GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מנחם אריאב: והנה נפתחת שנה ומקצצים עכשיו, ביוני, רטרואקטיבית מינואר.
מנחם אריאב: זה לא יכול להיות.
מרינה סולודקין: גם לאמהות חד-הוריות.
מנחם אריאב: תבינו את העומס של כמות הקליטה בישוב.
מנחם אריאב: זה משבש את כל ההערכות שלנו, שלא לדבר על עניין הדירות.
מנחם אריאב: במשך כמה שנים הקימו מרבצי דיור, זה סייע מאד לעולים.
מנחם אריאב: הפסיקו את זה.
מנחם אריאב: צריך לשלם שכר דירה – ושוב אני לוקח אותנו כדוגמה – 300$.
מנחם אריאב: המשפחה מקבלת 2400 שקל מהביטוח הלאומי – עוד לפני הקיצוץ – חצי מזה הולך לשכר דירה.
מנחם אריאב: שלא לדבר על תרופות ודברים אחרים.
מנחם אריאב: אני לא רוצה להביא פה, לא לבכי ולא לכאב, אבל זה חוסר התחשבות מוחלט בשירותים שאנחנו נותנים כרשויות מקומיות לכל המערכת.
מנחם אריאב: יש בעיה של תרבות.
מנחם אריאב: האוכלוסייה הזאת של העולים צורכת תרבות.
מנחם אריאב: הם הרימו את רמת התרבות בישובים.
מנחם אריאב: ועכשיו – הכל ייפול.
מנחם אריאב: אם ועדת הקליטה יכולה לסייע, מרכז השלטון המקומי יודה מאד על זה.
מנחם אריאב: השאלה שלי היא: עד למצווה, מה אנחנו עושים?
מנחם אריאב: כי אם אני קיבלתי אתמול הודעה שבתקציב שלנו משרד הפנים קיצץ 25% ממענקי האיזון – ואני לא רשות כושלת עם מענק גדול – אז השאלה היא לאן מביאים אותנו?
מנחם אריאב: חזרה למצב שלפני שנים.
קולט אביטל: אני רק מבקשת לשמוע התייחסות אחת:
קולט אביטל: אם כבר קיבלתם הודעה לגבי כל מקרה ומקרה, אז מהו גובה הקיצוץ בכל מקום ואם חלק מכם או רובכם כבר תרגם את זה לשאלה: במה בדיוק, ספציפית, זה יפגע.
מנחם אריאב: לא כל המשרדים העבירו לנו את נושא הקיצוץ.
מנחם אריאב: שמעתי – ואני שמח – שמשרד הקליטה טוען שהוא יסתדר עם הקיצוץ האחרון.
מנחם אריאב: כלומר: האחרון בשלב זה.
קולט אביטל: את שני האחוז אתם לא תפילו על הרשויות המקומיות?
אריה קורת: היה דיון עם שרת הקליטה והיא החליטה שהקיצוץ של השני אחוז לא יפגע בתקציב שלנו לרשויות המקומיות ב-2003.
רומן ברונפמן: זה אחרי הפגיעה של ה-25%.
קולט אביטל: זאת אומרת שזה לא 27%.
רומן ברונפמן: זה הקיצוץ החמישי.
מנחם אריאב: היושבת ראש ציינה: היו ארבעה קיצוצים עד עכשיו.
מנחם אריאב: עוד לא קיבלנו מכל המשרדים.
מנחם אריאב: אנחנו לא יודעים מה קורה עם רווחה – כי צריך לדעת שהרבה מהאוכלוסייה הזאת נזקקת לשירותי הרווחה.
קולט אביטל: אבל חלק מתקציבי הרווחה הולכים ישר לאנשים עצמם.
קולט אביטל: כל הביטוח הלאומי והקצבאות.
מנחם אריאב: לא, דרך רשויות.
מנחם אריאב: המסה – דרך הרשויות.
מנחם אריאב: אינני מדבר על הביטוח הלאומי, אני מדבר על צרכים יומיים ששירותי הרווחה נותנים, בכל התחומים.
מנחם אריאב: גם כאן עוד לא קיבלנו את הבשורות הרעות.
מנחם אריאב: אנחנו יודעים שהם בדרך: חינוך – אני יודע שהשרה נאבקת לעשות משהו, שמעתי אותה הבוקר ברדיו, אבל – בחינוך זה יהיה אסון.
מנחם אריאב: אני רוצה שידעו פה: אנחנו, הרשויות, נצטרך להגיע לחמישה ימי חינוך בשבוע.
מנחם אריאב: אז אומרים: בסדר, אבל ביום שישי הילדים ילכו למתנ"סים.
מנחם אריאב: במתנ"סים קיצצו 60% מהתקציב.
מנחם אריאב: אז השאלה היא מה יעשו אותם ילדים ביום שישי, כשהוריהם עובדים.
מנחם אריאב: יש ילדי מפתח.
מנחם אריאב: אני כבר הסברתי מה זה ילדי מפתח בישיבה הקודמת: הילדים מסתובבים ברחובות ועל הצוואר שלהם מצלצל מפתח.
מנחם אריאב: הפגיעה תהיה אנושה.
מנחם אריאב: אני אומר לך: אני לא זוכר תקופה כה קשה, בעיקר בתחום של קליטת עלייה.
שולמית מור: למרות כל הקיצוצים שהיו במשרד החינוך - שהיו מעל מיליון שקלים - בכל נושא העלייה והקליטה לא נגענו, לא פגענו – זו החלטה של השרה – ואני מקווה שגם בקיצוץ הזה, שעומד לנו בפתח, לא ניגע בו.
מנחם אריאב: יש לי שאלה עקרונית – סליחה שאני מתפרץ – מהי התקופה של ילד עולה חדש?
שולמית מור: כמו שהיה עד היום.
מנחם אריאב: זו הבעיה.
שולמית מור: אנחנו לא יכולים לשפר.
שולמית מור: אנחנו משתדלים לשמור על הקיים.
קולט אביטל: זה בקיצוץ ישיר, אבל אם אני לא טועה, יש בכל זאת החלטה לקצץ ממספר שעות.
שולמית מור: לא בנושא העלייה.
שולמית מור: בסל תלמיד העולה לא פגענו, גם בנושא השעות.
קולט אביטל: בשורה אחת טובה שמענו הבוקר.
אריה קורת: זה לא כל כך פשוט.
אריה קורת: השאלה היא מה התקן לילדים עולים.
ליאוניד סמוליאנוב: אני מבקש לומר כמה דברים.
ליאוניד סמוליאנוב: קודם כל: הקיצוץ לא בא בתחילת השנה.
ליאוניד סמוליאנוב: צריך להבין מה קרה: הקיצוץ בא עכשיו, באמצע השנה.
ליאוניד סמוליאנוב: זה כבר לא 25%, זה 50% אם לא יותר.
קולט אביטל: תסביר, בבקשה.
ליאוניד סמוליאנוב: נעשו פעילויות.
ליאוניד סמוליאנוב: נשכרו אנשים לבצע פרוייקטים.
רומן ברונפמן: חצי השנה האחרונה זה 5%.
ליאוניד סמוליאנוב: 25% בדצמבר בשנה שעברה, זה לא 25% ביוני השנה.
ליאוניד סמוליאנוב: מה שכן, אני באמת מקווה שלא ייפול עוד איזשהו קיצוץ, כי החוזים עדיין לא נחתמו עם הרשויות, מבחינת משרד הקליטה.
ליאוניד סמוליאנוב: עדיין, אנחנו שולחים את התוכנית המתוקנת ובפה אולי היא בסדר, אבל אף אחד לא יודע אם הקיצוץ לא יפגע בה עוד פעם.
אריה קורת: איזה קיצוץ?
ליאוניד סמוליאנוב: התוכניות של הרשויות עדיין לא חתומות.
ליאוניד סמוליאנוב: אנחנו כבר באמצע יוני.
ליאוניד סמוליאנוב: אני מציין את זה כעובדה, כדי שאנשים יבינו: זה לא להגיד שמקצצים 25%.
ליאוניד סמוליאנוב: זה הרבה יותר, בפועל.
ליאוניד סמוליאנוב: אני רוצה להתייחס לעוד שני נושאים: הנושא האחד - עד עכשיו הרשויות והעיריות לא עסקו בו כי בדרך כלל הן לא עוסקות בו ישירות וזה נושא התעסוקה.
ליאוניד סמוליאנוב: לאור המצב והפניות, הנושא הזה עכשיו בוער וקשה מאד.
ליאוניד סמוליאנוב: גם לאור תיקונים ושינויים כאלה ואחרים בביטוח הלאומי והקשחת המדיניות בצורה בלתי רגילה בלשכת התעסוקה - אנחנו עדים לגלים של מסורבי עבודה ואני לא מתייחס עכשיו לשאלה אם זה בצדק או לא בצדק.
ליאוניד סמוליאנוב: זה נושא נפרד ולדעתי צריך לדון בו, מה קורה בלשכת התעסוקה מול הפונים שמקבלים סירוב עבודה, לא מקבלים אבטחת הכנסה ולא מקבלים אבטלה – הרשויות, לדעתי, יהיו חייבות לעסוק בנושא התעסוקה בצורה גלויה ורשמית.
ליאוניד סמוליאנוב: לא איזשהו פרוייקט של דרך אגב או יריד תעסוקה "בין לבין".
ליאוניד סמוליאנוב: לא יהיה מנוס מלהיכנס לנושא התעסוקה, בצורה אמיתית ולא קורסים לשם קורסים.
ליאוניד סמוליאנוב: וזו בהחלט ההתחייבות של אגפי הקליטה היום.
ליאוניד סמוליאנוב: הנושא הבא שרציתי לדבר עליו הוא פעילות חברתית.
ליאוניד סמוליאנוב: מה שמסתתר מאחורי המילים האלה זו בעצם תחושת השייכות של העולים לישראל.
ליאוניד סמוליאנוב: בלי להיכנס לזה שמזמן כבר היה צריך לשנות את שם התוכנית שנקראת: "זהות יהודית" ל"זהות ישראלית", הרי שבנושא העלייה היה מצב שגם היה מתוק וגם הוסיפו שמנת.
ליאוניד סמוליאנוב: כלומר: גם היה מצב של מדינה קולטת עלייה וגם היו הרבה טיולים, הרבה הכרת הארץ, הרבה ציונות, הרבה תוכניות חברתיות ועכשיו גם הנושא הזה ירד מסדר היום וגם התוכניות החברתיות קוצצו.
ליאוניד סמוליאנוב: לא רק על ידי משרד הקליטה, על ידי כל הגורמים.
ליאוניד סמוליאנוב: היינו מקבלים מכל מיני קרנות כסף לטיולים ומכל מיני ארגונים – אין עכשיו.
ליאוניד סמוליאנוב: כמעט ולא קיים.
ליאוניד סמוליאנוב: וכשמגיעה משפחה שגם כך הציונות שלה היא לא מי יודע מה והזהות הישראלית שלה מוטלת בספק – ואני לא מדבר על לאום, בכוונה, אני מדבר על נושא של תחושת השתייכות לארץ.
ליאוניד סמוליאנוב: לא רק מי שהולך לצבא מוחאים לו כפיים ואומרים: טוב מאד, הוא כבר ישראלי.
ליאוניד סמוליאנוב: זה לא מספיק.
ליאוניד סמוליאנוב: משפחות רבות לא מרגישות את עצמן משפחות ישראליות וגם אין שום סיבה שירגישו כך.
ליאוניד סמוליאנוב: בנוסף למצוקה כלכלית אנחנו מקצצים בצורה דרסטית כל פעילות חברתית של טיולים, סמינרים ועוד.
ליאוניד סמוליאנוב: זו פעילות שאנחנו כבר רגילים אליה ושכחנו כבר שזה הדבר החשוב.
ליאוניד סמוליאנוב: שכחנו שבן אדם שמגיע צריך לקבל תחושה שהוא נמצא פה.
קולט אביטל: תן לי לשאול אותך:
קולט אביטל: אתה אומר שחלק גדול מהפעילות החברתית הזו מומנה על ידי קרנות, גופים פרטיים?
ליאוניד סמוליאנוב: בזמנו, כן.
ליאוניד סמוליאנוב: גם הסוכנות הייתה מאד מעורבת בנושא הזה.
ליאוניד סמוליאנוב: עכשיו הכל נעלם.
קולט אביטל: מה קורה עכשיו?
קולט אביטל: הרי הקרנות הן קרנות פרטיות.
קולט אביטל: הן לא מופעלות על ידי משרד הקליטה.
קולט אביטל: עובדתית, מעשית: האם גם תקציבי אותן קרנות, שהן בדרך כלל פרי של פילנתרופיה, קוצצו?
ליאוניד סמוליאנוב: הנושא הזה היום הוא לא באפנה.
ליאוניד סמוליאנוב: הנושא של קליטת עלייה הוא לא נושא אפנתי היום.
ליאוניד סמוליאנוב: לכן, קשה הרבה יותר לקבל כסף לדברים האלה.
ליאוניד סמוליאנוב: אני אתן לך דוגמה: היום להתרים מישהו לנושא של ההומלסים – אני עוסק גם בפרוייקט הזה, במקרה – הרבה יותר קל מנושא של מועדונית לעולים.
ליאוניד סמוליאנוב: בקשר למשרד החינוך: אני יודע שלא הייתה פגיעה בשעות עולים, אבל מה שקורה היום הוא, שהמיתוס שילדים יוצאים מבית הספר אחרי שלוש שנים ויודעים עברית, הוא לא נכון.
ליאוניד סמוליאנוב: היום, עובדתית, אם אתה לא מכניס לבית הספר אולפן – זה לא משנה אם יש עלייה או אין עלייה, אם מדובר על חמישה או עשרה אנשים, לא יודע באילו אמצעים, עובדתית – הילדים, גם אחרי שנתיים, לא רק שלא מסוגלים להתמודד עם מערכת החינוך, הם גם לא מסוגלים לדבר עם אף אחד כי הם לא יודעים את השפה.
ליאוניד סמוליאנוב: אני לא יודע מה צריך לעשות.
ליאוניד סמוליאנוב: לדעתי זה ברמה של מדיניות, ברמה של סדר עדיפות לאומי וזה צריך להיות באחד המקומות המאד גבוהים.
שולמית מור: משרד החינוך מסכים אתך.
שלומית טרגון: אני אתחבר למשפט האחרון שליאוניד אמר.
שלומית טרגון: יצאו מחקרים בעולם שדיברו, אני חושבת, כמעט בקיצוניות, על כישלון בקליטת ילדי עולים מפני שדבר שבאמת נתפס כמיתוס – שילדים תופסים שפה מהר ולא צריך להשקיע בהם - מסתבר כמוטעה.
שלומית טרגון: מהגרים, כדי לקלוט שפה ולהתערב בחברה, גם ילדים צעירים, זקוקים לטווח של כמה שנים.
שלומית טרגון: אני מעלה את זה, שוב, כמיתוס, מפני שזה נכון שמרבית העולים נקלטו יפה, אנשים הסתדרו, חיילים הולכים לצבא וזה לתפארת מדינת ישראל, אבל אני חושבת שהרגישות צריכה להיות מאד גדולה עכשיו, מפני שזאת האוכלוסייה הפגיעה והרגישה ביותר בכל שינוי של מצב כלכלי.
שלומית טרגון: אנחנו מוצאים את הירידה ואת הנסיגה מיד, האוכלוסייה הזאת פונה באחוזים מאד גבוהים לשירותי הרווחה.
שלומית טרגון: שאלת על טיפול פרטני: שירותי הרווחה – אני יכולה לפחות לדבר על עיריית חיפה, על אזורים שיש בהם חמישים – שישים אחוז עולים.
שלומית טרגון: אנחנו מדברים פה במסות של 120 אלף תושבים שמרוכזים בשכונה אחת – פשוט קורסים.
שלומית טרגון: כמעט ולא ניתן לתת מענים פרטניים.
שלומית טרגון: אנשים נמצאים בלי פתרונות לקיום מינימלי ואז אנחנו מוצאים תופעה חדשה: בתי תמחוי צומחים כפטריות ואני שואלת אם זה הפתרון, מחלקים סנדוויצ'ים לילדים בבתי ספר כאקט פילנתרופי וזה לא פתרון.
קולט אביטל: טוב, אבל זה לכלל האוכלוסייה.
שלומית טרגון: אנחנו במהלך השנים האחרונות הסתמכנו, באמת, בהרבה נושאים על קרנות מקצועיות, כי להערכתנו הייתה נסיגה בתקציבים ממשלתיים ובאחריות שהם לקחו על מענים.
שלומית טרגון: לדוגמה: אם בשנים האחרונות אנחנו מתמודדים עם מעל חמש מאות משפחות יוצאי אתיופיה שרובן הגיעו לעיר בארבע השנים האחרונות, אז אין מינהל קליטה, הג'וינט לא מעורב, האחריות היא עירונית בלבד.
שלומית טרגון: גם העירייה נסוגה.
שלומית טרגון: יש קשיים.
שלומית טרגון: היא נסוגה מול משרדי הממשלה שנסוגים בהשקעה שלהם.
שלומית טרגון: הקרנות יכולות לעזור בנישות מאד מקצועיות, או כמו שהוא אמר: הומלסים.
שלומית טרגון: מישהו יגיד לך שאוכלוסיית יוצאי אתיופיה הם "אין", אבל שוב – הן נכנסות לתקופה קצרה.
שלומית טרגון: את יכולה לפתח שירות מצוין, לשדרג שירותים, אבל אחר כך הן נסוגות ויוצאות חזרה ואין מי שייקח את זה.
שלומית טרגון: זה שירות שעשינו בו את הפיילוט, בנינו אותו בצורה הטובה ביותר ופשוט – פרוייקטים נופלים.
פיצ'י-גבריאל דובינר: קודם כל אני מצטרף לכל מה שנאמר כאן ואני חושב שהבעיה המרכזית היא לא שהעלייה "יצאה מהמודה", אלא שהיא "יצאה מהמודה" של השלטון.
פיצ'י-גבריאל דובינר: העם, הציבור, קולט עלייה בצורה יוצאת מהכלל.
פיצ'י-גבריאל דובינר: אנשים שאני אתם בקשר, אם במשרד הקליטה או בסוכנות – רוצים לסייע.
פיצ'י-גבריאל דובינר: אבל אם אנחנו מדברים על תקציב עלייה של חמישה עשר מיליון שקל במדינת ישראל - - -
קולט אביטל: לא, זה לא כך.
אריה קורת: סליחה, ברשותך, זה לא הוגן להציג את זה כך, עם כל הכבוד.
פיצ'י-גבריאל דובינר: למה?
אריה קורת: כי זה פשוט לא נכון.
קולט אביטל: כי יש גם סלי קליטה ויש גם מענקים שניתנים לעולים.
פיצ'י-גבריאל דובינר: סלי קליטה ומה שנותנת הסוכנות היהודית – אמרתי קודם שיש שיתוף פעולה עם הסוכנות ועם במשרד הקליטה.
פיצ'י-גבריאל דובינר: אבל בסך הכל, כשאני צריך היום בישוב מרוחק, על כביש ואדי ערה, להקים אולפן, להביא יהודים לוואדי ערה וכל זה בשישים אלף שקל לשנה.
קולט אביטל: כמה אתה רחוק מגבעת חביבה?
פיצ'י-גבריאל דובינר: רבע שעה.
פיצ'י-גבריאל דובינר: הבעיה היא לא האולפן – כי אותו כבר הקמנו – הבעיה היא אחרת: לעודד את העלייה למקומות כאלה.
פיצ'י-גבריאל דובינר: לרעננה, למשל, שיש להם המון עלייה – אין בעיה.
פיצ'י-גבריאל דובינר: יש להם את הבעיות שלהם – אני לא אומר שלא – אבל אין להם בעיה לעודד עלייה לשם.
פיצ'י-גבריאל דובינר: אני חושבת שצריכה להיות תוכנית אב של מדינת ישראל שמעודדת עלייה למקומות כאלה, אם אלה מקומות כמו קציר-חריש, אם זה למועצות בצפון.
פיצ'י-גבריאל דובינר: וחד וחלק אני אומר לכם: במקומות הקטנים האלה, דווקא שם הקליטה הרבה יותר קלה מבחינת מה שאתה אמרת: העניין של התרבות, העניין של הקרבה, לכל משפחה יש משפחה אומנת, שמחים לקבל אותם.
פיצ'י-גבריאל דובינר: לצערי הרב, הדברים נסוגים אחורה, היום.
פיצ'י-גבריאל דובינר: שואלים אותי: כמה משפחות יש לך בקציר-חריש?
פיצ'י-גבריאל דובינר: אני אומר: 15 משפחות.
פיצ'י-גבריאל דובינר: שואלים אותי: מה זה 15 משפחות?
פיצ'י-גבריאל דובינר: מישהו חשב מה זה היום, עם כל מה שקורה וקרה אצלנו, 15 משפחות על ואדי ערה?
פיצ'י-גבריאל דובינר: זה דבר שעליו, אני חושב, המדינה צריכה לתת את הדעת.
פיצ'י-גבריאל דובינר: צריך להתחיל לעשות מעשה, תוכנית אב מסודרת: לאן אנחנו רוצים לקחת את העולים, איך אנחנו רוצים לקבל אותם.
פיצ'י-גבריאל דובינר: במיוחד עכשיו, אחרי הקיצוץ בכל תקציב המדינה – לא רק במשרד הקליטה – הראשונים שייפגעו יהיו העולים החדשים.
רעיה נימרי: אני ממועצה אזורית מגידו ועמק יזרעאל וגם נציגת המועצות האזוריות בפריפריה, שברובן קיים הפרוייקט: "בית ראשון במולדת".
רעיה נימרי: אני חושבת שחלק גדול מהבעיות שצוינו פה מגיעות גם לפריפריה ולא אחזור עליהן.
רעיה נימרי: אני כן רוצה להעלות שלוש נקודות אופייניות למקומות מרוחקים, שבהם כמויות העולים לא גדולות: דבר ראשון, הקיצוצים והמצב של המשפחות החד-הוריות – ויש אצלנו כאלה – הביאו למצב שלא הכרנו אותו קודם, של עוני.
רעיה נימרי: אני אומרת את זה בפירוש: דור מצוקה שלא ידענו אותו קודם.
רעיה נימרי: עומס גדול על מחלקות רווחה – מחלקות רווחה במועצות האזורית אין להן תקן לקליטת עלייה כי לא מדובר בכמויות גדולות.
רעיה נימרי: יחד עם זה אין כלי התמודדות, כי זו בהחלט עבודה סוציאלית מאד אופיינית למצוקות האלה.
רעיה נימרי: דבר שני: לשמחתנו, עולים לא כל כך עוזבים את המקום, הם רוצים להישאר.
רעיה נימרי: כך שאי אפשר לקלוט הרבה עולים חדשים, המקומות הם יחסית מצומצמים.
רעיה נימרי: גם העלייה בשנה האחרונה – זה לא סוד – היא לא בכמויות אדירות.
רעיה נימרי: התוצאה היא שיש לנו קושי עם פתיחת כיתות אולפן.
רעיה נימרי: משרד החינוך לא מאפשר לפתוח כיתת אולפן עם פחות מעשרים וחמישה אנשים.
רעיה נימרי: הגענו היום למצב בו אנחנו מסיעים לעפולה ולנצרת את העולים, למרחקים אדירים, משום שלא מאפשרים זאת.
רעיה נימרי: אני חושבת שצריך לבחון את הנקודה הזאת: זה מעמיס, זה מכביד – גם על העולים, גם מבחינה תקציבית.
רעיה נימרי: לא בטוח שהסעות הן יותר זולות מאשר להקים כיתה קטנה.
רעיה נימרי: דבר אחרון: בתחילת העלייה שמנו קרוואנים ברוב היישובים שלנו.
רעיה נימרי: עד היום אין קרוואן אחד ריק.
רעיה נימרי: אבל, הם נגמרים.
רעיה נימרי: אם אנחנו רוצים להמשיך להחזיק את הפריפריה, אנחנו צריכים עוד קרוואנים.
קולט אביטל: מעבירים אותם להתנחלויות.
רעיה נימרי: אולי נוכל לקבל מההתנחלויות, אם יורידו.
קולט אביטל: אם יש קרוואנים פנויים.
מיכאל ברקן: אני יושב פה ואני פשוט רוצה לדעת בשביל מה באתי לכאן.
קולט אביטל: אני גם לא יודעת.
מיכאל ברקן: אני גם לא יודע.
מיכאל ברקן: אני פשוט חשבתי שבאתי לוועדת קליטה של הכנסת שלנו כדי לראות ולשמוע תוכניות של ממשלת ישראל – אולי שרת הקליטה פה, אבל אני לא רואה – יושב ראש הסוכנות היהודית, גם לא.
קולט אביטל: סליחה, אדוני, עם כל הכבוד- - -
קריאה: סלי נמצא בחוץ לארץ.
מיכאל ברקן: עזוב, יושב ראש מחלקת הקליטה גם טוב.
קולט אביטל: אני מאד מצטערת שלא הזמנתי את נשיא המדינה לכבודך.
מיכאל ברקן: זה בסדר.
מיכאל ברקן: אני גם מאד מצטערת שאני רואה פה, חוץ מיושבת ראש הוועדה, רק חברי כנסת דוברי רוסית.
מיכאל ברקן: מה זה?
מיכאל ברקן: דבר כזה, קליטת עלייה, לא חשוב לאנשים אחרים?
מיכאל ברקן: אני פשוט רוצה לדעת: אני מדבר כמעט באופן יומיומי עם כל האנשים המכובדים האלה.
מיכאל ברקן: לפני כמה ימים דיברתי עם הנציגים של הג'וינט מפה ומשם ואנחנו מדברים אותו דבר וממשיכים אותו דבר.
מיכאל ברקן: אני רוצה לצאת מפה עם תוכנית.
מיכאל ברקן: אני רוצה לדעת מה לעשות כדי לעודד עלייה.
מיכאל ברקן: תודה.
קולט אביטל: תראה, אני כמובן יכולה להתאפק ולחכות לסוף הדיון כדי לענות לך.
קולט אביטל: אבל, אני אגיד לך לפחות דבר אחד: יש בכל זאת, במדינת ישראל, הפרדת רשויות.
קולט אביטל: ממשלה זה ממשלה וכנסת זה כנסת.
קולט אביטל: אם אתה מצפה ממני לייצג את הממשלה פה, יש לך טעות בכתובת.
קולט אביטל: יש פה נציגי המשרדים הממשלתיים.
קולט אביטל: אני יכולה לתת את כל האמפתיה לשרת הקליטה, שגם היא במצוקה לא קטנה, אבל באמת צר לי שלכבודך לא הזמנתי, לא את נשיא המדינה וגם לא את ראש הממשלה.
מיכאל ברקן: אבל חברי כנסת וחברי ועדה הזמנת?
מיכאל ברקן: כנראה שלא.
וילמה מאור: ארבעה חברי כנסת.
וילמה מאור: זה המון.
רומן ברונפמן: אם אתה רוצה לכעוס על שלושה או ארבעה חברי כנסת שהגיעו לדיון - - -
מיכאל ברקן: חס וחלילה.
רומן ברונפמן: כמה חברי כנסת יש בוועדה?
וילמה מאור: חמישה עשר.
רומן ברונפמן: הנה, זאת התשובה.
רומן ברונפמן: חמישה עשר חברי כנסת הם חברי ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
קולט אביטל: בוא, אני מציעה לך לא לזלזל באלה שנמצאים כאן.
קולט אביטל: כל אחד מסור לנושא ואין שום סיבה שתעניש בדברי תוכחה את אלה שנמצאים.
קולט אביטל: אם אתה רוצה להסיק את המסקנות לגבי אלה שבחרת אותם לכנסת ולא נמצאים פה, אני ודאי לא אתנגד לזה.
מרינה סולודקין: הוא בחר את אלה שנמצאים.
קולט אביטל: בינתיים, מה שאני מציעה, זה שנסתפק במי שנמצא פה וננסה לראות יחד.
קולט אביטל: אם אתה מצפה ממני שאני אתווה לך תוכנית עבודה, אז יש לך, שוב, טעות.
קולט אביטל: כי לא זה המקום.
קולט אביטל: אני יכולה לחשוב יחד אתכם על כמה פתרונות יצירתיים.
קולט אביטל: ואני יכולה ליצור את הלחץ הדרוש על הממשלה.
קולט אביטל: זה התפקיד שלי, אני אסתפק בתפקיד שלי ואנסה למלא אותו על הצד הטוב ביותר.
קולט אביטל: אם זה יספק אותך – טוב.
קולט אביטל: אם זה לא יספק אותך - - -
מיכאל ברקן: אני מאחל לך הצלחה.
קולט אביטל: אני מציעה שחבר הכנסת ברונפמן יגיד כמה מילים ואחריו חברת הכנסת סולודקין ונחזור לדבר על הבעיות עצמן.
רומן ברונפמן: אני לא תכננתי לדבר.
רומן ברונפמן: שאלתי אותך על סדר הדברים בוועדה והבנתי שנשמע את המוזמנים, אחר כך נשמע את אריה קורת ממשרד הקליטה וגם את אנשי משרד החינוך.
רומן ברונפמן: אבל פה נכנס מישה ברקן, עם כל ההתלהבות מאודסה.
קולט אביטל: יש מרץ.
רומן ברונפמן: ולכן ביקשתי לדבר.
רומן ברונפמן: חברים, אלה שנמצאים פה, יודעים כמעט עד לפרט האחרון את כל מה שמתרחש ברשויות המקומיות מבחינת עלייה.
רומן ברונפמן: אנחנו לא רק חברים לדרך, לא רק שותפים לדרך, אלא גם בעצמנו עוסקים בקליטת עלייה יום יום.
רומן ברונפמן: לכן, אתה צודק.
רומן ברונפמן: מה שתגיד היום לכל הוועדה המכובדת הזאת, שום דבר חדש לא יצא מזה וגם שום דבר – אני לא רוצה להגיד: טוב לא יצא מזה, אבל – שום דבר משמעותי גם לא יצא מזה.
רומן ברונפמן: מה כן יכול לצאת מזה?
רומן ברונפמן: ופה, לדעתי, כן יש בשורה.
רומן ברונפמן: בסופו של דבר – ואני מדבר על זה בלא מעט הזדמנויות – אנחנו עדים, לצערי, לצמצום בממדי הקליטה במדינת ישראל.
רומן ברונפמן: משרדי הממשלה מתוכננים, כפי שאתם יודעים, על פי תחזית שנתית.
רומן ברונפמן: במשרד הקליטה ובמשרד השיכון, לצערי, זה שלוש שנים מסיימים את השנה עם עודף תקציבים.
רומן ברונפמן: מה שאנחנו כן יכולים להמליץ עליו – וזה גם מה שאני רוצה להמליץ ליושבת ראש הוועדה, יחד עם כולנו – שנבקש שינוי יעדים תקציביים בתוך משרדי הממשלה.
רומן ברונפמן: על זה דיברתי בישיבת הממשלה בנושא הפלאש-מורה, דיברתי על זה בנושא הדיור הציבורי, אני מדבר על זה עכשיו, בנושא הרשויות המקומיות.
רומן ברונפמן: זה נכון שאריה קיבל 15 מיליון שקל, אבל העודף התקציבי של משרד הקליטה לשנת 2002 היה 800-900 מיליון.
אריה קורת: אבל זה הרי מסל הקליטה.
רומן ברונפמן: מסל הקליטה, נכון.
רומן ברונפמן: אבל הגיע הזמן שאנחנו נגיד את האמת בוועדה: זה לא עניין של כסף.
רומן ברונפמן: כסף נמצא, כסף חוזר כל שנה לקופת המדינה.
רומן ברונפמן: זה עניין של עמידה בלחץ מול האוצר שלא להחזיר את כל העודפים לקופה, אלא להפנות חלק מהם לצרכים של קליטת עלייה.
רומן ברונפמן: אני מסכים עם ליאוניד ואני מסכים עם שלומית: אני יודע מה מתרחש יום יום: למה אין כסף?
רומן ברונפמן: כי קרנות – ובצדק – מעדיפות להפנות את הכסף מהטיולים להיכרות הארץ לצרכים של כמעט גסיסה.
רומן ברונפמן: אם אני הייתי יושב בקרן פרטית, גם אני הייתי עושה אותו דבר.
רומן ברונפמן: קרנות שעסקו בתרבות, בציונות, ביהדות ובהיכרות הארץ ובכל מה שאתם רוצים, נותנות את הכסף המצומצם שיש להן לצרכים יומיומיים: במקום רווחה, במקום קליטה, במקום חינוך.
רומן ברונפמן: זה מה שקרה.
רומן ברונפמן: זה "פול" כסף אחד גדול והוא הולך לצרכים הרבה יותר חיוניים מאשר תרבות והיכרות הארץ.
רומן ברונפמן: לכן, מה שאני בא להציע: אנחנו נשמע את כולם, כל מי שהגיע ואנחנו נשמע את זה עוד פעם ועוד פעם – כמה שנצטרך.
רומן ברונפמן: אבל בעיקר צריכה להתארגן פה המלצה למשרדי הממשלה ואתם למשרד האוצר, להפנות חלק מהכסף הלא מנוצל מסל הקליטה או מצרכים אחרים לאותן פעילויות שעולים שהגיעו לארץ זקוקים להם.
קולט אביטל: אני מבקשת לשמוע את נציג משרד האוצר.
קולט אביטל: הייתי רוצה לבקש ממך להסביר לנו, אם בתוך התקציבים של משרד הקליטה יש גמישות תקציבית להעביר מסעיף לסעיף בשעת הצורך.
קולט אביטל: תתייחס, בבקשה, גם לחבר הכנסת ברונפמן.
יגאל גדרון: אל"ף, אני מתנצל שאני צריך לצאת לוועדת הכספים, כדי לעשות שינוי פנימי של משרד הקליטה.
יגאל גדרון: אני רוצה להתחבר למה שאמרתם: משרד הקליטה ערוך היום לקליטה במספרים של מאתיים אלף עולים, של מאה שבעים ושישה אלף עולים.
יגאל גדרון: זו הפריסה שלו במדינה.
יגאל גדרון: הוא שינה את הפריסה שלו בעקבות אותם גלי עלייה.
יגאל גדרון: אולי יהיה נכון שמשרד הקליטה, לאור כמות העולים שעלו עד היום, שזה בערך 7000 עולים, ישנה את סדרי העדיפויות שלו.
יגאל גדרון: כי לתפיסתי, אם הוא בנוי לקלוט מאתיים אלף עולים וכרגע יש 7000 עולים, יש משהו לקוי.
יגאל גדרון: יש איזשהו ניצול לא נכון של הכספים.
רומן ברונפמן: מה שאנחנו ידענו אלה מספרים אחרים.
יגאל גדרון: אני מקבל, אחת לשבוע, את כמות העולים למחשב.
רומן ברונפמן: מצוין.
רומן ברונפמן: אז מה שאתה אומר רק מחזק, בגדול, את מה שאני אמרתי.
קולט אביטל: אתה יכול להגיד לנו, בבקשה, כמה עלו השנה, פלוס מינוס?
יגאל גדרון: השנה מדובר על כ-7000 עולים.
יגאל גדרון: אני מדבר על החל מהראשון בינואר שנת 2003.
יגאל גדרון: אלה המספרים.
יגאל גדרון: יש, לדעתי, בעיה בצורה מה מוקצים המשאבים.
קולט אביטל: אבל כשאנחנו מדברים על קליטת עליה אנחנו לא מדברים רק על הצרכים הראשונים.
קולט אביטל: אנחנו מדברים על זה שישנם עולים כבר כמה שנים, באיקס ערים, שגם הם צריכים לקבל.
יגאל גדרון: את צודקת.
רומן ברונפמן: הקליטה הראשונית היא בין שלושים לארבעים אלף.
רומן ברונפמן: אנחנו נמצאים היום בחמישה עשר אלף, חישוב שנתי.
רומן ברונפמן: פחות מחצי.
אריה קורת: אתה רוצה להגיד לי שמכספים של סל הקליטה - - -
יגאל גדרון: סל הקליטה הוא חוק.
יגאל גדרון: בכלל לא משנה כמה עולים יגיעו – צריכים לתקצב את הנושא הזה.
יגאל גדרון: אם תקצבת 7000 בתחילת השנה והגיעו מאה אלף, תצטרך לתקצב מאה אלף.
יגאל גדרון: הנושא הזה הוא חוק.
וילמה מאור: ולהפך?
קולט אביטל: זאת אומרת שזה תקציב נפרד.
יגאל גדרון: זה חוק.
אריה קורת: כן, אבל פה הכסף הגדול.
יגאל גדרון: על פניו, משרד הקליטה, תקציבית, אדיש לנושא סל הקליטה.
יגאל גדרון: בכלל לא משנה לו כמה עולים יגיעו, הוא יקבל את הסכום הזה.
יגאל גדרון: במידה ותוכננו עשרים אלף עולים באותה שנה והגיעו רק 7000 עולים באותה שנה, הכסף הזה לא נוגע למשרד הקליטה.
מרינה סולודקין: מחלקים את העור של הדוב שעדיין לא הרגו.
קולט אביטל: האם הבנתי אותך נכון, שזה כסף צבוע שנמצא באוצר?
יגאל גדרון: כן, אבל יש "אבל".
יגאל גדרון: תני לי שניה לסיים ואז כולם יבינו.
קולט אביטל: אבל הוא לא מגיע למשרד הקליטה.
יגאל גדרון: אני אסביר את הכל.
יגאל גדרון: סל הקליטה מתוקצב על פי תחזית שנבנית על ידי משרדי הקליטה, מתייעצים בסוכנות היהודית, מתייעצים בעוד כמה גופים כדי לדעת כמה עולים יש ועל פי זה לתקצב.
יגאל גדרון: שוב, משרד הקליטה, אדיש למספר הזה, כי זה חוק.
יגאל גדרון: בכלל לא משנה לו כמה עולים יגיעו.
אריה קורת: תחליף את המונח.
אריה קורת: לא "אדיש", זה נשמע לא טווב.
יגאל גדרון: זאת המציאות.
יגאל גדרון: לא ייקחו למשרד הקליטה כסף אם יגיעו יותר או פחות עולים, אם זה מה שאתה שואל.
יגאל גדרון: אולי המונח לא נוח אבל זאת המציאות.
יגאל גדרון: אני אחזור לדוגמא: לא הגיעה אותה כמות עולים והנושא תוקצב - - -
קולט אביטל: הוא נשאר באוצר המדינה, אצלכם.
יגאל גדרון: עכשיו אני מגיע לזה: משנה לשנה בתקציב המדינה עובר רק כסף שהתחייבו בגינו.
יגאל גדרון: לא ניתן להוציא התחייבות על עולה שלא הגיע.
יגאל גדרון: מכאן, שהכסף שנשאר בסל הקליטה לא עובר בין שנה לשנה.
יגאל גדרון: הדוגמה ההפוכה היא, שאם משרד הקליטה התחייב למקבץ דיור והכסף לא נוצל באותה שנה, בגלל שזה תקציב פיתוח והוצאה בגינו התחייבות, הוא יעבור משנה לשנה.
יגאל גדרון: על עולה שלא הגיע לא ניתן להוציא התחייבות.
אריה קורת: יש לנו תשובה.
רומן ברונפמן: הוא לא ענה עד הסוף.
קולט אביטל: לך אתי כברת דרך נוספת: בוא לא נקרא למשרד הקליטה אדיש, אלא נאמר שהוא בעניין הזה לא שחקן.
יגאל גדרון: אמת.
קולט אביטל: לא הוא המשרד שיקבל או לא יקבל את הכסף.
קולט אביטל: האוצר הוא זה שיושב על קופה.
קולט אביטל: לשנת התקציב 2003 הוא שם הצידה בקופה הזאת, הכללית, איקס כסף צבוע לצורך העניין.
קולט אביטל: אם אתה לא משתמש בו, אתה מעביר אותו לשנה הבאה - - -
יגאל גדרון: אני לא מעביר.
רומן ברונפמן: הוא לא מעביר.
רומן ברונפמן: הכסף נעלם.
רומן ברונפמן: לא מנוצל.
קולט אביטל: אבל אתה יכול גם להעביר אותו למשהו אחר.
מרינה סולודקין: זה כסף וירטואלי.
יגאל גדרון: איך אני יכול?
יגאל גדרון: אם החוק לא בוצע, איך אני אעביר את הכסף?
מיכאל ברקן: מעבירים את זה לצרכים אחרים, זה פשוט מאד: האוצר משתמש בכסף הזה ונותן אותו למישהו אחר.
מיכאל ברקן: יותר קל לאוצר לשמור על יותר כסף עבור עולים חדשים ולהגיד: אנחנו דואגים לעולים - ומזה לא יוצא שום דבר.
מיכאל ברקן: זה ברור מאד.
יגאל גדרון: אני רוצה לתת את הדוגמה ההפוכה: לדוגמה, בסל הבריאות - קבעה המדינה שיש סל בריאות והקציבה כסף – יש יותר נצרכים לבריאות, אז המדינה תשלם יותר ממה שהקציבה.
יגאל גדרון: זו התשובה ההפוכה למה שהעלית.
רומן ברונפמן: נכון, הכל בקופת הרזרבה.
יגאל גדרון: יש קופה אחת.
רומן ברונפמן: אבל – יש אבל ואני רוצה לדייק – חוץ מהסל יש כסף נוסף שמחולק, לא לשבעת אלפים עולים שהגיעו עד היום, אלא לשלושים וחמישה – אינני זוכר בדיוק – או ארבעים אלף, שהגיעו לשנה.
רומן ברונפמן: ואת השינוי הזה, הפנימי, האוצר כן יכול לאפשר למשרד הקליטה.
אריה קורת: יפה ואז לא יהיו קורסים להסבה ולא יהיו קורסים מיוחדים, הלוא זה הכסף.
רומן ברונפמן: כי אתם תכננתם הכל על פי ארבעים אלף ויגיעו, עד סוף השנה, שמונה עשר אלף.