, לתלמידים העולים.
עמיהוד בהט: אז נמצאים פה גליה שחר משפ"י, ומוטי בנאו מהיחידה לביקור סדיר ומניעת נשירה, ונח גרינבוים מקידום נוער – זה נוער לאחר שעות הלימודים - - -
מיכאל נודלמן: זאת ועדת הקליטה, העלייה והתפוצות.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד לך את זה .
עמיהוד בהט: מאה אחוז.
עמיהוד בהט: אני אבקש מהם קודם לדבר ואשלים אחר כך ואתייחס לכל מה שנאמר כאן כרגיל, במלוא השקיפות, במלוא היושר ובכל מה שאני יכול לענות.
קולט אביטל: אודי, שאלה לסדר.
קולט אביטל: כשאתה אומר שכולם נמצאים כאן – יש לכם איזשהו גוף מיוחד שרואה את כל הפעולה הזאת כמכלול אחד, עם תיאום, עם תקצוב?
עמיהוד בהט: יש תיאום, ובדרך כלל – לא תמיד – גם התקצוב בא מהיחידה לקליטת העלייה אלינו.
עמיהוד בהט: למשל, אנחנו מעבירים תקציבים לקידום נוער.
קולט אביטל: אבל זה לא משנה את המספר, כי הוא מצא את המספר תחת הכותרת הזאת.
עמיהוד בהט: אני אתייחס בהמשך לתקציבים.
עמיהוד בהט: זה תקציבי ענק לקליטת תלמידים עולים.
עמיהוד בהט: אני מציע שנתחיל עם היחידות המקצועות ואחר כך אני אנסה לחבר את הדברים.
גליה שחם: שמי גליה שחם, אני מהשירות הפסיכולוגי ייעוצי במשרד החינוך - - -
מיכאל נודלמן: אני רק מבקש דבר אחד: אפשר לדבר הרבה.
מיכאל נודלמן: אני לא שומע בפעם הראשונה את כל הדברים.
מיכאל נודלמן: אני רוצה לדעת: למה הדברים לא טובים והמספרים עולים ועולים.
מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים הרבה, אתם עונים יותר הרבה, אבל אנחנו לא עומדים אפילו באיזה רף.
מיכאל נודלמן: אנחנו, כל הזמן במספרים – נשירה, אי קבלת תעודת בגרות ואלימות – אנחנו עולים ועולים.
מיכאל נודלמן: למה בשנת 1990-1996 הייתה 7% נשירה, והייתה אז העלייה הכי גדולה שהארץ ידעה, ועכשיו, כשיש 20,000 עולים, זה יותר גדול?
מיכאל נודלמן: זה מה שרציתי לשאול, ועל זה אני רוצה לקבל תשובות.
עמיהוד בהט: ברשותך, גליה מייצגת את השירות הפסיכולוגי, והיא תדבר על ההיבט של האלימות.
מיכאל נודלמן: אני אומר את זה לכולם: אפשר לדבר הרבה.
מיכאל נודלמן: אנחנו דיברנו שעות ארוכות.
מיכאל נודלמן: אני רוצה עכשיו שהדיבור יהיה מדויק.
גליה שחם: אני מהשירות הפסיכולוגי-ייעוצי של משרד החינוך.
גליה שחם: אנחנו מתייחסים לכל אוכלוסיית התלמידים ולבעיות השונות.
גליה שחם: אני רוצה לומר שהדאגה שלנו היא מכך שתלמידים עולים מגיעים להישגים פחות גדולים ושהם מעורבים יותר באלימות ובעבירות סמים.
גליה שחם: זה נתון שמדאיג אותנו ואנחנו עושים ומשקיעים בזה הרבה.
גליה שחם: אני חושבת שטוב שהוועדה מעלה את זה על סדר היום כי זה נושא חברתי.
גליה שחם: משרד החינוך עושה המון מאמצים כדי להתמודד עם זה.
גליה שחם: לדוגמה, אנחנו משתפים פעולה עם הרבה מאד ארגונים שנמצאים פה בעבודה עם התלמידים גם בבוקר וגם אחר הצהרים.
גליה שחם: היחידה שלי מורכבת ממדריכים שבאים לבתי ספר כדי להדריך.
גליה שחם: יש מדריכה, ד"ר רימה גלקין, שהיא מומחית לנושא של נוער עולה מברית המועצות לשעבר.
גליה שחם: יש מדריך שנמצא פה - אילן סהלו – שהתפקיד שלהם הוא להדריך את בתי הספר שבהם יש ריכוזים של עולים.
גליה שחם: אנחנו, שפ"י, כשאנחנו באים לבית ספר, עושים מיפוי של הבעיות, ומאתרים את מוקדי הקושי.
גליה שחם: במקום שיש ריכוז של עולים, יש התייחסות לנושא הזה.
גליה שחם: במקום שמוקד הקושי הוא אחר, ההתייחסות היא אליו.
גליה שחם: בנוסף לזה, אנחנו היום מאד פעילים בתוכנית אס"א, שנוצרה מתוך החלטה שהפעילות, לא מספיק שהיא תהיה בבית הספר, היא חייבת להיות יישובית וחייבת לכלול את כל הגורמים.
גליה שחם: במסגרת אס"א, גם כן עושים את המיפוי הזה.
גליה שחם: ועושים אותו למעשה, בשיתוף עם הרשות המקומית והרשות המקומית יחד עם מערכת החינוך בונה תוכניות מקומיות שצריכות לתת מענה.
גליה שחם: הוצגו פה מספרים כלליים וממוצעים.
גליה שחם: אז יש מקומות שבהם יש הצלחות, ויש מקומות שבהם התמונה הולכת ומחמירה.
קולט אביטל: ואתם יודעים למה היא הולכת ומחמירה?
גליה שחם: אני יכולה להעלות כל מיני השערות.
גליה שחם: אני יכולה לומר שאנחנו כל הזמן עובדים מול נתונים.
גליה שחם: חשוב לנו מאד כל הזמן לקבל את הנתונים ולבדוק מה נעשה ואיך זה קורה.
קולט אביטל: זה לא עניין של השערות.
קולט אביטל: אם יש מקומות בהם המצב שופר או הולך ומחמיר, צריכים להיות מומחים לעניין הזה, שעושים עבודת בית ובודקים ברצינות – ולא רק השערות – מה בדיוק מביא לכך.
קולט אביטל: מהם הגורמים שמביאים להחמרה.
גליה שחם: זה מה שאנחנו עושים.
גליה שחם: אנחנו עובדם עם המומחים הגדולים בכל התחומים החברתיים, מכל הארגונים והאוניברסיטאות, וכולי.
גליה שחם: כשאמרתי השערה זו הייתה הקדמה לאמירה שבעצם היום מקבלת יותר ויותר מקום, שיש קשר גדול בין מצב סוציו-אקונומי לבין הישגים בלימודים, לבין התנהגויות סיכון.
קולט אביטל: זה חידוש גדול.
גליה שחם: זה לא חידוש, זה משהו שמרחיב את המורכבות בטיפול באוכלוסיות שבמצוקה.
גליה שחם: ומבחינת תקציבים אני יכולה לומר שמשרד החינוך משקיע תקציב מאד גדול בעבודה ופיתוח של עוד ועוד תוכניות, ובשיתוף פעולה עם גורמים שונים שנמצאים בשטח.
גליה שחם: ואחת העובדות היא שהמצוקה היא לאו דווקא בשנים הראשונות של העלייה והקליטה בארץ, אלא דווקא בהמשך.
גליה שחם: בכלל, ההגדרה של עולה חדש – אני יכולה לומר את זה לפחות בנושאים שאני אחראית עליהם - לא תופסת.
גליה שחם: זאת אומרת, יכול להיות ילד שנולד בארץ והוא סוחב מצוקה של המשפחה ושל קשיי קליטה וכולי, והמצוקה שלו באה לידי ביטוי בהתנהגויות סיכון, שאנחנו בבית הספר מנסים להתמודד אתן.
גליה שחם: אני רוצה לומר שהראייה שלנו היום היא של שיתופי פעולה.
גליה שחם: זאת אומרת – וזה מה שבשפ"י אנחנו מנסים לעשות.
גליה שחם: מנסים לא להגיד: אנחנו יכולים להשתלט על הכל, אלא למצוא את השותפים בשטח וביחד למצוא עוד ועוד יוזמות.
מיכאל נודלמן: יש לי שאלה.
מיכאל נודלמן: את יכולה לענות על מה שאמר פה אלי זרחין, שילדים נזרקים לכיתה בלי שפה בלי שום דבר?
מיכאל נודלמן: איך זה נראה?
עמיהוד בהט: גליה אחראית על מניעת שימוש בסמים.
מיכאל נודלמן: היא פסיכולוגית, אני הבנתי.
מיכאל נודלמן: בצורה פסיכולוגית, זה מקובל?
אלי זרחין: אין לה תוכנית.
אלי זרחין: ל-47% מכלל הנוער - - - כאן עכשיו, יש הורים שמשתמשים בסמים.
אלי זרחין: לגליה אין אף תוכנית בשפה הרוסית.
אלי זרחין: אני יועץ חינוכי, עובד 11 שנים בייעוץ חינוכי ואנחנו הצענו כסף לשפ"י, כארגון, מהקרן - - -, לפתח תוכנית בשפה הרוסית.
אלי זרחין: קיבלנו סירוב מוחלט.
קולט אביטל: אתה מדבר על לתרגם או לפתח?
אלי זרחין: לפתח.
קולט אביטל: מדוע צריך לפתח?
אלי זרחין: כי למשל נוח גרינבוים פיתח תוכנית, שמדברים בה על זוהר ארגוב.
אלי זרחין: השם זוהר ארגוב לא מוכר לרוסים.
אלי זרחין: אז נוח גרינבוים פיתח תוכנית לדוברי רוסית, עם אנשים אחרים, אותם - - - שעשו אותו דבר ברוסיה, והתוכנית עובדת.
אלי זרחין: אני בבית ספר משתמש היום בתוכניות של קידום נוער, כי זו התוכנית היחידה שקיימת מטעם משרד החינוך בשפה הרוסית.
קריאה: יש עוד כמה תוכניות.
אלי זרחין: אני מכיר מה שאני קיבלתי.
גליה שחם: לעניין של תוכניות לעולים חדשים בנושאים שלי, אלכוהול סמים וטבק: לא תוכניות בשפה הרוסית, לא תוכניות בשפות אחרות, אלא תוכניות שמותאמות לתרבות.
גליה שחם: היחידה שלי יש לה - - -
אלי זרחין: אבל הוא לא מבין עברית עדיין.
אלי זרחין: הוא משתמש בסמים, עברית הוא לא יודע, איך אפשר לעבוד אתו בשפה זרה?
גליה שחם: קודם כל, הנתונים צריכים להיות מדויקים.
גליה שחם: יש נתוני המשטרה, דיברו פה על 47% תיקים שנפתחו.
אלי זרחין: מכלל הנפתחים.
אלי זרחין: 47%.
קריאות: 37%.
אלי זרחין: 37%, סליחה.
גליה שחם: אבל השאלה היא כמה זה מכלל התלמידים.
גליה שחם: 37% מכלל העבירות.
גליה שחם: אני אחראית על כלל המערכת.
גליה שחם: אצלי על 37% - אנחנו מדברים על 10% של תלמידים שמשמשים בסמים במערכת החינוך, וזה בלי אבחנה.
גליה שחם: בקרב העולים נכון הוא שהאחוז הוא קצת יותר גבוה מאשר בכלל האוכלוסייה, אבל לא במספרים כאלה.
אלי זרחין: המשטרה לא יודעת על מה היא מדברת?
גליה שחם: המשטרה מדברת על תיקים שנפתחים, לא על כלל האוכלוסייה.
גליה שחם: ויכול להיות שהם לא במערכת החינוך בכלל.
אלי זרחין: אבל אלה ילדים שקיימים בישראל, והם לא במערכת החינוך, כי אתם לא תומכים בהם שם.
גליה שחם: אני אחרונה שלא אקח אחריות על דברים, אבל חשוב שהמספרים יהיו ברורים ומדויקים.
גליה שחם: אנחנו מדברים על 10% תלמידים ממערכת החינוך בכלל, גילאי 12 עד 18 שמשתמשים בסמים, אנחנו מדברים על אחוז הרבה יותר גבוה של תלמידים שמשתמשים באלכוהול – 45%.
גליה שחם: כשעושים פילוח, כלל האוכלוסייה ואוכלוסיית העולים, נכון שאצל העולים יש אחוזים יותר גבוהים, אבל לא במספרים מאד גבוהים.
קולט אביטל: 22%.
גליה שחם: כשאנחנו מדברים על נוער מנותק – נוער שלא במערכת החינוך – שם אנחנו מדברים על פי שלושה שימוש בסמים ופי שניים שימוש באלכוהול.
קולט אביטל: אני יכולה לשאול עוד שאלה?
קולט אביטל: ממה שלנו ידוע בוועדה הזאת, חלק גדול מהילדים האלה לא באו לארץ עם ההרגלים האלה.
קולט אביטל: אלה הרגלים שהם קיבלו בארץ.
קולט אביטל: זאת אומרת שמשהו קורה לנו כאן בארץ, במערכת קליטת האנשים, שמביא אותם על עברי פי פחת.
קולט אביטל: בוודאי זה נכון לגבי – בואו נגיד שלגבי נוער שבא מברית המועצות לשעבר, רואים פה ושם וודקה.
קולט אביטל: ודאי לא באתיופיה.
קולט אביטל: ודאי לא סמים.
קולט אביטל: אז השאלה היא איך אתם מתייחסים אל הבעיה הזאת של מה שקורה לאנשים כתוצאה מאי קליטתם בארץ.
קולט אביטל: זה כשל מאד חמור של כל מערכת הקליטה.
גליה שחם: אז אני אגיד מה אנחנו עושים, ואלה באמת התוכניות שמתייחסות לזה.
גליה שחם: התוכניות שלנו מתחלקות לשני סוגים.
גליה שחם: תוכניות חינוכיות – תוכניות של מניעה – ותוכניות של התערבות.
גליה שחם: אנחנו, בשנתיים האחרונות, בכפרי נוער בעיקר אבל למעשה במקומות שונים בכל הארץ, פתחנו תוכנית שנקראת תוכנית אופי מיועדת לתלמידים שמעשנים, שותים או משתמשים בסמים – זה מאד מאד תלוי בבית הספר או בכפר הנוער שבו מתגלית הבעיה.
גליה שחם: התוכנית הזאת היא של התערבות בית ספרית שהמטרה שלה היא לחזק את התלמידים ואת יכולת ההתמודדות שלהם.
גליה שחם: מעבר לזה, פה נותנים נתונים של ילדים שבעצם צריכים טיפול ולא מספיקה להם התערבות בית ספרית.
גליה שחם: לילדים האלה אנחנו בקשר עם כל גורמי הטיפול – עם משרד הרווחה, עם משרד הקליטה, עם משרד הבריאות – כל גורם שיכול לתת עזרה.
גליה שחם: המערכת היום עובדת במושגים של רגישות תרבות.
גליה שחם: זאת אומרת, לא רק עניין של שפה אלא גם עניין של מנהגים ותפיסת עולם.
גליה שחם: אז נכון, אנחנו מדברים על שני ריכוזים גדולים, אבל למעשה, כשאנחנו מדברים על עולים, אז יש עולים מכל מיני ארצות שמקבלים הרבה פחות תשומת לב.
גליה שחם: אני רוצה שרימה תגיד כמה מילים על תוכניות שלנו לעולים יוצאי ברית המועצות לשעבר.
זאב אלקין: כמה סך המדריכים ביחידה?
גליה שחם: חמישים מדריכים.
זאב אלקין: וכמה מתוכם מתמחים בנושא הזה של העולים – ידיעת השפה והתרבות?
רימה גלקין: אני אענה על זה.
רימה גלקין: לפני כשנתיים הוקמה בשפ"י יחידה רב-תרבותית, שכוללת נציגים ממגזרים שונים, כולל מגזרי יוצאי ברית המועצות ויוצאי אתיופיה.
רימה גלקין: אנחנו שמנו לעצמנו שתי מטרות, כאשר המטרה הראשונה והחשובה בעינינו הייתה להכשיר אנשי מקצוע בחברה רב תרבותית ובכיתה רב תרבותית.
רימה גלקין: הגענו למסקנה – וקיבלנו גם משובים מהשטח – שאנשי חינוך, יועצים חינוכיים, מחנכם, עובדים סוציאליים, יש להם קושי רב לעבוד עם ילדים עולים או עם אותם ילדים עולים שנמצאים במסגרת הכיתה.
רימה גלקין: לכן, רק השנה הוכשרו 150 אנשי חינוך, שזה יועצים חינוכיים.
רימה גלקין: הגענו גם למוסדות להשכלה גבוהה, הגענו גם למדריכי שפ"י ביחידות שונות.
רימה גלקין: במשרד החינוך למורים שמלמדים עברית לעולים, במטרה להכשיר אנשי מקצוע, לתת להם מידע על מאפיינים ייחודיים של נוער עולה, על גורמי סיכון, ופשוט לעזור לאנשים להתמודד עם אותו מצב שאנחנו נמצאים בו.
רימה גלקין: בנוסף לכך, הגענו למסקנה שילד לא גדל לבד.
רימה גלקין: יש לו משפחה שעד היום היא איכשהו נשארה בצד, לכן התחלנו תהליך וקשר עם גורמים חברתיים, במטרה ליצור דו שיח עם המשפחה, כדי לגייס את המשפחה ולהפוך אותה למשפחה תומכת מבחינת התנהגות סיכונית.
רימה גלקין: לגבי התאמת תוכניות – אחד מהנושאים שאנחנו עוסקים בהם כבר שנתיים, זה לא לתרגם תוכנית מניעה לשפה הרוסית, כי אז צריך לתרגם את כל התוכניות לכל השפות, כי אנחנו מדינה קולטת עלייה.
רימה גלקין: אנחנו החלטנו לעבוד בשני מישורים.
רימה גלקין: אחד, הכשרת צוות מקצועי, שתיים, התאמת תוכניות מניעה לאוכלוסייה.
רימה גלקין: לכן, למשל, בתוכניות הקיימות אנחנו כן מדברים על מושגים וקודים תרבותיים, ואנחנו לא משתמשים, למשל, בעראק, כי אנחנו מדברים על וודקה, ואנחנו לא מדברים על בילוי במסעדה שהוא פחות רלוונטי לילדים עולים מאשר סוגי בילוי אחרים.
רימה גלקין: דבר נוסף, אני מביאה לכם דוגמה של אתמול בצוות הדרכה.
רימה גלקין: באחד מבתי הספר, יש יועץ חינוכי שמפעיל את תוכנית אופי למניעה שניונית לאותם ילדים שמשתמשים בחומרים פסיכו-אקטיביים, שהוא לא דובר רוסית, ויש לו ילדים עולים שבאו עם תוכנית נעל"ה, שהם שנה שנתיים בארץ.
רימה גלקין: הוא עושה עבודה פשוט מצוינת, עם מדריכה שדוברת רוסית.
רימה גלקין: יש תרגום של מושגים, וילדים מקבלים תכנים של שיעורי עברית, ועובדים על המושגים מבחינת התוכן.
רימה גלקין: הוא עובד אתם – נכון שהעבודה היא פחות מילולית, יותר הפעלות ומשחקים ופשוט נעשית עבודה מאד מוצלחת.
רימה גלקין: בשנה הבאה נמשיך להכשיר אנשי חינוך בנושאי ייעוץ או איש חינוך בחברה רב-תרבותית, ונמשיך לעבוד על התאמת תוכניות מניעה והורים, אני חושבת שזה נושא מאד חשוב לנו, כיחידה, להפוך את ההורים שותפים.
זאב אלקין: לא קיבלתי תשובה.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להודות על העבודה הברוכה שלכם, אבל אני רוצה לשאול מתי תהיה ירידה במספרים הגרועים האלה?
מיכאל נודלמן: מתי?
מיכאל נודלמן: אתם יכולים להגיד לי?
מיכאל נודלמן: כי אנחנו שומעים פה שהכל בסדר, כולם עובדים, כולם עובדים, וכל שנה יש עלייה במספרים.
מיכאל נודלמן: אתם עושים עבודה טובה, אבל אני לא מבין למה אנחנו יורדים כל הזמן.
מיכאל נודלמן: אני רוצה לשמוע גם את נציג משרד הקליטה.
מיכאל נודלמן: מרים כץ, את יכולה להגיד לנו באיזה מצב הילדים ומה עשיתם כדי שהמצב ישתפר?
מרים כץ: המנדט של משרד הקליטה זה החינוך הבלתי פורמלי – אני אציג את עצמי.
מרים כץ: אני אחראית על תחום החינוך במשרד הקליטה.
מיכאל נודלמן: אתם לא מתייחסים לחינוך פורמלי?
מיכאל נודלמן: זה לא שייך לקליטה?
מרים כץ: לא שייך לקליטה.
קולט אביטל: איך זה לא שייך לקליטה?
מרים כץ: אנחנו עובדים בחינוך הבלתי פורמלי, עם הרבה ארגונים בשיתוף עם האגף של אודי בהט, ועם העמותות, בשיתוף פעולה לכל הפעולות שקשורות לתחום החינוך וגם מחוצה לו.
מרים כץ: אני רוצה להתייחס ממש במשפט אחד לנצל את ההזדמנות להגיד משהו על המצב של תלמידים עולים, כאדם שעבד שנים בשטח, קיבל את העלייה הגדולה באזור הדרום, עבד עם ילדים והורים שהיו להם הרבה בעיות קשות, גם בתוך מערכת החינוך, גם במצב אחר – המצב הכלכלי – גם כמורה במקצוע וגם כאדם שעכשיו מתעסק בחינוך הבלתי פורמלי.
מרים כץ: בעקבות כל הקשר הזה, כל הניסיון שלי וכל הידע שאני כן יודעת וכן מכירה את התלמידים העולים, אני רוצה להגיד דבר אחד: אנחנו לא משקיעים בילדים עולים אפילו 50% ממה שהם זקוקים וממה שהם צריכים וזה בוודאות הניסיון שלי מהשטח.
מרים כץ: לא חשוב מאיפה בא הילד הזה – צרפת, ברית המועצות, אתיופיה או מקום אחר - הוא בא לבית הספר, נחת אתמול בשדה התעופה, מביאים אותו לבית הספר מחר או מחרתיים, מכניסים אותו לכיתה רגילה.
מרים כץ: עם כל הכבוד, הילד הזה לא יודע ולא מבין כלום.
מרים כץ: ואז מתחילות הבעיות.
מרים כץ: אני לא מדברת על זה שהיה וקיים אולפן, ויש שלושה חודשים והיה קיים אז חמישה חודשים, אני לא נכנסת לזה, זה עניין של משרד החינוך.
מרים כץ: אבל אני יודעת בוודאות שבשטח, לילדים חסר אולפן, חסר ליווי אישי של בן אדם, מדריך, יועץ, סטודנט, מורה-חיילת, לא חשוב.
מרים כץ: צריך להיות בן אדם שילווה את הילד הזה לפחות תקופה קצרה, לפחות שנה, בעיני – ועבדתי בבית ספר גם בחו"ל וגם בארץ ואני יודעת.
מרים כץ: לפחות שנה.
מרים כץ: אדם שיידע שהילד הזה נמצא במקום טוב ואחר כך יכניס אותו למערכת החינוך.
מרים כץ: הוא נכנס לבית הספר רק כשיש לו ביטחון עצמי, יש לו את השפה המינימלית, הוא מבין את המורה, הוא מבין את הילד שיושב על ידו ויודע לענות.
מרים כץ: בלי היכולת הזאת, אין לו מה לעשות בכיתה רגילה.
מרים כץ: אני עברתי את זה עם הילדים שלי אישית, אני עברתי את זה אישית כבן אדם שעלה אז.
מרים כץ: אני הייתי מורה בבית ספר ואני יודעת על מה שאני מדברת.
מרים כץ: אני רוצה רק לסכם בעוד מילה אחת.
מרים כץ: אם אנחנו בכלל משקיעים חצי, 50% ממה שדיברנו, ואם אנחנו לא משקיעים, אז למה לדרוש מהילדים האלה ציון טוב בבגרות או במבחן אחר?
מרים כץ: הציון 56 זה ציון עובר.
מרים כץ: למה אנחנו צריכים לדרוש מהם 56 אם אנחנו לא נותנים אפילו את החצי?
מיכאל נודלמן: את נציגת משרד הקליטה.
מיכאל נודלמן: אני שואל – מה שאמרת זה בסדר.
מיכאל נודלמן: אני מקבל את זה, אנחנו דיברנו על זה.
קולט אביטל: את גם אומרת את זה לשר שלך?
מיכאל נודלמן: אבל מה אתם עושים כדי להגיע לזה.
מיכאל נודלמן: רק פה אתם מדברים, או שאתם מדברים גם שם?
קולט אביטל: בחינוך הלא פורמלי יש מסגרת נהדרת שנקראת מתנ"סים.
קולט אביטל: מה אתם עושים במתנ"סים?
קולט אביטל: אתם מממנים קצת קורסים?
עמיהוד בהט: סליחה, חברת הכנסת אביטל.
עמיהוד בהט: אני יכול לפרט פה שורה ארוכה מאד של תוכניות – אני מתפלא על דברי הגברת ממשרד הקליטה – גם בסבסוד וגם שלא בסבסוד מופעלים עשרות אלפי ילדים עולים בתוכנית פלא, בתוכנית אופק, בתוכנית קיץ של עברית ועוד כהנה וכהנה.
עמיהוד בהט: אז אני לא כל כך מבין מה שנאמר פה ויכול להיות שזה לא מספיק – זה תמיד לא מספיק, זה ברור.
עמיהוד בהט: אני מסכים אתכם.
אלי זרחין: לא עושים.
אלי זרחין: זה רק ליוצאי אתיופיה.
אלי זרחין: סליחה.
עמיהוד בהט: לא, לא.
עמיהוד בהט: סליחה.
מרים כץ: יש הרבה תוכניות.
מרים כץ: יותר מ-500 תוכניות יש, משותפות.
מיכאל נודלמן: אני יכול לקבל בכתב את כל התקציבים של כל התוכניות המופעלות בנושא עלייה?
יוסי ביילין: לפני שמדברים על התוצאות ומתי כבר יהיה יותר טוב – שאת זה כולם מנסים לעשות ואף אחד אין לו בדיוק את המתכון איך לעשות את זה, הבעיה שכאן מצטיירת היא ההשקעה.
יוסי ביילין: אין ספק שאם אפשר היה ללוות כל עולה מרגע שהוא מגיע, היינו מאושרים, אבל כנראה זה לא היה אף פעם.
יוסי ביילין: הדבר שאני לא מצליח להבין – ואני חושב שיש פה מספיק אנשים שיכולים לתת תשובה על זה – המצב שבו מגיע ילד עולה חדש ארצה, ונזרק ישר לכיתה בעברית, ואין לו בעברית, האם זה מצב חדש?
יוסי ביילין: האם זה התחיל בשנת 1999?
יוסי ביילין: מה היה קודם ולמה זה נפסק?
עמיהוד בהט: אני אומר מילה אחת לגבי השאלה הזאת.
עמיהוד בהט: קודם כל, אני אומר, כפתיחה.
עמיהוד בהט: ואנחנו לא מתווכחים.
עמיהוד בהט: אנחנו הולכים ללמוד אותם, לעשות ולפעול, ולקיים כבר עכשיו – וכבר מתקיימים – דיונים.
עמיהוד בהט: גם בנושא הירידה בבגרות שמדאיגה אותנו בהחלט כמו החברים היושבים פה, ומכירים אותנו כמה שנים טובות ויודעים כמה זה נוגע לנו באמת, ובפועל יש כבר דברים שמתבצעים ואחר כך אסקור אותם.
עמיהוד בהט: אבל, כמו שעם נתונים לא מתווכחים, יש גם נתונים שנמצאים בשטח.
עמיהוד בהט: למשל, אם נתחיל בקבוצה של יוצאי אתיופיה ונעבור אחר כך ליוצאי חבר העמים ואני אתאר את ההבדל בין שנת 1999 לבין היום.
עמיהוד בהט: לפני עשר שנים כשנכנסת לבית ספר ראית שם 50% ילדים עולים שקיבלו כל אחד שעה, והיו שם מאה שעות עולים, וצ'יק-צ'ק היו עושים קבוצות ואולפנים.
עמיהוד בהט: זה היה רק ללכת לשדה התעופה ולחלק את כולם לאולפנים על פי איזה קריטריון שתרצה.
עמיהוד בהט: היום מגיעים חמישים עולים על כל אזור הצפון, בהפרשים של חודשיים אחד מהשני אם זה חבר העמים, או מגיעים מאתיופיה מקבוצות לתוך כיתות קלט בלי שום התראה מראש.
עמיהוד בהט: יש לי אפילו דוגמה פה איך זה מגיע.
עמיהוד בהט: 48 שעות לפני נחיתה, ואיך זה מפוזר.
עמיהוד בהט: שני ילדים פינו שם שתי מיטות, הם שם.
עמיהוד בהט: שתי מיטות בבבאר שבע, שתי מיטות באשדוד.
עמיהוד בהט: הם צריכים להיכנס לכיתה שלומדת כבר חצי שנה וגם בה יש כל מיני ילדים.
עמיהוד בהט: המורה מלמד שם 25 או 28 ילדים, ברמות שונות.
עמיהוד בהט: זאת המציאות.
עמיהוד בהט: כשם שהנתונים הם מציאות, גם זאת המציאות.
עמיהוד בהט: ילד שמגיע לבית ספר אחד – בנצרת עילית, במגדל העמק.
עמיהוד בהט: אני לא מדבר על הרצליה פיתוח – אם יש לנו חמישה ילדים בבית ספר אנחנו חוגגים.
עמיהוד בהט: מציעים לבית הספר: בוא, תעשה יחד – יש להם יחד איזה עשר שעות – תעשה להם יחידה אולפנית אחת, שיהיו בה חצי מהזמן בכיתה.
עמיהוד בהט: אבל אם יש ילד אחד בכיתה ב', אז אל"ף, זו בעיה להסיע אותו.
עמיהוד בהט: הרשויות לא רוצות, גם ההורים לא רוצים.
עמיהוד בהט: אני רק מציג את המכשולים בקטן.
יוסי ביילין: אז הוא ממש מגיע בלי מילה בעברית לכיתה?
עמיהוד בהט: הוא מגיע בלי עברית, זה נתון.
עמיהוד בהט: אם הוא מגיע מצרפת או מארצות הברית, הוא יודע משהו.
עמיהוד בהט: אבל אם לא – הוא מגיע בלי מילה בעברית.
עמיהוד בהט: אבל, למרות שדוח שושני אומר שאין שעות צבועות ביסודי, בכל זאת חרגנו וכל עולה חדש שמגיע לארץ מקבל אוטומטית 1.6 שעה או שעתיים אישיות לעברית.
עמיהוד בהט: אם הוא מגיע והוא אחד בבית הספר, אז באמת בשעתיים בשבוע קשה לנו ללמד אותו עברית.
עמיהוד בהט: אנחנו חושבים שאולפן צריך להיות של עשרים שעות.
יוסי ביילין: כלומר, אז מה שהשתנה זה מספר העולים?
עמיהוד בהט: הירידה במספר העולים גררה את צמצום האולפנים הבית ספריים.
עמיהוד בהט: למשל, בפתח תקווה - - - יש מספר ערים שיש בהן יותר עולים, והעירייה נתנה בחטיבות הביניים ובחטיבות העליונות יותר שעות.
עמיהוד בהט: אבל זה מאד מסובך לעשות אולפן לחמישה ילדים.
עמיהוד בהט: אלה נתוני פתיחה.
יוסי ביילין: אז מה עושים עם זה?
יוסי ביילין: מפנים את המשפחות למקומות שבהם יש אולפנים?
עמיהוד בהט: ההפניה – שוב אני אומר:
עמיהוד בהט: אם מדובר על משפחות ילדים מאתיופיה - - -
קולט אביטל: צריך לקחת את כל הילדים האלה לאולפן כמה חודשים ואחר כך להכניס אותם לכיתה.
מיכאל נודלמן: ומה?
מיכאל נודלמן: ילדים כאלה לא צריכים לקבל שירותים?
עמיהוד בהט: הם כן לומדים בכיתות מלאות, כיתות קלט באולפן, ויש להם מספיק שעות הוראה, אלא ששם הבעיה היא אחרת, של הניידות העצומה של העולים גם אל מרכזי הקליטה, גם מהם אל דיור הקבע שלהם.
קולט אביטל: צריך לעשות, אולי, אולפן יישובי או אולפן איזורי.
מיכאל נודלמן: אודי, הכל מובן.
מיכאל נודלמן: רק לא מובן מה עם הילדים.
מיכאל נודלמן: מי צריך לחשוב על הילדים האלה?
מיכאל נודלמן: אם אפילו ילד אחד.
עמיהוד בהט: אז אני אומר עוד פעם: במקום שניתן לקיים כיתת אולפן בבית הספר באותן שעות שניתנות – מתקיים.
עמיהוד בהט: ברוב המקומות שיש עולים בודדים שמגיעים במהלך השנה, יש עם זה קושי.