GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנוך צמיר: לכן המודל המיוחד הותאם לתנועה הקיבוצית, הוא לא קיים בערים אחרות.
זאב שור: אני לא מכיר אותך ולא נפגשתי אתך, אבל לבוא ולומר שאנחנו זורקים פה סיסמאות זה אפילו יותר מחוצפה.
זאב שור: במשך שנים אנחנו עוסקים בקליטה, וכשרוצים לקבוע קריטריונים שלא יתאימו למישהו, אומרים "הקריטריונים לא מתאימים לכם".
זאב שור: אני הייתי רוצה לבדוק באמת מה היה פה במשך מספר שנים.
זאב שור: יש מבחן תוצאה, לא צריך סיסמאות.
מרינה סולודקין: כמה משפחות נשארו בקיבוצים אחרי 10 שנים?
זאב שור: אני לא מדבר כרגע על זה כי זה לא קשור.
מרינה סולודקין: בשבילי זה קשור.
קולט אביטל: כמה נשארו בארץ?
אורית נוקד: בדיוק.
זאב שור: כל אחד יחליט בסופו של דבר איפה הוא רוצה לחיות- -
זאב שור: - - אבל יכול להיות שהוא נשאר בגלל הטיפול שנעשה או בגלל האזור.
זאב שור: כאן יש נושא אחד בלבד- -
מרינה סולודקין: אבל אלה שרצו להישאר, מה עשיתם אתם?
מרינה סולודקין: בכרם שלום - - -
קריאה: בקיצור, יש בעיה.
מרינה סולודקין: הייתי במאבקים, אני יודעת על מה אני מדברת.
זאב שור: גברתי, אני לא רוצה להרחיב את הנושא, כי יכולתי להשיב לך.
זאב שור: מה עושים באזורים שלנו כדי שהם ייקלטו בתעסוקה ומבחינות אחרות.
זאב שור: הרי בעיה של נגב וגליל אנחנו מכירים, אבל זה לא קשור לשולחן הזה- -
קולט אביטל: דווקא קשור.
זאב שור: - -קל מאוד לדבר על זה, כי כשבא עולה, והוא רוצה לעבוד במקצוע שלו – ובנגב ובגליל יש בעיה אמיתית, זאת בעיה של כולנו – יש פה נושא אחד- -
מרינה סולודקין: בכלל לא דיברתי על קליטת האתיופים- -
זאב שור: - - השוואת תנאים.
זאב שור: אם לא ישפרו את התנאים ייצרו את הפערים, והעסק הוא לא נכון ולא במקומו.
קולט אביטל: למען הסדר הטוב אני רוצה להקריא בפניכם מכתב שהגיע אליי לפני שבכלל חשבנו על הדיון הזה ונכתב ב- 28 ביוני בידי 3 פעילי עלייה מרכזיים או 3 פעילים מהקהילה האתיופית: "אנחנו כותבי המכתב עוסקים זה שנים רבות בחינוך ובטיפול בעלייה, וחלקנו אף יוצאי העדה האתיופית.
קולט אביטל: לאחרונה אנחנו שומעים שיש רצון עז להעלות את בני הפלשמורה לישראל.
קולט אביטל: על רקע כישלון מוחלט של קליטת יהודי אתיופיה בארץ בעבר אנו ממליצים לרתום את התנועה הקיבוצית ולשלב עולים חדשים שיעברו בקיבוצים ברחבי הארץ, ובטוחים שזאת הדרך להצלחתם בחברה הישראלית בעתיד".
קולט אביטל: בבקשה, פעילים מרכזיים בקהילה האתיופית.
מרינה סולודקין: מה אמרתי בישיבות?
מרינה סולודקין: לוקחים אנשים מגונדר, מחקלאות, ומביאים אותם לרחובות; אלה לרחובות, ואלה שגרו במטרופולין של 10 מיליון לוקחים לקיבוץ.
מרינה סולודקין: עושים דווקא כך.
יורם זיו: יושבת פה שפרה מהסוכנות וחנוך, הם ידידי "בית ראשון במולדת".
יורם זיו: כשאני מגיע לסוכנות ולמשרד הקליטה אני מרגיש בבית- -
קולט אביטל: אז מה הבעיה אם אתה כל-כך מרגיש בבית?
יורם זיו: - - הבעיה היא המדיניות.
יורם זיו: בגלל הקיצוץ בתקציבים בסוכנות היהודית גורלנו כגורל התוכניות האחרות.
יורם זיו: אנחנו שותפים לוועדות ההיגוי של העלייה 2000, ומצרים על-כך שהיקף יציאת המשלחות לגיוס עולים הוא הרבה יותר מצומצם וקטן.
יורם זיו: מספר הימים הוא הרבה יותר קטן וקשה להגיע לכל הערים שרוצים להגיע.
יורם זיו: נכון שמוכנים ללכת לקראת, נכון שמוכנים לעזור, אבל זה עדיין לא מספיק.
יורם זיו: יותר מזה, אנחנו באמצעות "הקרן לעידוד" שהיא התומכת ב"בית ראשון במולדת" העברנו לסוכנות היהודית קרן של 20 אלף דולר שהם נתנו לתגבור של משלחות, ובכל זאת זה לא מספיק, משום שהעלויות הן גדולות מאוד ולהביא עולים לסמינרים זה הוצאות גדולות, ואנחנו מבינים, אבל צריך להבין שזה חלק מהסיבה לירידה במספר המשפחות שמועמדות לעלייה.
יורם זיו: כשהתחיל הפרויקט לפני שנה כ- 15-20 משפחות שעברו סמינרים שלנו הועברו בהוראת המשלחת לקליטה קהילתית כי רצו למלא שם את הקבוצות, וכבר לפני שנה הרגשנו את הירידה בהיקף די גדול- -
יורם זיו: עולים שראיינו חלקם הגדול בבאר-שבע ובכרמיאל- -
קולט אביטל: מי העביר אותם?
יורם זיו: בהוראה של ראש המשלחת באוקראינה הם הועברו לקליטה קהילתית.
קולט אביטל: - - -
יורם זיו: ספגנו את זה, ובמקום לקלוט בשנה שעברה 220 משפחות קלטנו 190 משפחות.
מרינה סולודקין: מתוך 2500.
מרינה סולודקין: איפה אחרים?
קולט אביטל: בסדר, גם אם אין הרבה אחרים, תנו להם אותם התנאים, אולי יבואו.
קולט אביטל: אבל גם חוטפים להם אותם.
יורם זיו: בעיר מקבלים יותר סיוע, בעיקר מאגף התעסוקה במשרד הקליטה ומהתמ"ת.
יורם זיו: היינו יכולים לבקש שנה – היו לנו קורסי רופאים ומהנדסים והכשרה טכנית לתעשיית הפלסטיקה, ורק עכשיו גמרנו קורס מת"ביות בבקעת בית-שאן – זה הכול תרומה של קרנות, קצת מהסוכנות, קצת ממשרד הקליטה, ומעט מדי מכדי להפוך את "בית ראשון במולדת", תוכנית של שנה - - - אבל ניסיון רב יש בעניין.
יורם זיו: נכון שצריך שיווק יותר אגרסיבי בשביל להביא לכאן עולים.
יורם זיו: אני שמח שהסוכנות הלכה לקראתנו ונותנת עוד 3 משלחות השנה.
יורם זיו: יוצא גם שליח, חבר צרעה לרוסטוב, הוא ייצג את "בית ראשון במולדת", קיבלנו את הסכמת מחלקת העלייה.
יורם זיו: אני מוכרח לומר שהסוכנות מתייצבת בחודש האחרון מאחורי הדרישות שלנו לא למתן מעמד לקליטה קהילתית, אבל בכל-אופן לגבי תגבור המשלחות כדי שלא ניסגר.
חנוך צמיר: אני לא בטוח שאתה יודע, יש לנו חלק בעדה של הסוכנות היהודית.
יורם זיו: אני יודע.
קולט אביטל: בואו לא נעטוף את זה בצמר גפן, בואו נראה מה חיוני לעניין.
גברי ברגיל: אנחנו מסכימים שהכול טוב, יש רק נושא קטן שצריכים לפתור אותו, שתהיה העדפה שווה לכולם.
מלכה קסוטו: אני שותפה של יורם ב"בית ראשון במולדת".
מלכה קסוטו: חזרתי עם יורם מסבב ראיונות לפני כמה חודשים.
מלכה קסוטו: נוספים יצאו.
מלכה קסוטו: לכל מקום שאנחנו מגיעים השליחים עושים את עבודתם נאמנה.
מלכה קסוטו: הם קיבלו הוראה לגייס משפחות לפרויקט קליטה בקהילה, ולכן כשאנחנו מגיעים – עם כל הרצון לעזור ולתת – אם אומרים: "נורא מצטערים, אנחנו עכשיו עסוקים בעבודה אחרת".
מלכה קסוטו: אני מתקשרת לשליח בוונצואלה בדרום אמריקה, הוא עכשיו מגייס משפחות לרמלה.
מלכה קסוטו: אין לו זמן להתפנות אלינו, "מה את מבלבלת לי את המוח בכלל?
מלכה קסוטו: אולי בעוד חודשיים יהיה לי הזמן הזה".
מלכה קסוטו: אלה התשובות.
קולט אביטל: אני רוצה להודות לך, כי זה כבר זורק אור מיוחד- -
אורית נוקד: מיקדת את העניין.
קולט אביטל: עכשיו אנחנו מבינים איך דברים מתרחשים בשטח.
רעיה נמרי: אני גם רוצה לחזק את העניין הזה, כל מה שאנחנו שומעים על קליטה קהילתית, "בית ראשון במולדת" הוא פרופר תפור לעניין הזה.
רעיה נמרי: אנחנו לא צריכים להיות זה מול זה או זה נגד זה, אלא אחד יחד עם השני.
רעיה נמרי: אני רואה בהחלט מבנה מודולרי שאחרי שנה-שנתיים של "בית ראשון במולדת", כשמשפחות שלי עוברות למגדל העמק, עפולה או נצרת הן משפחות חזקות, עם שתי רגליים על האדמה, מסודרות כלכלית, מסוגלות להמשיך הלאה בקליטה טובה בקהילות על-יד.
רעיה נמרי: לכן נכון יהיה לראות את הפרויקט הזה של קליטה קהילתית, "בית ראשון במולדת" פרופר תפור לעניין הזה.
רעיה נמרי: וזה לא במקום, אלא יחד עם.
רעיה נמרי: זה שנה-שנתיים בחממה שלנו, ואחר-כך יציאה לקהילה.
קולט אביטל: אנחנו בסך-הכול חוזרים על אותם הדברים בפעם השנייה והשלישית, אבל עכשיו מסתבר שהבעיה היא לא רק העדפה בהענקת התנאים, אלא גם העדפה או מתן הנחיות לשליחים לעבוד בתחום מסוים.
קולט אביטל: אנחנו שומעים את זה מעדויות- -
מרינה סולודקין: ובארצות מסוימות, אני מדגישה.
קולט אביטל: ובארצות מסוימות, בבקשה.
קולט אביטל: אם אנשים לא מתפנים כדי לעזור ולהפנות אנשים לאפיק הזה מראש, ואם אנשים גם כשהם באים לא יכולים להציע אותם התנאים, התוצאה היא שבאדיבות רבה הורגים את הפרויקט – with kindness, בנחמדות ובחיוך הורגים את הפרויקט.
אורית נוקד: קוראים לזה "ליבש".
קולט אביטל: עכשיו יש לנו רק שתי מסקנות.
קולט אביטל: אני כרגע ועדה של אחד, אני לא יכולה להביא את זה להצבעה- -
יוסי ורדי: למה, ליצמן הצביע לבדו בוועדת כספים על הרבה סעיפים.
קולט אביטל: אבל חברת הכנסת אורית נוקד היא לא חברה בוועדה, והיא לא יכולה להצביע.
אורית נוקד: אני יכולה להיות ממלאת מקום של מישהו.
דנה גורדון: היא יכולה.
קולט אביטל: אם כך, ההחלטות שלנו הן שתיים בסך-הכול: קודם כל, אנחנו פונים לשרת הקליטה ותובעים ממנה באמצעות סגנית שרת הקליטה – לקראת הפגישה שתתקיים בעוד יומיים – למצוא את הפתרון ההולם כדי להשוות את התנאים.
קולט אביטל: זאת אומרת, כדי לתת גם לקליטה בקיבוצים את המענקים הנוספים, תנאי התוכנית הכוללים מתן הטבות לעולים, נוסף על סל הקליטה.
קולט אביטל: אפשר למצוא את הדרך.
קולט אביטל: אנחנו בעניין הזה לא נחכה לעוד ישיבה ועוד ישיבה, אנחנו נבדוק בעוד יומיים מה הוכרע בישיבה.
קולט אביטל: אבל אני חושבת שזה מה שצריך לקרות – להגמיש את התוכנית ולהתאים אותה מראש לקליטה קהילתית, ואנשים יידעו שאם הם באים לקליטה קהילתית בעיר – כי אפריורי הקליטה בתוך הקיבוצים היא קליטה קהילתית, ולא חייבים להביא כזה מספר גדול.
קולט אביטל: כשאתם מעודדים להביא קבוצה גדולה, זה כדי שהקבוצה תהיה יחד, ובעצם הקיבוץ הוא הקבוצה הגדולה שנותנת את התמיכה.
קולט אביטל: לכן כן ניתן לומר באותה הגדרה שהקיבוץ הוא קליטה קהילתית ואפשר להגמיש את התנאים ולהכליל אותם גם על הקליטה בקיבוצים – אנחנו לא רואים שום סיבה שזה לא יהיה.
קולט אביטל: אנחנו פונים לסוכנות היהודית בשני דברים, ואם יש צורך אני מוכנה ללכת לגזבר הסוכנות שצריך בכל-זאת להיות מעוניין בעניין הזה, ויש יושב ראש חדש זמני.
קולט אביטל: אנחנו נפנה ליושב ראש הסוכנות בשביל להגביר את קצב השליחויות לחו"ל, וכן כדי לתת הנחיה מאוד ברורה לשליחים לא להפלות את התוכניות האלה, לא לומר שהם עסוקים במשהו אחר קודם כל- -
אורית נוקד: שוויון גם בהצגת התוכנית.
קולט אביטל: - - כי יכול להיות שכך אתם מפספסים ציבור נוסף.
קולט אביטל: אני בטוחה שבקרב נוער וסטודנטים אפשר ללכת בצורה הרבה יותר יזומה, ואני מבקשת מהסוכנות היהודית לעשות את שני הדברים האלה.
יצחק הילדסהיימר: לגבי "נפש בנפש" אני רוצה לשאול את "בית ראשון במולדת" האם שקלתם או תשקלו לעניין את העולים שרובם דתיים, ללכת לקליטה בקיבוצים דתיים?
מלכה קסוטו: יש לנו היכרות עם "נפש בנפש", יש לנו היכרות עם שליחים בארצות-הברית, ואנחנו פתוחים לפתוח קליטה של "נפש בנפש".
מלכה קסוטו: אל רעיה הגיעו 8 משפחות כאלה, אבל לא בקיבוצים כי אין לנו קיבוצים דתיים, אלא במושבים באותם תנאים שאנחנו מקבלים בקיבוצים.
יצחק הילדסהיימר: למה אין קיבוצים דתיים?
קולט אביטל: יש קיבוצים, אבל לא בתנועה הזאת.
מלכה קסוטו: יש בעיה שאין מקומות, אין דירות פנויות.
מלכה קסוטו: לפני שאני מפנה משפחה למושב אני מפנה לשמריה, שהוא נציג של התנועה הקיבוצית, והוא בודק אם יש מקום.
קולט אביטל: מה המצב?
שמריה מלר: אני הייתי בקשר עם "נפש בנפש", ואמרו לי חד-משמעית שאין פניות לקיבוץ הדתי, אנשים שם לא רוצים לבוא לקיבוצים.
שמריה מלר: מה שאמרה מלכה הוא נכון, המצב של השיכון בקיבוץ הדתי הוא "על הפנים", ואין הרבה מקומות, אבל גם אין פניות.
קולט אביטל: סליחה שאני אומרת, אבל מתוך היכרות של מה ש"נפש בנפש" עושה וגם קצת היכרות של ארצות-הברית, הפרויקט לא קם בגלל תביעה או דרישה המונית לעלות לישראל, אלא כתחליף בהתחלה לסוכנות היהודית עם אמירה מסוג אחר, שמחפשים עולים – עושים head hunting.
קולט אביטל: באותה מידה שעושים חיפוש של אנשים לאזורים מסוימים בישראל ומביאים אנשים רק בתנאי שיש מראש סידור עבודה או מגורים, אם היו מצרפים לאנשים של "נפש בנפש" אדם כמוך או אנשים אחרים, שאפריורי מנסים גם לגייס אנשים כאלה, יכול להיות שכן הייתם מגיעים- -
שמריה מלר: יש ארגון שקוראים לו "תהילה", וזה התפקיד שלו.
שמריה מלר: הוא מגייס רק משפחות דתיות, הם מסתובבים בארצות-הברית, בבוסטון ובהרבה מקומות - -
קולט אביטל: בוסטון זה לא המקום לזה, פנסילבניה כן.
קולט אביטל: בוסטון, תביא אותם לטכניון.
שמריה מלר: לא משנה, בכל מקרה היו בכמה וכמה ערים בארצות-הברית, אבל בסופו של דבר לא היו פניות לקיבוצים הדתיים.
קולט אביטל: אבל בקיבוצים הלא-דתיים, לדעתי, יש פוטנציאל.
קולט אביטל: ביוזמתי החלטתי שאם כבר מדברים על הקליטה בקיבוצים יש לנו בעיה נוספת, שלמרבה הצער, לא באה על פתרונה.
קולט אביטל: אנחנו מדברים על עידוד העלייה, אבל אנחנו מדברים גם על מניעת נשירה – או יותר נכון – על עידוד החזרת ישראלים מחו"ל.
קולט אביטל: אחד הפרויקטים החשובים ביותר הם גרעיני "צבר".
קולט אביטל: אנחנו יודעים שהפוטנציאל הכי גדול לעלייה בארצות-הברית הוא היורדים שעזבו.
קולט אביטל: בני היורדים שהוא המאגר האמיתי של אנשים הכי קרוב ללבנו – וגם אם לא במספרים מאוד גדולים – עבד בהצלחה רבה.
קולט אביטל: אנחנו יודעים שכבר כמה שנים פועל הפרויקט הזה של גרעיני "צבר", ויש פעילות יזומה של משרד הקליטה בחו"ל שמממנת את הפעילות כדי לעודד את אותם ישראלים לשלוח את ילדיהם.
קולט אביטל: הילדים האלה חוזרים לארץ, משרתים בצה"ל מתוך רצון טוב, מתוך מסירות כי הם יכלו להישאר בארצות-הברית ולהמשיך ללמוד באוניברסיטה שם ולהתחמק מכל הסיפור של שירות צבאי.
קולט אביטל: אבל הם משרתים בצה"ל, ורובם ככולם נשארים אחר-כך בארץ.
קולט אביטל: אנחנו גם יודעים שמי שקולט אותם במעמד ראשון בארץ הם הקיבוצים.
קולט אביטל: לאחר-מכן הם מתגייסים לצה"ל, וכשהם בצה"ל הקיבוץ הוא עדיין בית לכל אלה שרוצים להישאר בארץ או גם תוך כדי שירות צבאי.
קולט אביטל: הבעיה הגדולה היא לא תוך כדי שירות בצה"ל, אלא בעיה קודמת לזה: בחודשיים-שלושה לאחר שמגיעים לארץ הם צריכים להיות בקיבוץ, והקיבוץ מאפשר להם את הקליטה הראשונה שמכינה אותם לצה"ל ולחיים בחברה הישראלית.
קולט אביטל: הדבר המוזר הוא שזאת החוליה החשובה, ומצד שני מאוד חלשה.
קולט אביטל: בזה תלוי המעבר מחו"ל לשירות הצבאי.
קולט אביטל: אני עצמי ביקרתי בכמה מהמסגרות האלה והתפעלתי מאוד מהאנשים הצעירים האלה שמגיעים לארץ.
קולט אביטל: הבעיה אז הייתה של הקיבוצים שקולטים אותם, ופנינו אז לקרן של הסוכנות היהודית שגייסה אותה יחד עם הוועד למען החייל כדי לעזור למה שנקרא "חיילים בודדים".
קולט אביטל: עד היום הזה לא הצלחנו, למרבית הצער, להתגבר על הבעיה של התקופה הזאת של האולפן בקיבוץ או הקורסים המקדימים.
קולט אביטל: בזמנו היו בעיות עם צה"ל על העברת הכספים מבעוד מועד לקיבוצים, ונדמה לי שהנושא הזה הסתדר- -
קריאות: זה לא השתנה.
קולט אביטל: אז אנחנו תמיד חוזרים לאותה משבצת.
קולט אביטל: אני רוצה לבקש מנציגות הקיבוצים הקולטים להביא בפנינו את הבעיות ולראות אם יש בכל-זאת איזשהו סיכוי שנתקדם.
קולט אביטל: רציתי שסגנית השרה תהיה כאן אתנו, אני יודעת שיש לה עיסוקים אחרים, והיא תצטרך לצאת, אבל לפחות לשמוע את ההתחלה- -
אורית נוקד: לדעתי, בחלק מהנושאים אני טיפלתי מול משרד הביטחון, ואני מודה שבאמת בחוסר הצלחה מוחלט.
קולט אביטל: ליאור כרמל, מזכ"ל תנועת הצופים, בבקשה.
ליאור כרמל: תנועת הצופים לפני כ- 40 שנה החליטה להקים שבטי צופים לילדי ישראלים בארצות-הברית.
ליאור כרמל: כיום פועלים בארצות-הברית כ- 15 שבטים עם חקי ועניבה ופעולות בעברית, ובהם כ- 2000 חניכים.
קולט אביטל: זה לא הרבה, אבל זה יופי.
ליאור כרמל: הפוטנציאל בגילים הרלוונטיים הוא כמעט פי 20.
ליאור כרמל: אבל בקהילות שאנחנו פועלים בהם יש לנו שבטים של קרוב ל- 300-400 ילדים בשבטים הגדולים, ובשבטים הקטנים בין 20 ל- 30 חניכים.
קולט אביטל: מי מממן?
ליאור כרמל: המימון העיקרי הוא ממשרד הקליטה.
ליאור כרמל: יש לנו שני שליחים של הסוכנות היהודית.
ליאור כרמל: לתנועת הצופים בארץ ובעולם יש תרבות של גביית כסף מחניכים.
ליאור כרמל: כלומר, ההורים משלמים לא מעט כסף כדי שהילדים יהיו חניכים בתנועה.
קולט אביטל: כיוון שההורים משלמים באמריקה הרבה מאוד כסף למחנות נוער ולכל מיני פעילויות דומות, הלב שלנו לא נכמר מזה.
ליאור כרמל: ודאי, ולכן גם ציינתי את זה.
ליאור כרמל: יחד עם זה ברור לנו שאם אנחנו לא נחזיר אותם לארץ, תוך דור אחד או שניים, בעיקר ילדי הישראלים הלא דתיים, לאמריקנים לכל דבר.
ליאור כרמל: בעוד 10 ימים צריכים להגיע כ- 101 חניכים שלנו, חלקם בוגרי הנהגת "צבר" שהתחילו כבר לפני 6 או 7 שנים להיות חניכים, אחרים הם חניכים שקלטנו אותם בשנתיים האחרונות, כאשר 93 מהם יגיעו לקיבוצים.
ליאור כרמל: השנה הקיבוצים שיקלטו הם קיבוץ רמת-השופט, קיבוץ יפתח וקיבוץ מעוז חיים.
ליאור כרמל: בשנים הקודמות קלטנו לדגניה א' 2-3 גרעינים, דגניה ב' הצטרפו אלינו בשנה שעברה, והיו כמה קיבוצים שעשו את זה בעשור האחרון.
ליאור כרמל: עכשיו אנחנו בתהליך – ראש הממשלה ביקש מאתנו 22 גרעינים בשנה, ומשרד הקליטה נרתם ועוזר לנו, ולכן גם המשאבים הם בהתאם, צריך להיערך לזה אסטרטגית באופן אחר.
ליאור כרמל: כלומר מלבד הבעיה שצריך לטפל בקיבוצים ולעזור להם ולסייע, אם יש לנו כוונה להביא בעוד שנה 200 ובעוד 3 שנים להביא 300, ובעוד 4 שנים – 500 – זאת צריכה להיות היערכות אחרת לחלוטין.
קולט אביטל: אתם מאתרים שהפוטנציאל ישנו, זאת אומרת שאילו הייתם מרחיבים את הפעולה היו יותר ישראלים שהיו באים?
ליאור כרמל: יש קורלציה בין התקציבים שאנחנו מקבלים ממשרד הקליטה לבין מספר החניכים שחוזרים.
ליאור כרמל: אז יש לנו 5 סמינרים בארצות-הברית שבהם אנחנו אוספים אותם לסוף שבוע ארוך בניו-יורק או בסן-פרנסיסקו, ללוות אותם, להחזיר אותם אחר-כך לעוד חודשיים, זה המון משאבים.
קולט אביטל: זאת לא השאלה שאני שואלת.
קולט אביטל: ככל שאתה מקבל יותר תקציב אתה יכול לעשות הרבה, והשאלה היא ברמת התוצאה, אם בין אלה שבאים לאותם הסמינרים אתם יודעים ששיעור מסוים יגיע לארץ.
ליאור כרמל: 95% מאלה שמתחילים את הסמינר הראשון חוזרים לארץ.
ליאור כרמל: רק עם שליחון – לא שליח – בחוף המערבי הצלחנו לגייס השנה עוד 20 חניכים.
ליאור כרמל: כלומר זאת פונקציה של השקעה.
קולט אביטל: זאת החלטה של ראש הממשלה והסוכנות היהודית להרחיב את הפעילות?
ליאור כרמל: ראש הממשלה, משרד הקליטה והסוכנות היהודית מלווה אותנו.
ליאור כרמל: \
קולט אביטל: אז אם הכוונה היא כל-כך טובה להרחיב את הפעילות, למה אי-אפשר לטפל בעניין היום?
קולט אביטל: זאת אומרת לספק את הצרכים של הקליטה, גם של האחוז המאוד קטן הזה.
קולט אביטל: איפה עומדת הבעיה?
קולט אביטל: מה החלוקה בין התקציבים שאתם רוצים לחו"ל לבין מה שאתם משקיעים בפרויקט הזה בארץ?
נדיה פריגת: לא מדובר בתקציבים לחו"ל.
נדיה פריגת: מדובר בזה שאנחנו תומכים בפעילות הזאת במטרה להביא כמה שיותר- -
קולט אביטל: אבל אתם מוציאים את עיקר הכסף בחו"ל.
ליאור כרמל: אנחנו מוציאים.
נדיה פריגת: אם לא היינו תומכים בכל האופרציה הזאת לא היו בכלל גרעינים.
נדיה פריגת: זה פרויקט שנולד אצלנו לפני הרבה שנים בתקציבים מאוד מצומצמים, ומאז שהשרה ציפי לבני נכנסה לתפקיד, וראש הממשלה תמך בזה, אנחנו שילשנו את מספר הילדים ואת התקציבים מ- 2003 ל- 2005.
נדיה פריגת: ועובדה שמ- 30 חבר'ה, היום יש 100 חבר'ה.
קולט אביטל: אבל אם אתם לא משלמים לקיבוצים אתם מכפילים ומשלשים את המספר- -
נדיה פריגת: אנחנו לא צריכים לממן את הקיבוצים, צריך למצוא לזה פתרון שאינו מורכב רק מאתנו.
נדיה פריגת: חלק הארי הוא צה"ל- -
קולט אביטל: הם לא מממנים את הקיבוצים, נדיה.
נדיה פריגת: אנחנו לקחנו לתשומת לבנו, אחרי מה שקרה, והשינוי בקיבוצים גם הוא קרה בשנתיים האחרונות אחרי ההפרטה, וההתמודדות שלהם עם הנושא הזה היום היא הרבה יותר קשה.
נדיה פריגת: השאלה הזאת לא עלתה בחריפות כזאת קודם.
נדיה פריגת: אנחנו לקחנו לתשומת לבנו, ומ- 2005 השנה שריינו גם תקציב בתוך התקציב הכולל לצופים גם בקיבוצים.
קולט אביטל: את יכולה לתת לי מספרים?
קולט אביטל: כמה עולה הגיוס?
נדיה פריגת: כל הסמינרים האלה שהם בעצם התוצאה.
נדיה פריגת: אנחנו מעבירים לתנועת הצופים השנה 623 אלף שקל.
נדיה פריגת: בלי הכסף הזה לא יהיו גרעינים בכלל.
קולט אביטל: בשלושת החודשים של תקופת הביניים עד הגיוס לצה"ל, אני מבינה שהחישוב הוא כמה עולה כל צעיר כזה פר-ראש.
קולט אביטל: כמה עולה לכם להחזיק אדם כזה בקיבוץ פר-יום או פר-חודש?
תמר גל-שראי: פר-יום, בסביבות 35-40 שקלים, כולל הכול: שכר דירה, חשמל, מזון- -
קולט אביטל: כמה זה לחודש?
ליאור כרמל: 1200 שקל.
קולט אביטל: 1200 שקלים לאיש לחודש ומדובר בתקופה של 3 חודשים?
תמר גל-שראי: תלוי בתאריכי הגיוס.
קולט אביטל: ממי אתם מקבלים את הכספים האלה, איך הם מתחלקים?
תמר גל-שראי: חצי אנחנו מקבלים מהסוכנות בגלל אולפן קיבוץ.
תמר גל-שראי: אבל לפני שאנחנו מתחילים במספרים חשוב לציין שהשיחה הזאת היא מעניין לעניין באותו עניין של הנושא הקודם בכמה מישורים: קודם כל, חוסר השוויון של הרשויות כלפינו.
תמר גל-שראי: זאת אומרת, הצבא לא משלם אותו דבר לחייל בודד בקיבוץ ולחייל בודד בעיר, לא יעזור כלום- -
יוסי ורדי: פה מתחיל העניין.
תמר גל-שראי: לא, זה ההמשך של העניין.
תמר גל-שראי: לפני כן מגיע ילד לארץ, והוא צריך לעבור הכרה באיזשהו סטטוס, וברגע שהסטטוס מסתדר הילד זכאי לכל מיני כספים ממשרד השיכון, מבנק אוצר החייל.
תמר גל-שראי: הוא מקבל את זה אליו.
תמר גל-שראי: שום דבר מזה לא מגיע אליו כחבר קבוצה למי שבעצם מספק לו את השיכון ומשלם עליו שכר דירה.
תמר גל-שראי: זה לא משהו שקשור אליכם בכלל, זה משרד השיכון, דיברנו על זה בפעם הקודמת שהיינו פה.
תמר גל-שראי: יש פה עיוות מערכתי שבכל מקום שאנחנו מגיעים אליו – את התעסקת עם זה ופגשת את זה, ואנחנו התעסקנו בזה ופוגשים את זה בעוד כל מיני דברים.
תמר גל-שראי: החייל מקבל את הסכומים, הקיבוץ ימשיך לתת את השירותים המלאים כל הזמן.
קולט אביטל: ולא נאמר לחייל שאולי חלק מהסכום הזה הוא צריך להפריש לקיבוץ?
תמר גל-שראי: אני יכולה להגיד מה שאני רוצה.
תמר גל-שראי: מבחינת החייל אני מקבלת עליו 750 שקל אחרי גיוסו, ואני צריכה לתת לו מזון- -
קולט אביטל: את מקבלת 750 שקל מצה"ל.
קולט אביטל: בואו נתחיל בפרק הראשון מיהו המממן.
תמר גל-שראי: בפרק הראשון שהוא פרק ההכנה הצופים העבירו אותם לידינו ביום שבו נפרדנו בבית-פיליפס.
תמר גל-שראי: אנחנו מקבלים מהסוכנות הכרה ובתום האולפן, לפי ימי האולפן המדווחים, אנחנו מקבלים 15 שקלים ליום לילד- -
קולט אביטל: זה מחצית הסכום.
תמר גל-שראי: בערך מחצית הסכום 20 או 23 אלף שקלים לכיתה, וזה יוצא על כל מיני הוצאות של הוראה וכל מיני דברים כאלה.
תמר גל-שראי: זה מכסה בערך מחצית מעלות הקיץ.
קולט אביטל: כמה מגיעים השנה?
קרן לוזון: 101 איש.
תמר גל-שראי: אני מוכרחה להגיד לטובת הסוכנות שהטיפול שקיבלנו היה בלתי רגיל לאורך כל הדרך, אבל קיבלנו חצי מהסכום.
תמר גל-שראי: בשנה השנייה הצופים הצטרפו למאבק הלאומי כי אנחנו כבר לא יכולנו לעמוד בהוצאות, והם מצאו כספים כדי לתת מענק התארגנות כי אנחנו הגענו ל- 55 חיילים באותו זמן, ולא היה לנו כלום, כולל מיטות.
תמר גל-שראי: פנינו לקודמו של איציק איתן בבקשה לעזרה בזיווד המתחמים, ונתקלנו בתשובה שכל עוד זה לא מתקן של האגודה אנחנו לא יכולים ליהנות מהשירות הזה.
תמר גל-שראי: אנחנו חולקים על זה, הייתה לנו פגישה עם איציק איתן, ואנחנו מקווים שנמצא פתרון.
קולט אביטל: מה חלקו של משרד הקליטה בתקופת 3 החודשים?
קולט אביטל: 50% אתם מקבלים, ולפי חשבוני מדובר על 3 חודשים רף ל- 360 אלף שקל: 1200 שקל לחודש כפול 100 איש כפול 3 חודשים.
תמר גל-שראי: למה 100?
ליאור כרמל: כל קיבוץ מקבל עד 30 ילדים.
קולט אביטל: אני מדברת על עלות הפרויקט כי אני רוצה להוביל למשהו.
קולט אביטל: עלותו של הפרויקט בשלושת החודשים הראשונים בארץ, לפי החישוב הזה היא 360 אלף שקל, ומזה אנחנו מקבלים 180 אלף מהסוכנות היהודית.
שרה אנקורי: יש פה טעות, זה לא 30, זה 40.
קולט אביטל: סליחה, אני מצטערת, אתם לא יכולים לתת לי כל 2 דקות נתונים אחרים.
קולט אביטל: נספור את זה לפי 30.
קולט אביטל: מאיפה מגייסים את יתר ה- 50%?
תמר גל-שראי: לפני שהקיבוצים עברו את השינוי והפכו להיות מופרטים, הם ספגו את זה, ואף אחד לא היה מודע לעלויות העצומות שהיו שם.
קולט אביטל: אנחנו מסתובבים סביב אותה נקודה כבר שנתיים.
תמר גל-שראי: אין מימון אחר, נקודה.
קולט אביטל: אז המימון האחר של ה- 50% שזה 180 אלף שקל לקיבוצים לשלושת החודשים האלה – כמה מהם יכול לבוא ממשרד הקליטה?
קולט אביטל: אנחנו לא מתגברים כבר שנתיים על סכום של 180 אלף שקל בסך-הכול.
ליאור כרמל: בהנחה שגם תנועת הצופים תומכת בקיבוצים, וחלק מהכספים האלה הם גם ממשרד הקליטה- -
ליאור כרמל: 10000 שקל קיבל קיבוץ דגניה א', לפי הרישומים שלי ועוד 5000 לגרעין ניצן ועוד 20 אלף שקל – העברנו לקיבוצים בסביבות 50 אלף שקלים.
ליאור כרמל: חלק מהכסף שהעברנו הם גם מעודפים שנשארו לנו במשרד הקליטה או מהעברות שהשתמשנו בהן כצינור.
קולט אביטל: כמה אנשים היו בשנה שעברה?
ליאור כרמל: בסביבות 50.
קולט אביטל: והשנה המספר מוכפל?
ליאור כרמל: כן.
קולט אביטל: זאת אומרת שאם השנה הם רוצים לקלוט אותם הגירעון שלהם יהיה הרבה יותר גדול, והם לא יוכלו לעמוד בזה.
נדיה פריגת: אבל ה- 50 שהיו הם גם חבר'ה ששירתו, זה לא 50 שהגיעו ל- 3 חודשים ראשונים.
נדיה פריגת: 34 היו בשלושת החודשים הראשונים, ואחרים היו חיילים שכבר משרתים בצה"ל, והם לא צורכים בדיוק את אותם צרכים.
קולט אביטל: נדיה, כיוון שזאת לא ישיבה ראשונה ופניתי אלייך גם בשנה שעברה, אני מבקשת בכל זאת לדעת עקרונית כיוון שאתם תומכים ב- 300 אלף שקל – להביא אותם לארץ.
נדיה פריגת: לא.
נדיה פריגת: להכשיר אותם ולגייס אותם ולקיים אתם את כל התוכניות שם כי בלעדיהם הם לא יבואו- -
קולט אביטל: אבל הם כבר הגיעו לארץ.
קולט אביטל: אין דיספרופורציה כרגע בין מה שאנחנו עושים כדי לגייס אותם לבין מה שהממשלה באמצעות משרד הקליטה יכולה להשקיע כשהם בארץ?
קולט אביטל: אנחנו מביאים אותם עד פה ואומרים להם: "חבר'ה, לטבוע"?
נדיה פריגת: לא, אף אחד לא מסיר אחריות, הילדים האלה מקבלים את הטיפול הטוב ביותר, קודם כל הודות לקיבוצים שחונכים אותם- -
קולט אביטל: אבל הקיבוצים לא יכולים לממן היום את זה, חסר לנו מחצית הסכום.
נדיה פריגת: אנחנו מדברים על גירעון שנוצר בדגניה א' במעבר.
גברי ברגיל: במשך הרבה שנים הקיבוצים – לטוב או לרע – לא הסתכלו על ההעברה הזאת, על אגורה פה ועל אגורה שם- -
קולט אביטל: הם ספגו את זה, אבל מעתה והלאה אי-אפשר.
גברי ברגיל: - -כי הכול היה שייך לכולם, והייתה הרבה ציונות ורצו לקלוט.
גברי ברגיל: היום צריך להתאזן, בודקים כל דבר.
גברי ברגיל: המשמעות היא שמה שהקיבוצים ספגו עד היום – 180 אלף שקל פחות 30 – 150 אלף שקל - -
קולט אביטל: אבל לא היה - - - כזה.
קולט אביטל: אנחנו מדברים פה על קצב מוגבר, שלדעת כולם, הוא רצוי.
קולט אביטל: שנה שעברה זה היה פחות, בוא נדבר הלאה.
גברי ברגיל: אני רוצה לתמוך בה שאמרה חברת הכנסת קולט אביטל.
גברי ברגיל: החור נוצר כי קיצצו כל השנים, היום לא יכלו לממן אותו, ואם לא יימצא המימון הפרויקט ייפול, כי להפך, רוצים להגביר אותו ולהצליח בו.
גברי ברגיל: יש ברירה, וצריך לקחת בחשבון מה ההוצאות האלה היו.
אורית נוקד: ממה שאני רואה ושומעת ומבינה, אני חושבת שלקראת תקציב 2006 אם אתם, משרד הקליטה מעונינים בפרויקט היפה הזה, צריך לגרום לכך שלא יהיה גירעון.
אורית נוקד: הקיבוצים יעשו את מה שהם עושים, אבל לא יהיה פער תקציבי שייגרם להם בשל כל מה שהזכיר עכשיו גברי.
אורית נוקד: נראה לי שצריך לחשוב על זה.
אורית נוקד: תודה לכולם.
נדיה פריגת: יש פה עוד גופים שמכסים לכם חלק מההוצאה.
נדיה פריגת: למשל, כל ה- 750 שקל לילד שאתם מקבלים - - - אנחנו שילשנו את התקציבים.
נדיה פריגת: אחד הפתרונות הוא שגם צה"ל אולי יתייחס לתוכנית הזאת שמועמדים לגיוס מתפתחים אצל חיילים בודדים, אי-אפשר להפיל את הכול עלינו.
קולט אביטל: נדיה, אני מצטערת.
קולט אביטל: בדרך-כלל אני משתדלת להיות די מתונה בביקורת שאני משמיעה כלפי עובדי ציבור.
קולט אביטל: אבל לא יכול להיות שאם משרד הקליטה עוסק בפרויקט שהוא בעל חשיבות ערכית ומוסרית גדולה לכולנו – זאת הדרך היחידה להחזיר ישראלים הרבה יותר מכל הירידים שאנחנו עושים – לא יכול להיות שאנחנו לא חושבים מראש ולא מתקצבים מראש דבר, לפי צרכים של שנה, ולא מתייחסים- -
נדיה פריגת: אז אמרתי, אנחנו הולכים עכשיו - - -
קולט אביטל: אבל מה קורה, אתם הגשתם פרויקט על השנה, ידעתם שבאים עוד אנשים?
קרן לוזון: השנה זה בקיבוצים אחרים.
קרן לוזון: כל שנה הקיבוצים משתנים.
קריאה: השנה יש 3 קיבוצים שונים לחלוטין.
תמר גל-שראי: ואני יודעת משניים לפחות שהם מאוד בלחץ בעניין של השלמה של קיץ.
קולט אביטל: מי הכתובת המרכזית שיכולה לענות לי בשם הקיבוצים?
קולט אביטל: וולבלה, מה קורה כשאנחנו יודעים שבאים 100 אנשים?
קולט אביטל: אנחנו לא יכולים להסתפק בכך שנדאג לתקציב של שנת 2006 ונכניס את זה עכשיו לתקציב.
קולט אביטל: אנחנו יודעים עכשיו שתנועת הצופים מביאה עכשיו 101 נערים ונערות.
קולט אביטל: לא כל שנה זה אותם הקיבוצים, אבל יש קיבוצים אחרים.