GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ראובן ריבלין: כל משפחה שלא נקלטת היא לא נקלטת.
ראובן ריבלין: אחינו הבוכרים, אני הייתי אצלכם, אבל אף אחד לא יודע כי אנחנו נסענו מהכנסת כדי להעביר אוהלים לניזוקי אפגניסטן, ואני לא רוצה לומר איפה אני עצרתי עם ההליקופטר, אבל שם פגשתי, בין יריות ליריות, את אנשי הפרלמנט של טג'יקיסטאן, והם סיפרו בצורה מעוררת התפעלות על הקהילה היהודית שעוד נשארה .
ראובן ריבלין: אבל בסך הכל הזיקה של כל יהודי ויהודי, יהדות בוכרה היא יהדות ידועה בזיקה ובשורשים שלה, קהילה ציונית מיסטית.
ראובן ריבלין: אנחנו עלינו לא בגלל שהרצל אמר לנו, כי הוא נולד רק מאה שנה אחרי שעלינו.
ראובן ריבלין: אנחנו עלינו מתוך ציונות מיסטית ואמונה שלמה שזו הארץ שלנו.
ראובן ריבלין: לכן אני באמת שמח שיש לנו אדם בשיעור קומתך, שעומד בראש המערכת, שאם אכן באמת הבשורה של העלייה המתחדשת, כתוצאה מסיבות כאלה או אחרות, אנחנו יודעים, היו כל מיני זרמים בעלייה לארץ, אבל כתוצאה מרווחה או מקשיים להגיע לארץ, האם באמת אנחנו ערוכים לעניין הזה.
ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שאנחנו בקלות בלתי נסבלת מתייחסים בשנים האחרונות לנושא העלייה, כמעט כאילו אנחנו עושים טובה.
ראובן ריבלין: אני בטוח שאתה ער לעניין זה, כי פתאום יבואו ויאמרו באה אלינו עלייה ואנחנו לא יכולים להתארגן, זה דבר שהוא לא נכון, ונוכח ההצהרה שבאה מפי שר שאומר אני מצפה לעלייה הרבה יותר גדולה בשנים הבאות, ותהיינה הסיבות אשר תהיינה, אני רוצה רק לשמוע אם אנחנו באמת ערוכים.
מיכאל נודלמן: חברים, אני לא יכול לתת לכולם זכות דיבור, אני רק אני רוצה לתת זכות שאלה לעולה.
אברהם שרונפולסקי: ב- 9 במרץ, נפגשנו עם ממלא מקום ראש הממשלה מר אהוד אולמרט ודנו על סוגיית פנסיה לעולים שעלו ארצה בגיל ארבעים וחמש פלוס ועבדו פה כעשר, חמש עשרה שנים, וזרקו פנסיה קטנטנה, ועכשיו כשהם על סף גיל פרישה הם נמצאים תחת קו העוני.
אברהם שרונפולסקי: מר אהוד אולמרט הבטיח לנו להקים ועד משותף בו ישתתפו נציגי מוסדות לקליטת עלייה, משרד האוצר, משרד הרווחה והמוסד לביטוח לאומי ומטרתו העיקרית לפתור את הבעיה.
אברהם שרונפולסקי: והשאלה היא האם ידוע לך משהו על הקמת הוועד הזה והאם אתה מוכן לטפל בנושא כל כך חשוב, ואנחנו מוכנים להגיש לך כל הנתונים, כל המסמכים הקשורים לבעיה.
אברהם שרונפולסקי: תודה.
מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד רק כמה מלים לקראת סיום.
מיכאל נודלמן: אני מסכים אתך בסדר העדיפות שאמרת, זה שפה, דיור ותעסוקה.
מיכאל נודלמן: אנחנו דיברנו עם צוות על שפה והחליטו שתהיה ישיבת ועדה על איך מלמדים שפה עברית.
מיכאל נודלמן: אנחנו החלטנו להזמין פה מומחים בשפה העברית, מהרדיו ומהטלוויזיה ואנחנו מקווים שגם המומחים של משרד הקליטה יבואו.
מיכאל נודלמן: בעניין בעיית דיור, אני לא מסכים עם כל הפוליטיקה של דיור, מקבצי דיור, אנחנו צריכים לשבור את כל הבתים האלה, מי רוצה בית של עשר, שתים עשרה, עשרים מטר דירה.
מיכאל נודלמן: אף אחד לא רוצה.
מיכאל נודלמן: אני גם לא מבין, למה כל אזרח ישראלי צריך שיהיה לו בית.
מיכאל נודלמן: יש מדינות לא פחות עשירות מישראל, כמו שוויץ, רק ל- 40% יש בית פרטי, 60% גרים בשכר דירה.
מיכאל נודלמן: אני גם דיברתי עם שר השיכון על בניית דיור ציבורי, כי זה ימנע שכונות עוני.
מיכאל נודלמן: ביקרתי בבתים כאלה בגרמניה, בארצות הברית, בכל המדינות שהייתי בהן, וזו השיטה הכי טובה.
מיכאל נודלמן: גרים שם מכל השכבות, אין שם עוני ואין הרגשה שאתה נכנס לאיזו מדינה אחרת.
מיכאל נודלמן: אני דיברתי עם השר שטרית, הוא תומך בזה ואני חושב שזו השיטה הכי טובה.
מיכאל נודלמן: לא כתוב שכל יהודי צריך לקנות בית פרטי.
ראובן ריבלין: הוא תומך, אבל לא מבצע.
ראובן ריבלין: אנחנו נעודד, זה לא עניין של אופוזיציה וקואליציה.
ראובן ריבלין: אני מדבר כרגע, הרעיון הוא רעיון שנדמה לי מטאטא את הבעיה מתחת לשטיח כבוד היושב ראש.
ראובן ריבלין: זה דבר חשוב, אבל זה צריך להיות בהחלטת ממשלה אמיתית, עם יכולת לגבות אותה.
מיכאל נודלמן: אני מבין את זה שהשר שטרית לא יכול לבצע את זה לבד, אבל זו השיטה הכי טובה.
מיכאל נודלמן: בכל העולם יש את השיטה הזאת, רק בישראל יש שיטה אחרת.
מיכאל נודלמן: יש לי עוד שאלה, עוד כמה זמן אנחנו נצטרך בכל שנה לבקש תוספת לתקציב מדענים עולים?
מיכאל נודלמן: האם אי אפשר להכניס את זה לתקציב הרגיל, כך שהם יהיו רגועים ואנחנו נהיה רגועים?
זאב בוים: בעניין הדיור, אני רוצה לומר מספר מלים, שחביב קצב יאמר 'לא להיכנס לויכוחים', אבל יש כמה דברים ששמענו בעיקר מאלכס טנצר וכדאי שנאמר פה, ונקשר את זה גם עם תפיסה בכלל של דברים שנאמרו גם על ידי ח"כ ריבלין ויושב ראש הוועדה.
חביב קצב: קודם כל מבחינת הנתונים, אנחנו במשרד היינו חברים בוועדה שאלכס מחזיק את הדו"ח שלה ביד שלו.
חביב קצב: אנחנו היינו חברים בוועדה, המשרד שלנו הוא זה שהקים את הוועדה.
חביב קצב: המטרה שלנו היתה לבחון בשנת 2000 סוגי פתרונות דיור להפקת לקחים על כל מה שהיה מתחילת העלייה בשנת 1990 ומה שקרה עד אז.
חביב קצב: בשנת 1996, התחלנו ברעיון של הקמת מקבצי דיור.
חביב קצב: היום יש לנו למעלה משבעים מקבצים פעילים, יש לנו שני מקבצים שהם ישנים, אחד בדירות קטנות, שני בירושלים.
חביב קצב: מתוך מאה עשרים וחמש יחידות דיור, יש שמונה עשרה יחידות דיור בגודל של עשרים מטר, זה הכל.
חביב קצב: יש את כל המכרזים שפרסמנו בתנאי המכרז, וזה מה שקורה בשטח, אנחנו מדברים על גודל דירה ליחיד עשרים וחמישה מטר לפחות, נטו, וגודל דירה לזוג זה שמונים ושישה מטר נטו.
אלכס טנצר: חידוש מכרז?
חביב קצב: אני לא מדבר על חידוש.
חביב קצב: תשמע מה שאני אמרתי, הוועדה הזאת הובלנו אנחנו במשרד על שני דברים: אחד איך לצמצם את העלויות במכרזים של מקבצי דיור, ובהתאם להמלצה שלנו אגף תקציבים באוצר אישר הגדלת חוזה המקבצים מחמש שנים לעשר שנים, דבר שאיפשר לנו גם לדבר על תקופה יותר ארוכה וגם להפחית את העלויות.
חביב קצב: דבר שני, בחוברת אנחנו התייחסנו לשכירות ארוכת טווח, זאת התכנית שגם אנחנו הפעלנו ומפעילים גם כרגע.
חביב קצב: היום בשלב זה בפעילות.
חביב קצב: אנחנו לא מסתפקים בזה, אנחנו מפיקים את כל הלקחים.
חביב קצב: יותר מזה, כל מה שאנחנו עובדים בנושא המקבצים אנחנו עובדים ביחד עם יועצים כלכליים, עם שמאים, בניהול משא ומתן, ואנחנו עובדים בתנאי מכרזים.
חביב קצב: אנחנו עברנו בתנאי מכרזים שבעה בג"צים, ובג"צים במכרזים הגוף שעומד בבג"צ הוא עומד, סליחה על הביטוי, עירום ועריה.
חביב קצב: מול הבג"צ, מול השופט.
חביב קצב: כל הפרוטוקולים חשופים.
חביב קצב: ושבעה בג"צים אנחנו עברנו אותם בהצלחה שבתי המשפט הכשירו לנו את כל המכרזים שאנחנו עשינו.
חביב קצב: זאת הגישה, אני מזמין כל מי שרוצה להסתובב ולראות במקבצים שאנחנו מאכלסים אותם.
מירלה גל: אני רק רוצה להעיר שלמרבה האבסורד כשהיה לנו מקבץ דיור שבאמת הדירות גם לתפיסתנו לא היו ראויות בו, ורצינו לפנות את האנשים, הם הלכו לבג"צ כדי למנוע את ההוצאה שלהם.
זאב בוים: עלה עניין הגיור פה ובעיית פטור ממכרז, זה בתהליך של סיכום העניין, לא יעצור שום דבר את הגיור.
זאב בוים: פעם אחת לא העניין הזה, אני מתנגד לעניין הזה של פתיחה למכרזים והפרטות וכל הדברים האלה, במקרה הזה.
זאב בוים: דברים אחרים זה מדיניות נכונה, ברוב המקרים.
זאב בוים: אבל לא במקרה הזה.
זאב בוים: זה מקרה מורכב, זה מקרה רגיש, הוא מבוסס על ועדת נאמן, מי שיודע, זה נס שהיתה ועדת נאמן שהצליחה לאגד ביחד את כל הזרמים ביהדות.
זאב בוים: כל פתיחה של העניין הזה מערערת את העסק ומסכמת אותו.
זאב בוים: אני ככה פניתי גם לראש הממשלה ולשר האוצר נגד עמדת החשב, העניין הזה לא ייפסק, והפטור יימשך.
זאב בוים: יש גם חסמים אחרים, אני חושב שאתה מכיר אותם, לא פה, יכול להיות שצריך לעשות על זה דיון נפרד.
זאב בוים: גם פה הצורך לתת גיבוי ותמיכה למכון ללימודי היהדות, כל המערכת המיוחדת הזאת לגיור בתהליך יותר מהיר, זה באינטרס של מדינת ישראל.
זאב בוים: זה חובה עלינו לעשות את זה.
זאב בוים: ולכן ככה צריך לראות את זה.
זאב בוים: יש כל מיני, תקרא לזה שועלים קטנים שמחבלים בכרמים שאותם צריך ככה להזיז הצידה שלא יפריעו.
זאב בוים: זה דבר אחד.
זאב בוים: לא לפי סדר.
זאב בוים: אין קליטה טובה, אנחנו אצלנו התהפכו היוצרות במדינה.
זאב בוים: פעם נניח אמרנו שעם קום המדינה 550 – 600 אלף יהודים, מדינה חדשה, לממשלה, סליחה על הביטוי, "אין גרוש על התחת", שני מיליון יהודים באים בטווח של שנתיים עד 1951, אוהלים, מעברות, מחנות בריטיים, הממשלה בחוסר אמצעים מוחלט.
זאב בוים: מי קלט את האנשים?
זאב בוים: האוכלוסייה הותיקה, כמה "ריבלינים" כאלה יש שיהיו בריאים?
זאב בוים: הרוב היו גם הם לא מזמן עולים חדשים, ובכל זאת החברה התגייסה.
זאב בוים: זו לא נוסטלגיה, אני זוכר את זה בתור ילד איך ההורים שלי בבנימינה נסעו למעברה, כולם שם.
זאב בוים: ובחורף 1950 – 1951, כשהשלג גרם לקריסה של האוהלים בכל הארץ, הכניסו את הילדים לבתים והחזיקו אותם כל החורף.
זאב בוים: אני זוכר אצלנו, בחדר אחד שישה ילדים.
זאב בוים: מה קרה עכשיו?
זאב בוים: עכשיו יש מדינה מסודרת, אחרי חמישים ושמונה שנים, יש ממשלה, יש שר, יש משרדים, יש תקציבים, והמוסדות האלה הם הקולטים.
זאב בוים: ואז אם יש בעיות בקליטה כמובן הכל מופנה והמימסד צריך לטפל בעניין הזה.
זאב בוים: אבל אין ולא יהיה קליטה אמיתית אם החברה הותיקה לא תפתח לב וזרועות ותלווה ברמה של אחד על אחד.
זאב בוים: אני, יש לי איזה חלום, ואני הולך לבדוק וליישם חלק ממנו לפחות, או כמה שאפשר ממנו.
זאב בוים: היה איזה מבצע יפה, שוב, מהניסיון שלי בתפקידי הקודם, אמץ לוחם, אני אומר לחברה הותיקה – אמץ עולה.
זאב בוים: וגם פה, אני לא רוצה להגיד על עצמי, אני מכיר גם הרבה אנשים אחרים, ויש בחברה הותיקה, שעושים את זה.
זאב בוים: זה לא האימוץ, זה עניין של ליווי.
זאב בוים: זה לא משהו שדבוק לך עשרים וארבע שעות, לא, זה עניין של יחס, זה עניין של נכונות להקדיש קצת, זה עניין של ללוות.
זאב בוים: אני בהחלט איעזר גם בשושנה וגם במריו אני אחזק את זה.
זאב בוים: אצלכם יש בעיה אחרת, שאתם בעצם אומרים ארגונים ואתם רוצים תוספת תקציבים לארגונים.
זאב בוים: זה עניין בפני עצמו.
זאב בוים: אני לא מדבר על זה עכשיו.
זאב בוים: אם צריך תוספת לארגונים, אני חושב שגם קיבלו בתקציב הזה, אבל זה נראה.
זאב בוים: אני אבל כן מקבל שהחברה הותיקה אבל המאורגנת כמסגרת שהיתה פעם לעולים חדשים היא קיימת ועדיין זה בהחלט מכשיר מצויין, בגלל שפות, בגלל דברים אחרים, ובכלל מכיוון שהאנשים האלה המאורגנים הם בודאי יודעים איזה חבלי קליטה, איזה קשיים יש בעניין הזה.
זאב בוים: באופן רחב ביותר, אני קורא לארגונים הכלכליים הגדולים במדינת ישראל.
זאב בוים: היום יותר ויותר נכנס שבארגונים כלכליים, חוץ מהדו"ח השנתי לדירקטוריון על המאזן הכספי הכלכלי צריך להביא דו"ח חברתי, מה החברה עשתה, מה עשה הארגון בתחום החברתי.
זאב בוים: אני אלך לבנקים ואני אלך ל"אינטל" ול"אמדוקס" ול"קונוורס" ו"לטבע" ו"לסטף ורטהיימר", לכל אלה שמחזיקים בארגונים שלהם עשרות אלפי עובדים, שכל ארגון כזה יטיל משימה חברתית של קליטת עלייה.
זאב בוים: זה הכרח.
זאב בוים: זה אולי הדבר הכי חשוב.
זאב בוים: אז זה כמה שאפשר בקיצור.
זאב בוים: אני רוצה "לאחוז את השור בקרניו", חבר הכנסת ראובן ריבלין שאל שאלה נכונה.
זאב בוים: אנחנו מדברים על העלאת המספרים, אני הצגתי את העניין הזה של עלייה המונית, אבל שנדע את המספרים, אם היום 22,000 אנחנו רוצים להגיע בעוד שנתיים, בשישים שנה למדינה, ל- 60 אלף עולים, וזו צריכה להיות המטרה.
זאב בוים: האם הממשלה ערוכה?
זאב בוים: ברגע זה אני חושב שהיא לא ערוכה.
ראובן ריבלין: אם היו מגיעים חמש מאות אלף בטוח שהיא היתה נערכת, כי לא היתה לה ברירה.
ראובן ריבלין: השאלה היא האם ב- 60,000 היא בכלל שמה לב?
זאב בוים: אני הקדמתי את הצבת המטרה, כי אני חושב שזה נכון להציג את המטרה ולכנס סביב המטרה הזאת את האמצעים כדי ליישם אותה.
זאב בוים: אני אלך אל הממשלה, קודם כל אל ראש הממשלה, ואנחנו נצטרך להסכים, אני אשתדל לשכנע, אני מעריך כמו שאני מכיר את ראש הממשלה שהוא יקבל את הרעיון הזה, ואז אני אבוא ויחד אתו נכין תכנית איך באמת נערכים, עם התקציב של 2006, אני כבר עובר לעניין של קיצוצי תקציבים, אנחנו מהתקציב פלט מעשרים ושבעה וחצי מליון שקל שהיינו צריכים לקצץ עכשיו ב-2006 קיצצנו בסוף אחרי זה, מזערנו את הקיצוץ.
זאב בוים: הקיצוץ בפועל הוא שישה וחצי מליון שקל.
זאב בוים: בתוך זה גם נוספו תקציבים שחברי כנסת,
ראובן ריבלין: למה העלייה והקליטה לא נחשב למשרד רווחה מהמדרגה הראשונה?
זאב בוים: אני לא מאושר מהתקציב הזה, ואני רוצה לברך חברי כנסת, חוצה מפלגות, שהשיגו, בדרך שחברי כנסת יודעים להשיג תקציבים שאיזנו מחדש בסעיפים, כולל למדענים, דרך אגב כולל גם לארגונים, ועוד כמה סעיפים מאוד חשובים.
זאב בוים: אבל זה רק בשביל להתחיל לדבר על תקציב 2007.
זאב בוים: תקציב 2007 בעניין הזה זה יהיה מבחנה של הממשלה.
זאב בוים: של להתחיל להגיע תוך שנתיים למה שאנחנו רוצים.
זאב בוים: בעניין הפלשמורה, הולך לפי דרישתי להיות נדון בשבוע הבא בוועדת שרים לענייני פלשמורה כדי שהממשלה החדשה בישראל תקבל החלטה.
זאב בוים: נכון, היו החלטות על שלוש מאות והיתה החלטה אחרונה להכפיל, ולא הוכפל.
זאב בוים: ולא חשוב עכשיו מה הנסיבות, חלקן אובייקטיביות, חלקן אחרות, חלקן בידי וחלקן גם לא בידינו.
זאב בוים: אבל אני באתי, על רקע הויכוח הזה, או העניין הזה של מדיניות שנקבעה ולא מיושמת, יש ממשלה חדשה בישראל, היא תצטרך להחליט החלטה.
זאב בוים: ובשבוע הבא, אם זכרוני אינו מטעה אותי, ועדת שרים לענייני פלשמורה, שראש הממשלה עומד בראשה, תדון בעניין הזה, והיא תצטרך לקבל החלטה.
זאב בוים: את עיקרי הדברים אמרתי.
זאב בוים: אני מסכים עם אדוני היושב ראש בעניין מדיניות של שכר דירה, אני שמח ששר הבינוי והשיכון, הוא צריך להוביל את העניין, אבל הוא יקבל בהחלט תמיכה מאתנו.
מירלה גל: אמר השר ואני גם בסיפא של דבריי דיברתי על החשיבות של הארגונים והעמותות.
מירלה גל: אבל חשוב לי מאוד להדגיש, אנחנו מדי פעם שומעים מתקפות עלינו בנושא של התקציב.
מירלה גל: כשאני מסתכלת על הנתונים של העברת התקציבים של משרד הקליטה לעמותות ולארגוני העולים, בהשוואה של 2005 ו- 2004, למעט ארגון אחד כל שאר הארגונים קיבלו הרבה יותר כסף ב- 2005 מאשר ב- 2004.
מירלה גל: אז לפחות במישור הזה אני מבקשת ליישר את ההדורים, משרד הקליטה תומך, וימשיך לתמוך ככל שניתן בארגוני העולים.
מירלה גל: אני רוצה גם לומר משפט אחד בנוגע לארגונים.
מירלה גל: נכון שלארגונים יש חשיבות רבה, אבל אנא אל תקלו ראש בתפקיד של משרד הקליטה, יועצי הקליטה של משרד הקליטה.
מירלה גל: אנחנו עשינו רפורמה מאוד משמעותית מבחינת קליטת העולים במדינת ישראל, מבחינת היחס שהם מקבלים.
מירלה גל: הרפורמה שנקראת אחד על אחד, ועל פי כל סטטיסטיקה שאנחנו מסתכלים עלייה מספר עולים רב יותר מגיע ללשכות, יותר השמות, יותר קשר, כל עולה מקבל יועץ קליטה דובר השפה שלו.
מירלה גל: אז אנא, קצת קרדיט גם לעובדי משרד הקליטה הכל כך מסורים שעושים עבודתם נאמנה.
מירלה גל: לגבי הנושא של העברת אברהם נגוסה, במענה לשאלה שלך למה משרד החינוך לא יודע, אז משרד החינוך יודע וגם הרשויות יודעות, אנחנו מעבירים מדי חודש ומדי רבעון את הנתונים על רכישת דירות של העולים, ולכן הטענה הזו פשוט איננה נכונה.
ליאון אמיראס: אני לא יכול לשמוע פשוט, אנחנו בענייני מונדיאל, להכניס גול בדקה השמונים ותשע, מירלה, עם כל הכבוד, תסתכלי בנתונים.
מירלה גל: התאחדות עולי אמריקה הלטינית, שנדמה לי שאתה מייצג אותה, בשנת 2004 קיבלה חמישים אלף שמונה מאות ארבעים ושמונה ובשנת 2005 קיבלה ששים ושבע אלף חמש מאות שמונים ושש.
ליאון אמיראס: יפה, ואני אגיד לך משהו.
ליאון אמיראס: הזאב הגדול שלנו, זאב ביילסקי, נתן לנו מיליון שקל, ועכשיו לא יהיה לנו כסף.
ליאון אמיראס: אתם נתתם 50 אלף שקל כדי שנקנה מה שנקרא "תנור ושמיכה לעולה".
ליאון אמיראס: ככה לא בונים מדינה, וככה לא בונים עלייה.
ליאון אמיראס: אני מאחל הצלחה לזאב הגדול השני, זאב בוים, ואני מניח שהוא יעזור לנו כי הוא מזדהה בנושא קליטה, הכרנו אותו כראש עיריית קרית גת, אבל זה לא נכון מה שאת אומרת.
ליאון אמיראס: הסכום שאני מקבל ממשרד הקליטה כהתאחדות עולים, זו בושה וחרפה.
ליאון אמיראס: אני מודה לסוכנות היהודית מה שהם עשו, אין לי מלים לומר לסוכנות, שאני חי חמישים שנה לאור הסוכנות.
ליאון אמיראס: אני לא רציתי לדבר, אבל אני לא יכול לשמוע מה שאת אומרת מבלי להתגונן.
ליאון אמיראס: אני קיבלתי חמישים אלף שקל על מנת,
ראובן ריבלין: יותר טוב באמת שתבוא בכל פעם לכנסת ותאמר את הדברים שיש לך ביקורת, כי אני הייתי ב"בואנוס איירס", ובעיתון התפרסם איזשהו מאמר שלך והייתי מאוד נבוך, לא ידעתי מה לענות לעניין לאנשים.
מיכאל נודלמן: זה נושא חשוב.
מיכאל נודלמן: יושבים פה נציגים מאוקראינה, מבלרוס, באותו מצב.
מיכאל נודלמן: אולי אחרי הדיון הזה יהיה עוד אחד.
מיכאל נודלמן: אני מברך שוב את השר החדש.
מיכאל נודלמן: תודה רבה, הישיבה הנעולה.
מיכאל נודלמן: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנושא מצבם הקשה של העולים מאתיופיה.
מיכאל נודלמן: זו הצעה לדיון מהיר והיוזמת היא חברת הכנסת קולט אביטל.
קולט אביטל: בוקר טוב אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת ובוקר טוב לאורחים.
קולט אביטל: האמת היא שאני ביקשתי לקיים דיון מהיר בנושא קהילת יהודי אתיופיה והמשבר המתמשך ואולי משבר שהופך ליותר דרמטי בזמנים האחרונים כי אין שבוע או אין כמעט יום שאנחנו לא פותחים את העיתון או כלי תקשורת מבלי לראות, מבלי לקרוא, מבלי להתייצב מול איזה טרגדיה חדשה.
קולט אביטל: או אלימות בתוך המשפחה או מקרי התאבדויות.
קולט אביטל: לפני כעשרה ימים, ביחד עם נשיא המדינה ועם שר הקליטה, היינו בטקס ממלכתי לזכרם של ארבעת אלפים מבני העדה, שקיפחות את חייהם בדרך לארץ.
קולט אביטל: כולם העלו על נס את גבורתם של אנשי הקהילה, אבל דיבורים לחוד ומעשים לחוד.
קולט אביטל: אנחנו מדברים על קהילה שמונה היום 105 אלף איש, אנחנו מדברים על כך שלפחות 70 אחוז מביניהם אינם מועסקים, אנחנו מדברים על כך שרובם חיים במצב סוציו-אקונומי מאד קשה, אנחנו מדברים על סטטיסטיקות שהגיעו אלי, שלא תמיד גלויות על כך שבזמן האחרון, בשנה האחרונה היו כמעט 200 מקרים של התאבדויות.
קולט אביטל: אנחנו שומעים על מקרים של ילדים שלא נקלטים בבתי ספר, אנחנו קוראים בעיתון על עולה חדשה שנאנסת במרכז קליטה ואין טיפול בנושא הזה.
קולט אביטל: מי כמוני, שישבה בוועדה הזאת, יודעת שניסינו להתייחס לנושא הזה במשך השנים האחרונות.
קולט אביטל: אין לי טענות, ואני באה ואומרת: נכון, הממשלה, הסוכנות היהודית, כולם עושים מאמצים אדירים, משקיעים המון כספים והמון מאמצים, אבל אנחנו נמצאים היום במצב שאפשר להגדיר אותו רק כמשבר מאד עמוק, שאם לא כן לא היו כל כך הרבה מקרים של אלימות, של התאבדויות, של נשירה מבתי ספר ושל פנייה לאלכוהול ולסמים.
קולט אביטל: אנחנו בוועדה הזאת, טיפלנו בכל אחד מהנושאים בנפרד, בנושא החינוך בנפרד, בנושא התעסוקה בנפרד, בנושא האלימות נגד נשים בנפרד, בכל נושא הדיור, ומידי פעם התייחסנו למה שאנחנו יודעים כתופעות של גזענות בחברה הישראלית ובעיקר בבתי ספר.
קולט אביטל: אנחנו יודעים שיש עדיין בתי ספר שלא מוכנים לקבל את בני העדה.
קולט אביטל: אנחנו טיפלנו בשלושת אלפים מבני העדה, אשר סיימו אוניברסיטאות ואינם מועסקים, ובמקרה הטוב כאשר נותנים להם אפשרות להיות מועסקים, מציעים להם להיות מאבטחים.
קולט אביטל: אני בכוונה מציירת תמונה, שהיא רחוקה מלהיות משמחת.
קולט אביטל: שוב אני רוצה לחזור ולומר, כל הסטטיסטיקות ידועות, המקרים מתפרסמים כל יום מעל גלי האתר והתקשורת, אנחנו יודעים שהממשלה משקיעה, אנחנו מדברים על כך שהקבוצה היחידה שמקבלת סיוע כל כך מסיבי מהממשלה לצורך דיור היא הקבוצה של בני אתיופיה שמקבלים משכנתא עד 90 אחוז מהסכום כמענק.
קולט אביטל: אבל, הבעיה שלנו היא לא רק מה שאנחנו משקיעים, אלא מבחן התוצאה.
קולט אביטל: אם אנחנו מסתכלים על עיר כמו קריית מלאכי, ש- 50% ממנה הם עולים, שאין שם לעירייה שום אמצעים ושום כספים להעסיק עובד סוציאלי, שראש העיר בא ומספר לנו על כל כך הרבה מקרי התאבדות אצלו, ושאין שם כמעט תעסוקה.
קולט אביטל: אם אנחנו מדברים על כך, שהתוצאה בסופו של דבר היא הכנסתם של אתיופים לגטאות של עוני, אנחנו חייבים לעצור לרגע ולשאול אם מה שאנחנו עושים אנחנו עושים באמת בתבונה.
קולט אביטל: אם מבחן התוצאה לא נתן את מה שאנחנו רצינו, האם באיזשהו מקום אנחנו לא טועים?
קולט אביטל: אני לא מתעלמת, אני יודעת כמה הפרויקט הלאומי האתיופי עושה בנושא החינוך ואני יודעת כמה משרד החינוך משקיע ואני יודעת שיש באמת מקרים של הצלחות ואנחנו מדברים על דור שני של אנשים באמת מוצלחים אבל גם האנשים המוצלחים האלה נתקלים בדעות קדומות בתוך החברה, מתקשים למצוא מקום עבודה כי ברגע ששומעים את המבטא שלהם אומרים רגע, רגע, המקום כבר תפוס.
קולט אביטל: לכן מה שאני באה היום ואומרת, זה לנסות לדבר על המכלול.
קולט אביטל: מכלול שהוא משברים, משבר בתוך המשפחה ומשבר בתוך החברה, ואנחנו יודעים היטב כי הסבירו לנו לא פעם ולא פעמיים מהן הסיבות.
קולט אביטל: אנחנו יודעים שיש משבר במשפחה בגלל אובדן האוטוריטה של האב, אנחנו יודעים שתנאים סוציו-אקונומיים הם משפיעים אבל אני לא מתרשמת שאנחנו אמת מסיקים את המסקנות במכלול, ומה שאני באה היום אולי בתור זעקה של אדם בודד כרגע ואני מקווה שאני לא בודדה בזה, ודאי יש הרבה כמוני שחושבים כך שאם משהו לא בסדר, אם משהו שעשינו עד עכשיו לא הצליח אז צריך לעצור ולעשות בדק בית במה הצלחנו, במה נכשלנו, איזו שיטה פועלת, איזו שיטה לא פועלת.
קולט אביטל: ולא להמשיך להזרים כספים באותם הדברים, באותן התוכניות שלא מצליחות.
קולט אביטל: בואו נעשה בדק בית.
קולט אביטל: אני היום באה מהמקום שבו אני נמצאת, ואני לא באופוזיציה אלא בקואליציה, ואני לא באה חלילה להגיד ממשלה איומה.
קולט אביטל: כל ממשלות ישראל כנראה ניסו, ומשהו נכשל פה.
קולט אביטל: אז בואו נעצור ובואו נשאל במה אנחנו הצלחנו, במה אנחנו נכשלנו ובואו ננסה לתקן את המצב הזה לפני שיהיה מאוחר מדי.
קולט אביטל: אני יודעת שיותר משישים אחוז מהחברה האתיופית הם בני נוער בהם אנחנו צריכים להשקיע היום, הם אנחנו צריכים לתת תקווה.
קולט אביטל: בזמן האחרון, אדוני יושב ראש הוועדה, אני אפילו שמעתי על מקרים שלא ידעתי עליהם קודם, וזה בני העדה שעוזבים שיורדים מהארץ.
קולט אביטל: תאר לך מצב אבסורדי כזה, שאנחנו עושים מאבק להביא הנה אנשים מתוך איזה רצון להציל אותם מהמצב הסוציו –אקונומי הקשה באתיופיה, ובעצם בני נוער חוזרים לאתיופיה לחפש שם עבודה כי הם לא מצליחים למצוא פתרון בארץ, ואפילו מצב אבסורדי שבו בני העדה, נוסעים לארצות הברית כי הם מרגישים יותר קרובים למה שנקרא "ה- Africans Americans", לאמריקאים השחורים, מאשר לבני עמנו פה בארץ.
קולט אביטל: אלה מצבים קיצוניים אבל זה לא הרוב.
קולט אביטל: הרוב הוא רוב שקט, קהילה טובה, אנשים מצוינים שבהם ואתם אנחנו צריכים לעבוד כדי למצוא את הפתרונות.
מיכאל נודלמן: אנחנו הזמנו לישיבה נציגי משרד לביטחון פנים, משרד האוצר, משרד החינוך, משרד הקליטה ועלייה, הסוכנות היהודית, האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, הפרויקט הלאומי האתיופי, המרכז האקדמי רופין.
מיכאל נודלמן: אני רוצה שנציגי הפרויקט הלאומי האתיופי, יגידו לנו מספר מילים.
ראובן מרחב: שמי ראובן מרחב ואני יושב ראש הפרויקט הלאומי האתיופי, על ידי יושבת נגיס נגשה מנכ"לית הפרויקט הלאומי האתיופי.
מיכאל נודלמן: בבקשה, מה אתם חושבים על המצב?
ראובן מרחב: הסיפור של קליטת יהודי אתיופיה, הוא אחד הסיפורים המופלאים ביותר בתולדות הציונות.
ראובן מרחב: יש פה סיפור קלאסי של כוס מלאה וכוס ריקה ואנחנו נמצאים במאבק מתמיד להעביר יותר חלקים לכוס המלאה מאשר לכוס הריקה.
ראובן מרחב: התמונה שחברת הכנסת קולט אביטל, עמיתתי בעבר ובהווה ציירה, כל הנתונים שהיא נתנה הם נכונים אולי למעט העובדה, ש- 70% מהעדה האתיופית לא מועסקים, ואנחנו מדברים על 70% מכוח העבודה ולא מהקהילה.
ראובן מרחב: אבל אנחנו צריכים לראות, ואני לא בטוח שיש פה הרבה אנשים מלבדי שחיו באתיופיה, מאיפה באה הקהילה הזאת, מאיזה מצב חברתי, מאיזה מצב כלכלי, מאיזה תנאים טבעיים הם באו ומה היתה חריפות המעבר שלהם מאתיופיה לישראל.
ראובן מרחב: אני חושב שזה המעבר החריף ביותר שהיה אי פעם בתולדות הציונות שנעשה בדור אחד.
ראובן מרחב: ואני לא מקל ראש לרגע אחד בקשיים שישנם, נגיסט מנגשה מנכ"לית הפרויקט ועמיתתי מאז יולי 2003, שהיא אחת הנציגות הבולטות של העדה גם מן הבחינה המקצועית, היא עכשיו מסיימת דוקטורט במדעי החברה, היא היתה יושבת ראש נציגות העדה האתיופית בפרויקט הלאומי והיא מנכ"לית מוצלחת מאד של הפרויקט והיא עתידה לעשות את זה הרבה יותר טוב ממני.
ראובן מרחב: אני רק יכול לומר לכם שהגישה האינטגרטיבית שמשלבת את הקהילה האתיופית בפתרון של הבעיות, שרואה בקהילה האתיופית חלק מהפתרון ולא רק חלק מהבעיה, זאת הגישה היחידה שיכולה להצליח ואנחנו את הגישה הזאת אימצנו כולנו וזה המפתח להצלחה.
ראובן מרחב: עובדה שלימיני יושב הנציג שנראה צעיר אבל הוא בכיר מאד במשרד האוצר ואפילו משרד האוצר אימץ את הגישה הזאת.
ראובן מרחב: הדבר היחידי שאני יכול לומר לכם, שאין קיצורי דרך ואת קיצורי הדרך שישנם אנחנו עושים כולנו ביחד.
ראובן מרחב: אם יש לנו היום 3,000 בוגרי אוניברסיטאות ואם יש לנו היום כשליש מקהל הילדים שעושים תגבור לבגרויות ברמה של 5 יחידות במתמטיקה, באנגלית ובמקצועות ידועים, שזה מפתח הכניסה לחברה המודרנית, זה הישג שצריך להתברך בו.
ראובן מרחב: אבל, זה לא מונע במאומה את הניסיון הגדול מאד שכולנו צריכים לעשות, על מנת לפתור את הקשיים שחברת הכנסת קולט אביטל דיברה עליהם.
ראובן מרחב: אני מבקש מנגיסט להמשיך.
נגיסט מנגשה: אני רוצה לברך על היוזמה של חברת הכנסת קולט אביטל.
נגיסט מנגשה: נתונים כבר נאמרו המצב לא הלך והשתפר, אנחנו בתקופה אחרונה העדה נמצאת באמת בלחץ מתמיד, אנחנו כל פעם בכותרות, בכותרות לא חיוביות ביותר, האם כן נאמר מתוך עשר נשים ארבע נשים נרצחות יוצאות אתיופיה אז המצב לא כל כך משמח.
נגיסט מנגשה: זה בנוסף להתאבדויות שאנחנו שומעים ומגיעים אלינו גם במסגרות החינוך הפורמליות שאין בהן עדיין טיפול.
נגיסט מנגשה: הפרויקט הלאומי האתיופי, אדוני היושב ראש, מכיוון שאתה חדש אני קצת אסביר, הוא פרויקט משותף של ממשלת ישראל ויהדות התפוצות שבמחשבה הראשונה שהמדינה חשבה שגם כן שבאמת היינו בתקופה די קשה שקיבלה החלטה להשקיע 660 מיליון דולר למשך 9 שנים, 330 מהמדינה ו- 330 מיליון דולר מארצות הברית או מהתרומות היה אמור להיות היא החלטת ממשלה משנת 2001.
נגיסט מנגשה: למרות ההצהרות האלה הפרסומים שהעדה קיבלה הציפיות היו מאד גבוהות שהפרויקט הזה יביא גם את הכסף והעדה תקבל טיפול מתמיד, מקיף, החלום הזה לא התממש.
נגיסט מנגשה: התחלנו את הפרויקט הזה בשני מיליון דולר ב- 2004 – 2005, החלטנו להתמקד בנוער בבית ספר ונוער במצבי סיכון בגילאים 13 עד 18 , סיוע לימודי והכנה לבגרויות.
נגיסט מנגשה: מתן מענה לאותם נערים שאינם במסגרת שנמצאים גם ברחובות על ידי הקמת מרכזי איתור וטיפול לאותם נערים ובניית קהילה והעצמת הקהילה.
נגיסט מנגשה: כרגע הפרויקט הלאומי מכסה מתוך אוכלוסיית היעד שלו, כ- 10,000 עולים כאשר מתוכם כ- 5,500 תלמידים שהם במסגרת בתוכנית "עתידים" ו- 4,500 בבתי הספר, בחיזוק לימודי והכנה לבגרויות.
נגיסט מנגשה: בחיזוק אמוציונאלי.
נגיסט מנגשה: ההשקעה כרגע ההשקעה לטווח ארוך, אנחנו לא רוצים להתעסק בכיבוי שריפות, אנחנו יודעים שכל פעם עולים סימפטומים בתקשורת, ההשקעה וטיפול וכיבוי שריפות לא יוציא את העדה מהמצוקה הקיימת.
נגיסט מנגשה: לכן, השקעה לטווח ארוך תביא שינוי בתוך העדה.
נגיסט מנגשה: אני ארצה קצת גם להתייחס לעומת הנתונים הקשים שעולים היום גם בתקשורת העדה צמצמה פערים עצומים בתוך עשרים שנה שאנחנו נמצאים בישראל.
נגיסט מנגשה: סטודנטים באוניברסיטה מספר לא מבוטל, קרוב לשלושת אלפים בוגרי אוניברסיטה, אנחנו התחלנו את החיים שלנו מאפס כאן.
נגיסט מנגשה: ההנחה המרכזית היא שהיינו יכולים להגיע יותר רחוק אם נתעסק כולנו בהשקעה בטווח הארוך ולא בכיבוי שריפות.
נגיסט מנגשה: לכן אנחנו מצדיעים לכל אחד שמשקיע, אנחנו עובדים עם כולם בשיתוף פעולה, אני מצפה מכאן מהועדה לא שנוכל כולנו לדבר ונצא מכאן, אני מקווה מאד שתתקבל החלטה נכונה גם לקדם, גם הפרויקט מצפה בגדול לקבל את הבטחת הכספים מהמדינה למשך 9 שנים.
יצחק זיו: קודם כל אני מברך על הישיבה כי אנחנו כולנו היום בתקופה האחרונה עדים למה שקורה בעדה האתיופית ואני רואה דחיפות ראשונה בגישות עם הגיל המבוגר כי שם קורים כל האסונות.
יצחק זיו: אם זה במסגרת גישות על הגיל, הרצאות, להיות יותר מעורבים.