GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יגאל יאסינוב: אני חושב שצריך ללכת בכיוון הזה, ואני גם חושב שאנחנו כוועדה יכולים לפנות היום לממשלה בבקשה, שלא לאשר כניסה לישראל לאותם אנשי ציבור ופוליטיקאים – כולל זמרים, כמובן – שמוכרים באמירות אנטישמיות.
קולט אביטל: מה תעשה עם מנהיג כמו פיני, שהוא סגן ראש ממשלת איטליה?
יגאל יאסינוב: אם הוא מגיע ארצה במשלחת פוליטית - - -
קולט אביטל: מה זה משלחת פוליטית?
קולט אביטל: הוא סגן ראש ממשלת איטליה שעומד להגיע.
יגאל יאסינוב: אם הוא מגיע במסגרת מילוי תפקידו – כן.
יגאל יאסינוב: אם הוא יבוא לפה כתייר – לא.
קולט אביטל: זאת אומרת, שאתה מכשיר את השרץ.
קולט אביטל: זה בסדר, אם הוא בא במשלחת פוליטית, למרות שהיה שייך למפלגה פאשיסטית – זה בסדר.
יגאל יאסינוב: העניין אחר לחלוטין.
יגאל יאסינוב: באותה שנייה שהוא מגיע לכאן בנושא מדיני, כנראה שיש בזה צורך, וכנראה יש צורך לדבר איתו.
יגאל יאסינוב: באותה שנייה שהוא מגיע בנסיעה פרטית – והוא צריך לדעת את זה – הוא צריך לדעת שהוא פרסונה נון-גראטה.
קולט אביטל: אנחנו ניתן לכבוד השר להשיב, ונעבור לנושא שלשמו התכנסנו בתחילה, כתוצאה מההצעות לסדר.
קולט אביטל: בבקשה, כבוד השר.
נתן שרנסקי: ראשית, לשאלת יושבת-הראש קולט אביטל.
קולט אביטל: היא תואמת למה שאמר חבר הכנסת פינס.
נתן שרנסקי: לא, זו שאלה מאוד מרכזית ומאוד חשובה לכל הדיון על כל התהליך שמתפתח.
נתן שרנסקי: היום לא רק אנשים קיצוניים בכנסת ישראל מדברים על כך.
נתן שרנסקי: כל הפרופסורים בעולם שעוסקים בנושא מדברים על אנטישמיות חדשה.
נתן שרנסקי: מהי האנטישמיות החדשה?
נתן שרנסקי: הם אומרים, שהאנטישמיות החדשה היא יחס לישראל כאל collective Jew – היהודי של העולם.
נתן שרנסקי: את כל האפליה והסטנדרט הכפול שהיו כלפי יהודים, אפשר לראות היום ביחס כלפי המדינה היהודית.
נתן שרנסקי: נשאלת השאלה, איך להפריד בין ביקורת לגיטימית – פנימית וחיצונית – שיש לה בהחלט מקום כאשר מדובר במדינות דמוקרטיות, וחייב להיות לה מקום, לבין האנטישמיות החדשה.
נתן שרנסקי: יש דוגמאות בלי סוף לביקורת שמופיעה כל יום בישראל ונגד ישראל.
נתן שרנסקי: אולי עם חלק גדול של הביקורת אני לא מסכים, אבל אני בהחלט מקבל את העובדה שמדובר בביקורת לגיטימית.
נתן שרנסקי: כאשר מדברים על כך שישראל חייבת לצאת מייד מכל הערים ביש"ע, ואז יהיה שלום, אני חושב שזה מאוד נאיבי, כי מתעלמים מכל מה שקרה בעשר השנים האחרונות.
נתן שרנסקי: אבל זה לגיטימי לגמרי.
נתן שרנסקי: כאשר דורשים מישראל להפסיק בסיכול ממוקד של מחבלים, אני חושב שמתעלמים ממציאות קשה של מאבק נגד טרור, אבל זה לגיטימי לגמרי.
נתן שרנסקי: אפשר להתייחס כך או אחרת למדיניות ישראל.
נתן שרנסקי: כאשר אומרים, ומקרינים גם בסרט, שישראל רצחה מאות בטבח בג'נין – היו גם מי שטענו שאלפים – וששלחו טנקים כדי למחוץ גופות של ערבים, וידוע שזה לא נכון, וידוע שזה לא היה, וכבר בדקו וספרו כל אחד ואחד, ובכל זאת מפיקים סרט – זהו סרט של האנטישמיות החדשה.
נתן שרנסקי: כלומר, האנטישמיות החדשה היא השמצה נגד יהודים, בדיוק כמו עלילות הדם נגד יהודים, שהאשימו את היהודים בכך שהם משתמשים בדם של נוצרים בשביל המצה.
נתן שרנסקי: אני מזכיר לכם שהיו זמנים בהם מאה מיליון נוצרים האמינו בזה.
נתן שרנסקי: כך מנסים ליצור היום מצב, שבו מאות מיליונים בעולם מאמינים בדברים כאלה.
נתן שרנסקי: זאת אומרת, זה יכול להיות בצורה של השמצה, של עלילה, כאשר ברור מכל הבחינות שזהו שקר.
נתן שרנסקי: אבל זהו שקר בגדול, שקר מקומם, בדיוק כמו שראינו עכשיו בסרט של ה"חיזבאללה".
נתן שרנסקי: ואגב, שם לא מדובר בישראל, אלא ביהודים.
נתן שרנסקי: אבל זוהי בדיוק ההגדרה של עלילת דם.
נתן שרנסקי: דרך אחרת היא שלילת הקיום.
נתן שרנסקי: סטלין ולנין היו מסבירים שאין ליהודים אומה.
נתן שרנסקי: זה בכלל לא דבר חוקי.
נתן שרנסקי: זה הצדיק את הפעילות לפיה אין עם יהודי כביכול.
נתן שרנסקי: אז לא צריך בתי ספר, לא צריך תרבות, לא צריך שום דבר – כי זה פשוט דבר לא חוקי.
נתן שרנסקי: כמעט בכל אוניברסיטה יש היום איזשהו פרופסור או סטודנט, שקם ואומר לי שאין שום זכות קיום למדינת ישראל.
נתן שרנסקי: צריך להבין, שהוויכוח בקמפוסים היום הוא לא ליכוד מול עבודה, שינוי לעומת ש"ס.
נתן שרנסקי: הוויכוח בגדול הוא האם יש הצדקה לקיומה של המדינה המוזרה הזאת – המדינה היהודית.
נתן שרנסקי: זוהי האנטישמיות החדשה.
נתן שרנסקי: הקריטריון השלישי, שהוספתי בתגובה לשאלתה של יושבת-הראש, הוא המוסר הכפול, ה-double standart.
נתן שרנסקי: באנטישמיות הקלאסית ממש, תמיד היו חוקים אחרים ליהודים.
נתן שרנסקי: ברוסיה היה מאות חוקים – איפה אתה יכול לגור, איפה ואיך אתה יכול ללמוד, אלו מיסים אתה משלם, השירות בצבא – שלגבי היהודים היו אחרים.
נתן שרנסקי: אז זוהי גישה כפולה ליהודים וללא-יהודים.
נתן שרנסקי: אחר-כך כבר אי אפשר היה להשתמש בחוקים האלה, אז בזמן ברית-המועצות היה ידוע שיש סט חוקים ליהודי שצריך להתקבל לאוניברסיטה, וסט אחר ללא-יהודים.
נתן שרנסקי: היום אפשר לראות במדיניות של גופים בינלאומיים – וגם במדינות – סטנדרט כפול כלפי מדינת ישראל.
נתן שרנסקי: זה שהיום 30% מכל ההחלטות של ועדת זכויות האדם באו"ם על הפרת זכויות האדם הן נגד ישראל – הרבה יותר מאשר כל הדיקטטורות בעולם גם יחד – זה סטנדרט כפול.
נתן שרנסקי: זה שהיום ב-ambulance services, איך אומרים את זה בעברית?
קולט אביטל: הצלב האדום.
נתן שרנסקי: לא, איך אומרים ambulance services.
נתן שרנסקי: בכל אופן, בארגון הצלב האדום יש 135 מדינות, ויש מדינה אחת שלא נותנים לה – "מגן-דוד-אדום".
נתן שרנסקי: זה סטנדרט כפול.
נתן שרנסקי: יש הסברים למה – בגלל הרגישות למוסלמים ולנוצרים, אבל אין רגישות ל-135 מדינות, יש רגישות למדינה אחת.
נתן שרנסקי: אמנת ז'נבה על היחס כלפי שבויים בזמן מלחמה קיימת 53 שנים, ויותר מ-150 מדינות חברות בה.
נתן שרנסקי: היו כל כך הרבה מלחמות.
נתן שרנסקי: היו 3 מיליון שנרצחו בקמבודיה.
נתן שרנסקי: היו נרצחים באסיה, באפריקה, באירופה – אנחנו יודעים.
נתן שרנסקי: יש רק מדינה אחת שאמנת ז'נבה התכנסה וגינתה אותה על היחס לשבויים – מדינת ישראל.
נתן שרנסקי: זה סטנדרט כפול, זו האנטישמיות החדשה.
נתן שרנסקי: כך אני מגדיר את הגבול בין ביקורת לגיטימת לאנטישמיות החדשה.
נתן שרנסקי: בקשר להסברה, ראשית אני לא מסכים עם ביקורת כל כך חריפה כלפי משרד החוץ.
נתן שרנסקי: למשרד החוץ יש ללא ספק ידע, וראיתי בכל מקום - - -
קולט אביטל: אז תנו להם את הכלים.
נתן שרנסקי: בכל פעם שבאתי – לבוסטון או לכל מקום אחר – נוכחתי שהנציגים של משרד החוץ שבמקום מבינים את הבעיה.
נתן שרנסקי: כל התוכניות שהיו פעם, שנתנו להם איזשהם כלים, נסגרו.
נתן שרנסקי: אפשר להגיד שזה כבר לא חשוב מתי הן נסגרו.
נתן שרנסקי: אבל הן נסגרו כאשר חשבנו שלא צריך להסביר, אלא צריך רק לעשות שלום.
נתן שרנסקי: היתה מאחורי זה אידאולוגיה.
נתן שרנסקי: ועכשיו – כפי שאתם יודעים מהכנסת – קשה מאוד להחזיר את מה שנסגר ואת מה שלקחו ממנו תקציב.
נתן שרנסקי: אני לא שר החוץ, אבל אני עושה הכל כדי לעזור לשר החוץ ולכל שר אחר, ואין ספק שצריך להעביר תקציבים מאוד משמעותיים להסברה.
נתן שרנסקי: אבל בואו לא נשלה את עצמנו.
נתן שרנסקי: גם אם יום אחד תהיה לנו הסברה מצויינת, זה לא יהיה הסוף של האנטישמיות, ואפילו לא הסוף של האנטי-ישראליות החדשה.
נתן שרנסקי: אי אפשר להגיד שלפני 200 שנה– וברוסיה אפילו עד לפני 70 שנה – נכשלנו בהסברה, כאשר כל יהודי ידע שלא משתמשים בדם נוצרים למצה, וכמעט כל הנוצרים בעולם היו בטוחים שאכן משתמשים בדם נוצרים לאפיית מצות.
נתן שרנסקי: אחד-העם כתב אז, שטוב שיש את תופעת עלילת הדם.
נתן שרנסקי: למה?
נתן שרנסקי: כי כל יהודי יודע, שכל העולם יכול לטעות, כי כל יהודי יודע שזה פשוט לא נכון.
נתן שרנסקי: זה מה שעזר לנו להתגבר על זה אז, כי כל יהודי ידע שזה לא נכון.
נתן שרנסקי: הבעיה שלנו היא שבעקבות הדברים הנוראים כל-כך שכותבים על ישראל – ואני לא מדבר על ביקורת לגיטימית וחילוקי דעות – יש יהודים שפוחדים או מהססים בעצמם.
נתן שרנסקי: על כן, מה שחשוב בתעמולה שלנו זה לא לשכנע אנטישמים, אלא לשכנע יהודים ולתת להם הרגשה של גאווה.
נתן שרנסקי: המנהיגים של העולם הנאור צריכים לדעת – והם יודעים, דרך אגב – שאנטישמיות, האנטי-ישראליות והאנטישמיות החדשה פוגעות בסופו של דבר גם בעולם החופשי כולו.
נתן שרנסקי: אני חייב לומר שיש לנו הרבה בעלי ברית בעולם, וצריכים רק לדעת איך להשתמש בהם.
קולט אביטל: כבוד השר, אנחנו עוברים עכשיו לנושא השני שבגללו התכנסנו.
קולט אביטל: בשבוע שעבר היו בכנסת הצעות לסדר שהועברו לוועדה הזאת, בעיקר בקשר להופעותיו של החלילן גיורגה זמפיר בארץ, יליד רומניה כמוני.
קולט אביטל: אנחנו לא נכריע היום בוועדה הזאת בסוגיה של חופש הביטוי האומנותי מול ערכי המוסר של היוצרים.
קולט אביטל: אני לא חושבת שהכנסת מינתה אותנו לבדוק את הסוגיה של מה עדיף על מה.
קולט אביטל: אנחנו כולנו חיים עם ויכוח פנימי בקשר לדברים האלה.
קולט אביטל: מצד אחד אנחנו רוצים לשמוע יוצרים טובים, מצד שני אנחנו מדינה יהודית, ובמדינה יהודית יש דברים שאנחנו שמים להם גבול, דברים שהם לא מקובלים עלינו גם כשמדובר בטובי היוצרים.
קולט אביטל: אבל אנחנו רוצים לברר גם את הסוגיה הזאת, מעבר למה שנעשה במליאה.
קולט אביטל: אני רוצה לבקש משני מגישי ההצעות לסדר להציג את הנושא.
קולט אביטל: ראשית, חבר הכנסת כץ ולאחריו חבר הכנסת שלגי.
קולט אביטל: אחר כך נשמע את נציגי הארגונים ואת נציגי האומנים.
חיים כץ: גברתי יושבת-הראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אורחים.
חיים כץ: זה לא במקרה שהדיון הזה נדחה בחצי שעה, בגלל פיגועים שהיו בטורקיה, ולצערי הם היו פיגועים מוצלחים.
חיים כץ: יש גם הרבה מאוד פיגועים שהם לא מוצלחים – לשמחתנו.
חיים כץ: אנחנו קוראים בעיתונים היכן ולאיפה אסור לישראלים לנסוע, ואנחנו מדברים פה על הסברה.
חיים כץ: אז קשה לעשות הסברה מול ה-CNN וה-BBC.
חיים כץ: מי שמסתובב בעולם ופותח CNN ו-BBC – אתה יכול להשקיע מליונים בהסברה - - -
נתן שרנסקי: ואל-ג'זירה.
חיים כץ: אז אתה רואה את התמונות, ותעשה מה שתעשה – לא תנצח אותם.
חיים כץ: אנחנו מטיפים לפעמים מוסר בגלל פוליטיקה פנימית– גם מתוך הבית הזה – וזה משדר החוצה.
חיים כץ: אנחנו כל הזמן מצטיירים כמסכנים, וכל הזמן מתנצלים.
חיים כץ: אנחנו חגגנו את יום העצמאות ה-55 שלנו.
חיים כץ: אין לנו עצמאות ביטחונית – לא מבחינת ביטחון – אלא מבחינת ההרגשה שלנו.
חיים כץ: כל הזמן אנחנו מתנצלים.
קולט אביטל: שמעתי שחיל האוויר שלנו הוא חיל האוויר הטוב ביותר.
חיים כץ: כן, דרך הקיצוצים בתקציב הביטחון נביא אותו לאן שהבאנו את החינוך.
חיים כץ: תאמיני לי, נביא אותו 15 שנה אחורה.
חיים כץ: אני אצביע נגד.
חיים כץ: אבל אתם תהיו שם, שתצביעו גם איתי.
קולט אביטל: זאת הבטחה.
קולט אביטל: נגד – אני אצביע נגד התקציב.
חיים כץ: לא, נגד התקציב זה אי-אמון.
חיים כץ: את יודעת שבאי-אמון אני לא יכול להצביע.
קולט אביטל: נו, אז איפה תצביע נגד?
חיים כץ: בפעם האחרונה, בתוכנית הכלכלית – אבל אנחנו גולשים בקטע הזה.
חיים כץ: כולנו רוצים תרבות.
חיים כץ: אנחנו רוצים תרבות טובה, ואין ספק שזמפיר הוא חלילן מהדרג העליון ביותר.
חיים כץ: אבל פה, בשולחן הזה, יושבים ארבעה חברי כנסת שהם ניצולי שואה, עד כמה שאני יודע, או כאלה שהמשפחות שלהם עברו את השואה.
חיים כץ: אני רואה אותם מקריאים שמות ב"לכל איש יש שם".
חיים כץ: ועם כל הכבוד לחלילן הגדול ולהצהרות שלו, אנחנו צריכים להסתכל על אמריקה.
חיים כץ: אחד שהיה מצהיר נגד אמריקה כמו שהוא הצהיר, היו נותנים לו להיכנס לאמריקה?
חיים כץ: כשאמריקה במלחמה עם עירק, אז ישראלי שהדור ה-92 שלו נולד בעירק – הסבא של הסבא של הסבא – לא נותנים לו ויזה.
חיים כץ: ואנחנו מוחלים על כבודנו.
חיים כץ: כשאנחנו בתאונת דרכים גדולה כזאת, כשאנחנו צריכים לטפל, אנחנו צריכים לטפל במי שצריך חוסם עורקים, לא במי ששבר את הרגל.
חיים כץ: אנחנו, שקוראים בעיתון לאן אסור לנו ללכת ולאן אסור לנו להיכנס, לא צריכים את זמפיר פה.
חיים כץ: גם אם הוא יתנצל.
חיים כץ: אי אפשר להתנצל על דעה.
קריאה: הוא לא יתנצל.
חיים כץ: לא חשוב.
חיים כץ: בואו נגיד שהוא יתנצל.
חיים כץ: אפשר להתנצל על דעה?
חיים כץ: על הדעה שלו, שבשואה הזאת אי אפשר היה להרוג 6 מיליון יהודים במשך 4 שנים?
חיים כץ: על כך שאנחנו עוכרי העולם?
חיים כץ: על כך שהיהודים יושבים ומשמיצים?
חיים כץ: אולי הגויים משמיצים אותנו, אבל אנחנו מחסלים אותם?
חיים כץ: כשאנחנו שומעים את הסקרים שנערכים באירופה – אז אנחנו אויבי העולם.
חיים כץ: אז יש לנו את תיאודורקיס, ויש לנו את זמפיר.
חיים כץ: זה מה שאנחנו צריכים היום בארץ הזאת?
חיים כץ: רק אותו שינגן פה?
חיים כץ: ואני לא נגד תרבות.
חיים כץ: תאמינו לי שאני לא נגד תרבות.
חיים כץ: זה מה שאנחנו צריכים?
חיים כץ: אני חושב שזאת בושה לשר הפנים, שהוא נותן לו להיכנס.
חיים כץ: הנאורות שאנחנו מגלים היא אויב העם.
חיים כץ: אנחנו מאותתים לעולם שאנחנו מזוכיסטים ושמותר לפגוע בנו, שמותר להם לעשות מה שהם רוצים ואנחנו נמחול על כבודנו.
חיים כץ: אני מקווה שמהוועדה הזאת תצא פנייה לשר הפנים, לשקול מחדש את אישור הכניסה לזמפיר, בוודאי בתקופה הזאת של גילויי האנטישמיות שנערכים בעולם והפיגועים שנערכים.
קולט אביטל: הוא נמצא בארץ וכבר מופיע, כך שאין מה - - -
חיים כץ: הוא מופיע, אז הוא בכלל בחור טוב.
קולט אביטל: חבר הכנסת שלגי, בבקשה.
אילן שלגי: תודה רבה, גברתי יושבת-הראש.
אילן שלגי: אני מתנצל על כך שנכנסתי במהלך הדיון ואצטרך לצאת, כי מתקיים אצלי דיון בנושא ההשכלה הגבוהה.
אילן שלגי: אני לא מבקש לדבר על מישהו שמנגן בארץ, אלא על משהו שמתנגן גרמניה.
אילן שלגי: הזכיר קודם חבר הכנסת כץ, שיש בינינו כאלה שמשפחותיהם נפגעו בשואה.
אילן שלגי: אני רוצה, ברשותכם, להקריא דברים שאמרתי לפני כמה ימים במליאה – לפחות את חלקם: לפני ימים אחדים, ב-9 בנובמבר, מלאו 65 שנים לליל הבדולח, בו הציתו חוליגנים נאצים 190 בתי כנסת ברחבי גרמניה, הרסו ובזזו אלפי עסקים של יהודים.
אילן שלגי: 91 יהודים נרצחו באותו "קריסטל-נאכט" ארור, 20 אלף מיהודי גרמניה הוכנסו למחנות ריכוז, ביניהם גם הסבא שלי יחד עם שניים מאחיו.
אילן שלגי: מסתבר כי הנחש הנאצי לא נמחץ, הוא רק רדום ומתעורר מידי פעם.
אילן שלגי: שירותי ביטחון הפנים של גרמניה פירסמו לאחרונה דו"ח, לפיו בשנת 2002 נמנו במדינה 10,700 אנשים המוכרים כקיצונים לאומניים ניאו-נאצים, המוכנים לנקוט באלימות כדי לכפות את עמדותיהם.
אילן שלגי: הנה למדנו, שאך עתה שיחרר חבר הפרלמנט הגרמני מרטין הוהמן – פירוש השם הוא "איש גבוה" – האם יש פה מישהו מהשגרירות הגרמנית?
אילן שלגי: אני דאגתי להעביר אליהם את נוסח הדברים האלה.
קולט אביטל: כן, אבל בינתיים האיש נזרק מבין שורות המפלגה.
אילן שלגי: אני יודע.
אילן שלגי: הוא נזרק ממפלגתו – לא מהפרלמנט.
אילן שלגי: הוא כינה את היהודים עם של פושעים, עם נפשע – מאחר ולדבריו רבים מהבולשביקים היו יהודים, והם לדבריו אחראים לרצח של מיליונים במהלך המהפיכה ברוסיה.
אילן שלגי: מר הוהמן ממפלגת האיחוד הנוצרי הדמוקרטי, ה-CDU, מאזור הסן שבירתו ויסבאדן שהעיר הגדולה שבה היא פרנקפורט – הוא איש רע ומסוכן.
אילן שלגי: אני אומר לך מר הוהמן, כאן מהפרלמנט הישראלי במדינת היהודים בירושלים – ואני אומר את זה היום שוב: אתה ושכמוך לא תוכלו לנו.
אילן שלגי: האנטישמיות באזור הבחירה שלך – הסן – היא רבת שנים.
אילן שלגי: תראה את ספרו של בן-העיר גיסן, הכומר גיאורג מגרינוס, בשנת 1570 – "אוייב היהודים", שבכותרתו מדבר על היהודים כמוצצי ארס ורמאים, ועד ספרו של יוהנס איזנמנגר – "היהודי המגולה", שפורסם בפרנקפורט ב-1699, המתיימר להביא הוכחות מדעיות, המהוות מעין אנציקלופדיה של שנאת היהודים.
אילן שלגי: בשם הסבא שלי, יעקב שנייבלג, שנרצח בגרמניה במחנה זקסנה
אילן שלגי: אוזן ביום ה-4 ביוני 1940, אני שואל אותך, מר הוהמן, אם אינך מבין לאן דבריך יכולים להוביל.
אילן שלגי: אני גם מציע לך לבדוק היכן היו אביך או סבך בחודש יוני 1940, מאחר ובני דורם רצחו יהודים רק מפני שהיו יהודים, ואני קורא לך לשמור על פיך.
אילן שלגי: אני מברך את מפלגת האיחוד הנוצרי הדמוקרטי על שהחליטה לנקוט בהליכים הנחוצים להדחתך, והיום אנחנו יכולים לברך על כך שההליכים האלה כבר מוצו.
אילן שלגי: יחד עם זה, אדון הוהמן ממשיך לשרת עדיין כחבר הבונדסטג.
קולט אביטל: כי הוא נבחר.
אילן שלגי: אני מציע לחברי הבונדסטג הגרמני שטרם עשו כן, ולכל גרמני נאור, לקרוא את ספרו של העיתונאי ההיסטוריון הגרמני סבסטיאן הפנר, "גשישטע איינס דויטשן" – סיפורו של גרמני – על התפתחות הארועים שיצאו מכלל שליטה בגרמניה.
אילן שלגי: הספר נכתב בשנת 1939, בעת שהמחבר ברח לבריטניה – הוא לא היה יהודי – ופורסם לאחר מותו בשנת 1999.
אילן שלגי: לאחרונה תורגם הספר לעברית.
אילן שלגי: אני קורא לכנסת ישראל, והיום אני קורא לוועדה הזאת, לצאת בקריאה תקיפה לפרלמנט הגרמני, לצאת בגינוי חריף לכל הצהרה אנטישמית או לכל גילוי של תופעה אנטישמית.
אילן שלגי: גרמניה וישראל מנסות בזהירות וברגישות רבה לבנות מערכת יחסים טובה, מבלי לשכוח את אשר עוללו הגרמנים לעמנו.
אילן שלגי: אתם הגרמנים צריכים לעשות הכל כדי למנוע התבטאויות כאלה אצלכם.
אילן שלגי: אבן שטיפש אחד משליך לבאר, לעשרה חכמים יהיה קשה להוציאה.
אילן שלגי: אני מאמין, שיימצאו בגרמניה עשרת החכמים וגם יותר, שיעשו מאמץ לתקן את הצהרותיו האנטישמיות של מרטין הוהמן.
קולט אביטל: בתור ועדה, ואני מעריכה שגם בתור כנסת, נצטרך בהחלט לפנות לפרלמנט הגרמני.
קולט אביטל: נחזור כעת לנושא שבגללו התכנסנו, והוא הנושא של החלילן זמפיר.
קולט אביטל: רשות הדיבור להתאחדות עולי רומניה.
זאב שוורץ: כבוד יושבת-הראש, חברי כנסת, גבירותיי ורבותיי, נכבדים.
זאב שוורץ: בשנת 1941 גורשנו אני ומשפחתי מטראנסדניסטריה, בה התגוררו 180 אלף יהודים.
זאב שוורץ: שם נרצחו אחי ואבא שלי ונזרקו לקבר אחים.
זאב שוורץ: מתוך 180 אלף איש, חזרנו 60 אלף, אני ביניהם.
זאב שוורץ: אדון גיורגה זמפיר החלילן, שעכשיו מנגן בארץ, אומר: לא היה ולא נברא.
זאב שוורץ: אותו גיאורג זמפיר אומר שמבחינה טכנית, לא ניתן לשרוף 6 מיליון יהודים במשך 4 שנים.
זאב שוורץ: בנובמבר 2002 עבדנו קשה, והצלחנו לגרש את האנטישמי הזה, שעונה לכל הדעות על הקריטריונים של יד-ושם.
זאב שוורץ: הוא חזר לרומניה, ואני מחזיק פה קטעי עיתונות ברומנית אותם אני מוכן למסור לכל אחד, כולל תרגום – מה הוא אומר שם ברומניה נגד היהודים ונגד המדינה.
זאב שוורץ: טוענים שהוא התנצל?
זאב שוורץ: הוא עשה תרגיל יפה.
זאב שוורץ: מהו התרגיל?
זאב שוורץ: הוא הגיע באוגוסט, נפגש עם חברים, התנצל או לא התנצל, אבל בעיתונות הרומנית, הוא ממשיך להיות הדובר של ואדים טודור, שמייצג 25% מרומניה.
יצחק פינקו: מפלגה פאשיסטית.
זאב שוורץ: 6 מיליון רומנים תמכו בטודור.
זאב שוורץ: הדובר שלהם הוא גיורגה זמפיר.
זאב שוורץ: מי שיושב פה, שאת שמו לא אומר, הביא אותו ארצה בשביל בצע כסף.
זאב שוורץ: עליו אני לא כועס, כי אין לו מצפון.
זאב שוורץ: לא אני אומר זאת, אלא מאות הטלפונים והמכתבים שקיבלתי.
זאב שוורץ: אני כועס על רשות השידור.
זאב שוורץ: איך יתכן שרשות ממלכתית – אני מתכוון לטלוויזיה החינוכית – פותחת בשעה 5 אחר הצהריים בפרסומת של גיורגה זמפיר, עם או בלי כסף, זה לא מעניין אותי.
זאב שוורץ: איך יתכן שהערוץ הראשון נותן פרסומות לגיורגה זמפיר?
זאב שוורץ: לאן הגענו?
זאב שוורץ: מה אני מסביר לנכדים שלי?
זאב שוורץ: אני דורש לגרש אותו כל עוד יש זמן.
זאב שוורץ: תודה רבה.
קולט אביטל: אני נותנת את רשות הדיבור לננסי ברנדס.
ננסי ברנדס: אני חושב שאני לא פחות ציוני ולא פחות פטריוט מכל אחד שיושב פה.
ננסי ברנדס: אני בן אדם שאוהב את מדינת ישראל, ואני יהודי גאה.
ננסי ברנדס: לא הייתי מתעסק בחיים עם אף בן אדם ששונא אותי או שונא את מדינת ישראל.
ננסי ברנדס: בואו נתחיל מזה.
ננסי ברנדס: כדי להעמיד את כל הפרשה הזאת בממדים נכונים, אני רוצה להגיד לכם שכל ההנהגה של העדה שלי שאתם רואים פה, מתעסקת בהשמצות, וכל הסיפור הזה של זמפיר הוא השמצה כנגד כל עולה רומניה שקצת מצליח.
ננסי ברנדס: יש לי פה המון כתבות נגד מיקי ברקוביץ, נגד שלמה ארצי, נגד אודטה – כל רומני שקצת מצליח, האנשים האלה דואגים להשמיץ אותו ולהוריד אותו.
ננסי ברנדס: אם לא הייתי מעורב לפני שנה בכל הקטע הזה של זמפיר, לא הייתם שומעים על זמפיר.
ננסי ברנדס: זאת נקודה ראשונה.
ננסי ברנדס: נקודה שנייה, אם אנחנו מדברים על רודף בצע – מר שוורץ שיושב כאן, כתב לנו מכתב שבו הוא מוכן לרדת מכל ההאשמות נגד זמפיר, בתנאי שנעביר לו שקל מכל כרטיס שנמכור.
ננסי ברנדס: יש לי כאן את המכתב שחתום על ידו.
ננסי ברנדס: זה התנאי – אם תעבירו לי שקל מכל כרטיס, אנחנו יורדים מכל הפגנה ומכל האשמה.
ננסי ברנדס: רק שתבינו, אם אנחנו מדברים על רודף בצע.
ננסי ברנדס: אני מכיר את זמפיר במשך 40 שנה.
ננסי ברנדס: זמפיר איננו אנטישמי.
ננסי ברנדס: זמפיר היה בתקופה של נפילה פסיכית וכלכלית, ואז הוא נפל לרשת של המפלגה הפשיסטית.
ננסי ברנדס: הוא הסכים לכתבות האלה, אבל הוא לא מסכים לשום שורה שאתם רואים שם.
ננסי ברנדס: את כל זה כתבו על שמו.
ננסי ברנדס: האדם הזה הוא צועני, הצוענים הושמדו במלחמת העולם השנייה.
ננסי ברנדס: אשתו יהודיה, יש לו 2 ילדים שקוראים להם יעקב ושמואל.
ננסי ברנדס: האדם הזה עזר לי פני 40 שנה, כיהודי, להופיע בתוכניות הטלוויזיה של צ'אוסשקו, ובלעדיו לא היינו יכולים להופיע בה.
ננסי ברנדס: האדם הזה היה באוגוסט ביד-ושם, נפל על הברכיים ובכה.
ננסי ברנדס: הוא רצה ללכת עם החליל שלו ולהופיע במקום הפיגוע בירושלים.
ננסי ברנדס: האדם הזה אוהב את מדינת ישראל.
ננסי ברנדס: האדם הזה הופיע 11 פעמים בישראל ב-15 השנים האחרונות.
ננסי ברנדס: הוא הופיע בהתנדבות לפני חיילים בנגב.
ננסי ברנדס: הוא הביע את התמיכה שלו בעם היהודי.
ננסי ברנדס: לא יכול להיות שבגלל נפילה אומללה, נעמיד אדם - - - אני רק רוצה להגיד לכם כמה קשה היום להביא אומנים – האדם הזה בא לארץ למרות הכל, והוא רוצה להביע את ההזדהות שלו.
ננסי ברנדס: עד עכשיו הופענו ב-2 הופעות – הוא הופיע בירושלים ובחיפה בתוכנית היהודית שלו.
ננסי ברנדס: הוא מנגן רק יצירות ישראליות ויהודיות.
ננסי ברנדס: אתם צריכים לראות את הקהל, איך הוא אוהב אותו.
ננסי ברנדס: המיעוט הזה לא משקף כלום בעם וביוצאי רומניה.
ננסי ברנדס: וכולם יודעים את האמת.
ננסי ברנדס: אוהבים אותו, באים להופעה, לוקחים אותו.
ננסי ברנדס: הוא מדבר ואומר כמה שהוא אוהב אותנו.
ננסי ברנדס: אין מחילה.
ננסי ברנדס: זה לא כמו שאמרת שאנחנו - - -
חיים כץ: אני לא רומני, ואני לא נכנס לקטעים האלה, למשחק הזה.
חיים כץ: אני אוהב את שלמה ארצי, ולקחתי אותו עכשיו לשני אירועים בהיכל התרבות.
ננסי ברנדס: אני רק רוצה להגיד לך, שאם אני, ומירל רזניק שיושב על ידי, שהוא פעיל - - -
מירל רזניק: לא, אני אדבר בשמי.
ננסי ברנדס: לא יהיה לך זמן.
מירל רזניק: תהיה לי דקה?
קולט אביטל: חבר הכנסת יאסינוב ידבר קודם.
חיים כץ: אתה בטח לא חושד בי שאני - - -
יגאל יאסינוב: לשם הגילוי הנאות, אני רוצה להגיד שאני לא עליתי מרומניה, ואין לי פה אינטרסים.
יגאל יאסינוב: 18 מבני משפחתי נהרגו במחנות הנאצים.
יגאל יאסינוב: ועם זאת, אני רוצה להגיד לכם דבר אחד.
יגאל יאסינוב: כשאני רואה את מר ברנדס שאומר לי את זה, אני מאמין לו.
יגאל יאסינוב: כפי ששמעתם, אני נגד מתן אישור כניסה לישראל לאנשים שאמרו אמירות נאציות.
יגאל יאסינוב: אני מאמין לו מסיבה אחת: אל"ף, אני לא חושב שהוא יבוא לכאן כדי ללכלך את שמו בגלל מישהו שהוא כן אנטישמי.
יגאל יאסינוב: ומסיבה אחרת לחלוטין – אני רוצה להאמין לישראלים, ליהודים.
יגאל יאסינוב: אני מאמין גם לכם שזה כואב ושזה פוגע – כי גם בי זה פגע וגם לי זה כואב.
יצחק פינקו: אבל הוא קיבל כסף על חוזה שהוא חתם עליו.
יצחק פינקו: אתה לא מבין?
יצחק פינקו: הוא קיבל כסף על זה.
קולט אביטל: סליחה, אתה לא קיבלת רשות דיבור.
קולט אביטל: תצביע – תקבל רשות דיבור.
יגאל יאסינוב: אני כן שמעתי שהוא מתנצל בהופעות שלו.
יגאל יאסינוב: הוא לא מתנצל, הוא אומר שהוא לא נגד ישראל.
יגאל יאסינוב: שמעתי.
יגאל יאסינוב: אני רוצה להגיד משהו אחר לחלוטין.
יגאל יאסינוב: חברים, השנאה ההדדית צריכה להיפסק.
יגאל יאסינוב: אנחנו צריכים לתת יד לוויתור, לסלוח.
יגאל יאסינוב: אני מאמין שהבן-אדם נפל במלכודת, ואני מוכן לסלוח.
יגאל יאסינוב: ואם אנחנו לא נסלח, אז מי כן?
קולט אביטל: גברתי – הציגי את עצמך בשביל הפרוטוקול.
סמירטה גרוסמן: קוראים לי גרוסמן סמירטה, ואני מנהלת של ארגון נכים ניצולי רדיפות הנאצים.
סמירטה גרוסמן: אני בעצמי לא סבלתי.
סמירטה גרוסמן: באתי לארץ ויצרתי מיד קשר עם כל אלו שסבלו.
סמירטה גרוסמן: לא מדובר רק על רומניה, מדובר על כל העולם.
סמירטה גרוסמן: אי אפשר שלא להזדהות אתם.
סמירטה גרוסמן: מה שמר ננסי אומר, זה לא כך.
סמירטה גרוסמן: הייתה תקופה שבה אנשים תקפו אותו, ואני כתבתי לטובתו מכתבים, מפני שהייתי בטוחה שכל מה שמר ננסי עושה זה בשביל הרומנים, בשביל הישראלים ובשביל היהודים.
סמירטה גרוסמן: אני נגד זמפיר.
סמירטה גרוסמן: מה שזמפיר אמר עובר כל גבול.
סמירטה גרוסמן: אני מבינה, אפשר לסלוח, זה ברור.
סמירטה גרוסמן: אבל אפשר לסלוח למישהו שיוצא בצורה ספונטנית, כשמישהו אומר את זה פעם או פעמיים.
סמירטה גרוסמן: אבל כשהבן-אדם כותב סידרה של מאמרים - - - מתי הוא ביקש סליחה?
סמירטה גרוסמן: כשגילו אותו?
סמירטה גרוסמן: זה נקרא בן-אדם עם מצפון?
סמירטה גרוסמן: אז הוא בא – והיה כל התיאטרון הזה.
סמירטה גרוסמן: נכון, אשתו יהודיה.
סמירטה גרוסמן: כל נוצרי שהיה אנטישמי היה אומר – יש לי חבר יהודי, הלוואי שכולם היו כמוך.
סמירטה גרוסמן: זה לא כך.
סמירטה גרוסמן: אנחנו צריכים להסתכל על זה בצורה אחרת לגמרי.
סמירטה גרוסמן: זה מה שאני חושבת.
קולט אביטל: אדוני, תציג את עצמך.
מירל רזניק: השם שלי הוא מירל רזניק.
מירל רזניק: אני כנר ואומן.
מירל רזניק: ננסי ברנדס ואני חברים אומנם בנושא המוזיקלי, אבל אני באתי בשמי.
מירל רזניק: קודם כל, אני פעיל במכון לחקר האנטישמיות כבר הרבה שנים, ואני תמיד משתף פעולה בכל מיני נושאים, בגלל שלאבא שלי ניספו 7 אחים, דווקא בטראנסדניסטריה.
מירל רזניק: לאמא שלי ניספה אח באושוויץ.
מירל רזניק: אני כל הזמן רודף את הנאו-נאצים בכל מקום – אני מופיע בכל מיני מקומות בעולם וגם בארץ.
מירל רזניק: נושא האנטישמיות מאוד חזק אצלי.
מירל רזניק: אותי מעניין רק דבר אחד.
מירל רזניק: אני לא בא להיות פה סניגור של ננסי ברנדס, אני מדבר בשמי.
מירל רזניק: בן-אדם שהוא אנטישמי, לא נהיה אנטישמי בשלוש או ארבע שנים.
מירל רזניק: אני נגד אנטישמיות, ואני פעיל במכון לחקר האנטישמיות.
מירל רזניק: זאת אומרת, אני לא יכול להיות בעד – אני נגד.
מירל רזניק: אבל תחשבו קצת בהיגיון.
מירל רזניק: איך זה יכול להיות שבן-אדם נהיה אנטישמי בשלוש-ארבע שנים, כש-30 שנה הוא לא היה אנטישמי.
מירל רזניק: אז פתאום הדביקו לו? אתם שמים לב?
מירל רזניק: מישהו אמר פה שהוא קיבל כסף.
מירל רזניק: הלוואי שהוא היה מקבל כסף.
מירל רזניק: הוא אמר אמירה אנטישמית וקיבל על זה כסף.
מירל רזניק: הוא גם לא קיבל כסף, הוא נפל בתור פראייר, פשוט פראייר.
מירל רזניק: נאיבי, טיפש.
מירל רזניק: האמירות האלה הן פשוט חזקות מידיי מכדי שאוכל בכלל לחזור עליהן.
מירל רזניק: אני מגנה את זה על הסף.
מירל רזניק: אבל לא ייתכן, רבותיי, שאתם לא בודקים עד לעומק העניין.
מירל רזניק: אם בן-אדם הוא אנטישמי – אז עד הסוף.
מירל רזניק: אין אנטישמים של שלוש שנים, של שנתיים וחצי.
מירל רזניק: הוא לא אנטישמי.
מירל רזניק: לגבי הקטע של היהודי – אשתו יהודיה.
מירל רזניק: ואני מכיר אותו, רבותיי.
מירל רזניק: למה הכנסתם אותו לפני 15 הופעות, לפני 14 הופעות.
מירל רזניק: אם הוא בן-אדם אנטישמי, הייתם תופסים אותו בנפדל לפחות פעם או פעמיים.
מירל רזניק: אמת?
מירל רזניק: אין כזה דבר שהכל נקי, ופתאום נהיה מלוכלך.
מירל רזניק: תודה רבה.
חיים כץ: למה?
חיים כץ: כי אנחנו לא חכמים מדיי.
חיים כץ: כי אנחנו מזוכיסטים לעצמנו.
חיים כץ: לכן נתנו לו להיכנס לפני שנה - - -
מירל רזניק: אבל קח אותו 15 שנה אחורה.
חיים כץ: אז זה התגלה עכשיו.
חיים כץ: אתה לא חושד בי שאני מקהילה זו או מקהילה אחרת.
חיים כץ: אתה לא חושד בי, תאמין לי.
חיים כץ: אני בא בידיים נקיות.
מירל רזניק: אני אתך, אני לא נגדך.
קולט אביטל: רגע, בואו נעשה קצת סדר.
קולט אביטל: מטרת הוועדה הזאת היא לא להיכנס לוויכוחים האישיים והאנושיים – מי נתן כסף ומה נתן כסף.
קולט אביטל: זה לא הנושא.
קולט אביטל: אני חושבת שמגיע לכולנו להבין ולדעת אם האיש אנטישמי או לא אנטישמי, האם הוא חזר בו או לא חזר בו.
קולט אביטל: אם הוא חזר בו רק בארץ, ולא חזר בו בעיתונות ברומניה, אני חושבת שהמינימום שאנחנו יכולים לדרוש הוא לדעת מה הוא עושה ברומניה כדי להכחיש את מה שהוא אמר.