GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אוגניה הלוי: אני מדברת לא כאישה מקצועית אלא כמתנדבת, במיוחד עם עולי אתיופיה, במשך שנים רבות, מאז שהגיעו לארץ, בתוך האתרים, וליוויתי משפחות למקום קבע, כמו פה בירושלים בנווה יעקב.
אוגניה הלוי: אני מאוד שמחה שיש פה גברים אתיופים, מה שרציתי להגיד זה שאנחנו נכנסים ומנסים להבין את ההרכב של המשפחה האתיופית.
אוגניה הלוי: בגלל שהאלימות שאנחנו מגיעים לאישה זה לא רק לאישה.
אוגניה הלוי: זה מתחיל מהילד.
אוגניה הלוי: אם אנחנו ראינו למשל טכס של קפה בשתים עשרה בלילה במשפחה שיש תשעה ילדים והאמא לא מתפקדת כי היא ילדה והיא נמצאת בדפרסיה טוטאלית, אני שואלת איפה באמת שירותי הרווחה, בגלל שלא רואים אותם, ואז הילדות האלה, שכל העול של המשפחה זה עליהם, אז מתחיל הטכס של הקפה, טוחנים את הקפה, ושאנחנו ניסינו להתערב, להגיד הילדות האלה קמות למחרת בחמש בבוקר כדי להקים את כל הילדים אז אמרו לנו אל תתערבו, זה הכיף של המשפחה.
אוגניה הלוי: כשניסינו לעזור, כי זה הגשר בין הקהילה, בין הבית ספר והמשפחה, אז היו בעיות של ילדים.
אוגניה הלוי: ילדים עם קשיי למידה.
אוגניה הלוי: אז ניסינו בכל תוקף לא שהילדים האלה יגיעו לבתי ספר מיוחדים אלא לכתות טיפוליות בהרכב של בית ספר רגיל.
אוגניה הלוי: היתה התנגדות כל כך גדולה של האבא.
אביב דוד: מתי זה היה?
אוגניה הלוי: אני מדברת על מקרים אחד אחרי השני.
אוגניה הלוי: בשנים האחרונות.
אוגניה הלוי: ממש נלחמנו כדי שהילדה הזאת, אני נותנת מקרים ספציפיים כי אני לא רוצה להיכנס לכל האוכלוסיה, הילדה הזאת תהיה בבית ספר רגיל בכתה טיפולית.
אוגניה הלוי: התשובה היתה לא, הילדה הזאת ישבה שלושה חודשים בבית וניסיתי לגייס את העזרה של רופא פסיכיאטר יוצא אתיופיה.
אוגניה הלוי: הוא ביקש ממני לא להתערב בגלל שפשוט אנחנו הולכים נגד ההרכב של המשפחה.
אוגניה הלוי: הילדה הזאת לא חשוב אם היא תלמד, לא תלמד, היא תתחתן, היא תביא ילדים, זה מה שחשוב.
אוגניה הלוי: בנוגע לעבודה, עניין האבטלה, יש לנו יום יום את הבעיות של האישה, עוד הפעם, האישה שיוצאת לעבוד, שזה לא המקום של האישה.
אוגניה הלוי: מה שאני מציעה, אני שמעתי את הדובר הראשון, מצד אחד טוענים שאם אנחנו מנסים לשנות, להסדיר את החברה שלנו, וזה מתחיל נגד אלימות, אז אומרים לנו שאנחנו פטרנליסטים, ואם אנחנו מנסים לגייס את האנשים הניצולים בתוך העדה האתיופית התשובה תמיד זה אתם לא מבינים את ההרכב של המשפחה האתיופית.
אוגניה הלוי: אז התסכול שלנו מאוד גדול כי אנחנו מאוד מנסים לעזור אבל איך.
גילה פינקלשטיין: המדאיג הוא שהמצב של הנשים המוכות הוא רע.
גילה פינקלשטיין: וזה המצב המדאיג.
גילה פינקלשטיין: מה ניתן לעשות.
גילה פינקלשטיין: כפי שהתחלתי לומר אין למשטרה מידע מרוכז ומדוייק על צוי ההגנה.
גילה פינקלשטיין: וגם כאשר יש לה צוי הגנה האישה המוכה נשארת חשופה, ללא הגנה, וכשבדקתי את הנושא הזה גיליתי שיש מחלוקת בין בתי המשפט למשטרה באיזו צורה יעבור המידע על צווי ההגנה, האם יעבור למשטרה בכל עיר או למטה משטרה מרוכז, בעקבות המחלוקת או בעקבות עוד סיבות נוספות למשטרה אין מידע מרוכז על צווי ההגנה והאישה המוכה חשופה ולא מוגנת כפי שהיא צריכה להיות מוגנת.
דינה מרום: לגבי צווי ההגנה אם לא מובא לידיעת המשטרה שאישה הוציאה צו בבית משפט לענייני משפחה אז מן הסתם משטרת ישראל לא יכולה לדעת שהאישה הוציאה צו ולא יכולה גם להגן עליה.
קולט אביטל: לפי דעתך אם מערכת בתי המשפט היתה מעבירה גם הודעה למשטרה שיש כזה צו זה היה עוזר?
דינה מרום: אם האישה לא הגיעה מלכתחילה לתחנת המשטרה והיא לא רוצה להגיע מן הסתם היא גם לא תשתף פעולה.
קולט אביטל: לא, אבל ברגע שהוצא כבר צו, האם אם אתם הייתם מקבלים על זה מידע מבתי המשפט זה היה עוזר במשהו?
דינה מרום: העניין הוא כזה, שכרגע, בית המשפט אחרי שהוא מוציא צו, הוא חייב, מתוקף צו ההגנה, תיקון 5 לצו ההגנה, מחייב לקיחת נשק מאותו בעל אם היה לו נשק.
דינה מרום: וזה הדבר היחיד שיכול להיות מובא לידיעת המשטרה.
דינה מרום: כלומר המשטרה צריכה ליטול את אותו נשק ואז המדינה יכולה באמת לדעת על קיומה של בעיה.
גילה פינקלשטיין: אנחנו צריכים לתת את הדעת על שני דברים, שודאי אתם הזכרתם לי כשהייתי בוועדה לזכויות הילד.
גילה פינקלשטיין: פסקי הדין שהשופטים נותנים חייבים להרתיע, חייבים להחמיר בפסקי הדין.
גילה פינקלשטיין: דבר נוסף, בנתניה היה לפני שנתיים פרוייקט נהדר של לחצני מצוקה שנתנו לנשים מוכות.
גילה פינקלשטיין: זה התחיל ברעש גדול, שר הבריאות היה בנתניה, בטכס גדול, רק טכס היה והתחילו ומייד הסתיים, אין תקציב ואין לחצני מצוקה.
קולט אביטל: זה היה פיילוט והפסיקו את זה, אז אנחנו נבדוק את זה.
קולט אביטל: באותו הפיילוט, כשהכניסו את לחצני המצוקה, מישהו הפעיל אותם?
גילה פינקלשטיין: בודאי, קבוצת נשות הדסה בנתניה סיפרו לי שזה עבד מצויין.
גילה פינקלשטיין: זה עזר לנשים מוכות.
אביטל שחר: אני רוצה להתכנס לעניין הממוקד יותר, כי כשאנחנו מדברים על צוי הרחקה ולחצני מצוקה זה דברים שהם ארציים, הם כלליים, כנגד אלימות במשפחה נקודה.
אביטל שחר: תופעת האלימות במשפחה קיימת לא רק בקרב העולים.
אביטל שחר: אז אולי יש עניין כמותי, שאני מצטערת שאני לא מכירה את הסטטיסטיקה, אם בקרב העולים יש יותר אז צריך לאתר את הסיבה של היותר.
אביטל שחר: כי באמת הדיבור שלך על הצו הרחקה זה דברים מצויינים אבל אני לא בטוחה שזה הוועדה הזאת הספציפית שדנה בריבוי מקרי אלימות בקרב העולים.
אביטל שחר: המקרה האחרון המצער, זאת באמת בחורה עובדת סוציאלית שהיתה רכזת יישובית בגדרה של תכנית אשת חיל, תכנית שמופעלת על ידי הג'וינט, תכנית ששותפה לה שדולת הנשים.
אביטל שחר: במקרה בקהילה האתיופית עכשיו זה התפצל ואז עמותת בעצמי עושה את זה.
אביטל שחר: אנחנו את הקווקזיות והבוכריות וגם בקרב ישראליות.
אביטל שחר: זה היה קטע עצוב במיוחד לאור העובדה שהיא באמת עסקה בהעצמת נשים ובסוג של פרוייקט מופלא של הוצאת נשים ממעגל האבטלה, כל מה שדובר פה קודם על נשים חזקות ומועצמות.
אביטל שחר: אגב באופן די מעניין בצוות, עד כמה שידוע לי בעדינות מתוך בירור הם לא היו מודעים לחומרת האיום שיש על האישה המיוחדת והמקסימה הזאת.
אביטל שחר: ידעו על בעיה אבל בהחלט, ולדעתי גם היא בעצמה לא שיערה שהאיום הוא ממש עד כדי אבדן חיים.
אביטל שחר: ולכן גם הקושי הגדול.
אביטל שחר: זאת אומרת המעבר הזה בין בעיה של אלימות קיימת, שאני אומרת שהיא קיימת בכל מקום בחברה, לבין המעבר הדרסטי הזה לאקט כל כך חמור של אובדן חיים הוא קשה מאוד לאיתור.
אביטל שחר: לכן באמת הבעייה צריכה להיות מטופלת עוד הרבה קודם, בשלב של האלימות.
אביטל שחר: אני חייבת לציין שאני ישבתי ושמעתי את דברי המשטרה וגם את דברייך, שבאמת גם לך אני לא אקרא אורוגואיית, אני אקרא לך ישראלית שבאה מאורוגוואי, אני חושבת שכן יש בנו מידה גדולה של פטרונות.
אביטל שחר: מה לעשות.
אביטל שחר: העניין הזה שאנחנו יודעים טוב יותר, יכול להיות אולי ברמה המקצועית, הוא בוודאי לא יכול להיות ברגישות התרבותית.
אביטל שחר: אני מנסה לחשוב על הגב' רונית סלומון, שעושה עבודה מופלאה עם קבוצת גברים, ואני מנסה לדמיין אותי עם השיער הבלונדיני החלק שלי יושבת ומנסה לקרב אותם אלי ולהיות באיזה שהוא מקום מבין אותם, זה כל כך פטרוני, אני מדברת על העניין הזה שמה שעולה כאן כל כך בולט ובעיני אינטואיטיבית ולא מקצועית בא ממקום כל כך נכון, זה באמת הנשים מתוך הקהילה.
אביטל שחר: כמה שהם קרובים יותר לקהילה כך הם יבינו יותר, כך הם יהיו רגישים תרבותית יותר, והם יפתרו בעיות.
אביטל שחר: שוב אני אומרת, זו הרי לא בעיה ייחודית לקהילה זו או אחרת, זו אולי בעיה כמותית שנובעת מסיבות טובות מאוד.
אביטל שחר: זה לא איזה עניין, פן אישיותי,
קולט אביטל: לא, אבל יש פה בעיה נוספת ואמיתית, וזאת אחת הסיבות שאנחנו מתכנסים כאן, והיא שהעליה עצמה מביאה למשבר מאוד גדול בהתמודדות עם החברה, ובתוך המשפחה.
אביטל שחר: את מחזקת את דבריי, לא סותרת אותם.
אביטל שחר: ולכן אני אומרת שיותר עובדים סוציאלים מבני הקהילה, יותר אנשי מקצוע מבני הקהילה, הם יהיו העוזרים האמיתיים של פתרון הבעיה.
אביטל שחר: העניין הזה שבאמת יש דילמה קשה מאוד כשאתה עסוק בפרוייקטים של העצמה, ואני מכירה את הפרוייקטים של העצמת נשים, ובאמת אולי הגיע הזמן שיהיה גם פרוייקט של העצמת גברים, אז יש לך באמת איזה סוג של ייסורים האם אתה בעצם גורם לאיזה מחיר תרבותי איום ונורא בפעילות השיטתית שלך.
אביטל שחר: ואני נורא מקווה שזה לא יביא להחלשה ולרצון של פרוייקטים מחנכים ומעצימים ונמצא באמת איזו שהיא דרך, גם אנחנו מנסים לעשות את זה ברגישות תרבותית, אני מקווה ברגישות הראוייה.
קולט אביטל: בזמן שנותר לנו אני מבקשת לשמוע ממך ד"ר לאה קסן על מודל, אם אפשר בקצרה, וגם סגנית שרת הקליטה צריכה לדבר.
לאה קסן: אני רוצה להקדים ולומר שמה שקיבלתם פה ביקשתי אמנם לא להפיץ, כי זה טיוטה, זה לא מסמך גמור, אבל אם זה כבר אצלכם אז אני אשמח לקבל משובים ותרומות והערות, יש למטה את הכתובת.
לאה קסן: כדי שהמסמך באמת יהיה ראוי ומושלם.
לאה קסן: אני חושבת קודם כל שצריך לעשות שתי אבחנות חשובות.
לאה קסן: ראשית אני חושבת שכל מה שדובר פה היום מדברים על הסימפטומים ולא על הבעיה.
לאה קסן: כשמטפלים במחלה צריך לטפל בבעיה כדי שגם הסימפטומים לא יהיו.
לאה קסן: ועשרים שנה אחרי שהאנשים הגיעו מאתיופיה, זה שרק כמות האלימות עולה זה אומר לנו, זה משדר לנו שיש בעיה שלא מטופלת, וכולנו נכשלנו בטיפול בה.
לאה קסן: ועל זה אין אני חושבת חילוקי דעות.
לאה קסן: ואני עוד מקצינה את הדברים שאת אמרת, גם לגבי גברים וכו'.
לאה קסן: הדבר הנוסף שאני רוצה לעשות בו אבחנה, אני חושבת שכשאנחנו רוצים לטפל בבעיה ישנה אבחנה כדי להיות מאוד ריאליים בין קהילות שעלו כקהילות, עם המנהיגות שלהם, לבין קהילות או קבוצות אוכלוסיה גדולות שעלו ללא מנהיגות, בעצם עלו כבודדים.
לאה קסן: אני חושבת שדרך ההתייחסות אליהם יכולה או צריכה להיות לגמרי שונה.
לאה קסן: אני באופן ספציפי מכירה יותר את הנושא בקהילה של יוצאי אתיופיה.
לאה קסן: ואני חושבת שהקהילה הזו היתה עם מנהיגות ועם מוסדות מאוד מאוד חזקים שאנחנו דאגנו לפרק בצורה מוחלטת, עם העלייה שלהם ארצה, בזה שלא הכרנו בקייסים, אני קיצונית אבל אני רוצה שהמסר יעבור, לא הכרנו בשמגלות, בחכמי העדה, שהם אלה שטיפלו בבעיות האלה באתיופיה.
לאה קסן: ויש להם כלים, אני חושבת שאפשר לכתוב ספרים על גישור ופתרון סכסוכים מהידע שהם צברו בטיפול שלהם בפתרון סכסוכים באתיופיה.
לאה קסן: ולכיוון הזה אני הולכת גם במודל שאני מציעה.
לאה קסן: אני חושבת שצריך להחזיר את הכוחות לקהילה, וכל אחד מהמוסדות שנמצאים פה צריכים להיעזר בכוחות האלה.
לאה קסן: בראש ובראשונה צריך לטפח את המנהיגות הפנימית.
לאה קסן: יש מנהיגות פנימית חזקה, אני עבדתי אתם עכשיו, השמגלות,
קולט אביטל: אנחנו דנו בזה לפני שבוע כאן, על הסכנה לפרק את זה.
לאה קסן: אני לא הייתי פה אבל אני יכולה להעיד ממקור ראשון שליויתי אותם במשך שנה של עבודה מקרוב, אני אומרת לכם באופן אישי, תהיה לי בעיית אישות, בעיה זוגית, אני הולכת אליהם.
לאה קסן: אנשים חכמים, אנשים שמבינים, אנשים שאומרים תשתמשו בנו.
לאה קסן: יש לנו כוח.
לאה קסן: גם הצעירים וגם המבוגרים עדיין מכבדים את המוסד הזה וצריך להשתמש בהם בכל תכנון של כל התערבות.
לאה קסן: שמגלה צריך לשבת במשטרה, ושמגלה צריך לשבת בבית דין.
לאה קסן: זה צד אחד.
לאה קסן: פן אחר הוא הפעלה של מתנדבים, שגרירים, יש פירוט במסמך הזה על כך אחד מהדברים, אבל אנשים מתוך הקהילה שהם בעצם יהיו שגרירים לנושא, למשל אתה מדבר על סבלנות, אם מתנדב ייכנס יחד עם השוטר למשפחה למתנדב יש סבלנות, הוא יודע את הקודים, הוא מכיר את הקודים.
לאה קסן: אנחנו לא מבינים עד הסוף את התרבות.
לאה קסן: גם אני לא מבינה עד הסוף את התרבות.
לאה קסן: ואנחנו עושים המון טעויות שמזיקות, שגורמות בסופו של דבר למשל לאלימות של נשים כלפי גברים.
לאה קסן: וזה אנחנו אשמים בזה, כי אנחנו מלמדים אותם איך לעשות את זה.
לאה קסן: אנחנו מלמדים את הנשים שבקלות אפשר לזרוק את הבעל מהבית, והם עושות את זה הרבה פעמים, ויש לי עדויות אישיות של נשים שאמרו הבנו שאנחנו יכולים לקבל יותר כסף אם נזרוק את הבעל מהבית.
אביטל שחר: אני מציעה להיזהר עם האמירות האלה אבל כי התוצאה הסופית היא שלא ראיתי עדיין מקרה רצח של גבר על ידי אישה.
אביטל שחר: האלימות עדיין כלפי הנשים.
לאה קסן: אני לא אומרת שאין אלימות כלפי נשים, יש, נשים נרצחות, בהחלט לא רואים גברים כמעט שנרצחים בידי נשים,
קולט אביטל: ד"ר קסן, אני מתנצלת אבל אני באמת צריכה לצמצם אותך.
קולט אביטל: מעבר למה שאמרת היום, מה מהמודל שלך ההמלצות שלך.
קולט אביטל: ראשית המשגלות, שנית מתנדב יחד עם המשטרה,
לאה קסן: נכון, וברמה הקהילתית, הרבה יותר להשקיע ברמה הקהילתית, כי ברמה הפרטנית זה פתרון בעיות אישיות שלא תמיד אנחנו מגיעים אליהם בזמן והם קיימים.
לאה קסן: אני רק רוצה עוד דבר אחד להגיד, אני חושבת שצריך להשקיע הרבה מאוד במניעה והסברה מגיל בית הספר, כי הילדים הם גם גורם ממתן לגבי האלימות.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שהשרה ביקשה ממני להיכנס בנושא של אתיופים ואני התחלתי וגם אני לוקחת יועצת אתיופית, בגלל שמה שאני רואה ושומעת אני רואה קודם כל הבדלים, דבר שני שמענו היום, אנחנו מעצימים את האישה ולא עובדים עם הגברים.
מרינה סולודקין: וכשאני שומעת שהיה פיילוט בנתניה, הפיילוטים האלה, שיש לנו מאה אלף איש ואנחנו עושים פיילוט עם שלושים איש אז אני אומרת איפה רדיו, איפה טלויזיה, למה גברים אחרי כל כך הרבה שנים לא יודעים את החברה הישראלית, חוקים ישראלים, למה כל הזמן אנחנו אומרים אנחנו לא יכולים להכניס שוטר בכל דלת אבל רדיו יש, אפשר לתת הרצאות.
מרינה סולודקין: צר לי מאוד ממה שאני שומעת.
מרינה סולודקין: ומה שאני אומרת טוב מאוד שעשו את המחקר, אבל יש לי בעיות עם מה שאת אומרת.
מרינה סולודקין: בטח שאפשר להשתמש ולא לשבור.
מרינה סולודקין: אבל לא רק זה.
מרינה סולודקין: זה גם חברה מודרנית צריכה גם להיכנס, לא לפגוע, אבל להיכנס.
מרינה סולודקין: משרד שלי עובד הרבה ומבינים בעיות של אלימות במשפחה וגם במשטרה מודעות עשר שנים.
מרינה סולודקין: אבל תוצאות הם שליליות.
מרינה סולודקין: כל שנה עשרות מקרים רוסים ואתיופים.
מרינה סולודקין: רוסים ואתיופים.
מרינה סולודקין: ומה שאנחנו לא לוקחים בחשבון, משברים סוציו-אקונומים, משברי קליטה.
מרינה סולודקין: למה עכשיו זה יותר ממה שהיה לפני כמה שנים, מה קרה במשפחות, יש צמצומים ויש אבטלה, יש כל מיני דברים.
מרינה סולודקין: אז זה נושא מאוד חמור.
מרינה סולודקין: אני אומרת לכם שאני רוצה לשמוע מה יגידו לי עוזרות שלי וגם לדבר עם רדיו באמהרית שאנחנו חייבים את התכניות האלה.
קולט אביטל: גבירתי סגנית השרה, אני רוצה להגיד לך בהזדמנות חגיגית זאת,
מרינה סולודקין: זה לא חגיגית,
קולט אביטל: מאוד חגיגית, שאנחנו משקיעים, אנחנו מדברים עכשיו על רדיו, ורדיו מאוד חיוני לקהילה האתיופית, ולעומת אחת עשרה וחצי שעות שיש ברוסית יש בקושי חמש דקות באמהרית.
קולט אביטל: ואם אנחנו לא נעשה משהו לשנות את הפרופורציות, מבלי לעורר עלי את כל האנטגוניזם של כל חברי הכנסת הרוסים כאן בבית וכל הצעקות בעיתונות אז את ואני לא עשינו כלום.
קולט אביטל: ואני מבקשת לקחת את זה בחשבון, זה אפרופו רדיו.
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת לגבי רדיו, עד כמה שאני יודעת זה רק עניין של השקעה, אולי אנחנו צריכים הקצאת זמן, ערוץ אתיופי שלם, אני בעד.
אורית נוקד: טוב, אני חושבת באמת שקודם כל אנחנו מכירים לתופעה, זה שלב אלף שהוא כבר מוכר.
אורית נוקד: צריך בעצם לבחון שלושה דברים.
אורית נוקד: הדבר הראשון לדעתי זה באמת איך למנוע, ואיך למנוע אני מאוד מתחברת לקו שאומר שהדבר צריך להיעשות בשיתוף יחד עם הקהילה בשל הרגישות התרבותית, ולהעצים את הנשים.
אורית נוקד: ואת הגברים ביחד אני חושבת.
אורית נוקד: אני חושבת שאם יהיו גברים שגם יבינו את כל המשמעות ויירתמו לעניין אני חושבת שזה יכול להצליח.
אורית נוקד: זה דבר אחד.
אורית נוקד: שיתוף פעולה.
אורית נוקד: דבר שני אני חושבת שהכל מתחיל ונגמר בחינוך, תמיד, ואני חושבת עכשיו גם קדימה, לעתיד.
אורית נוקד: אני עומדת בראש השדולה למען תנועות הנוער ואתמול היה לי העונג באמת להשתתף ביום שנערך בכנסת, שיזמה חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, והיתה שם חניכה שהיא עלתה מאתיופיה, ומי ששמע אותה פשוט בכה.
אורית נוקד: וזה רק מראה שאפשר גם חינוך, חינוך שהוא פורמלי אבל גם אפשר עם חינוך שהוא לא פורמלי לעשות הרבה דברים.
אורית נוקד: הילדה הזאת שדיברה היה לה המון בטחון, ואני משוכנעת שהיא לא היחידה.
אורית נוקד: ואני חושבת שחייבים בעניין הזה באמת, כאן אני פונה גם למשרד החינוך, מאוד לחזק גם את התקציבים וגם כמובן את העושים במלאכה.
אורית נוקד: זה דבר חשוב מאוד.
אורית נוקד: ההערה השלישית היא כמובן כאשר קורה משהו, אז אנחנו יודעים שצריך להרתיע, ואני חושבת שבאמת בתי המשפט כאן צריכים להחמיר את הענישה.
אביב דוד: אני מארגון הגג של עולי אתיופיה.
אביב דוד: אני רוצה להגיד משהו לגבי הסברה.
אביב דוד: קודם אמרת שרה שמשרד הקליטה משקיע בהסברה וכו'.
אביב דוד: הכל טוב ויפה רק שההסברה ממוקדת, איך שהבנתי אותה, כלפי העולים שמגיעים זה עתה.
אביב דוד: לדעתי ההסברה צריכה להיות גם בקרב העולים היותר ותיקים.
אביב דוד: אני יכול לתת לך דוגמא למשל שאנחנו בארגון הגג הפעלנו שני פרוייקטים שנגעו להסברה בעניין הזה של סכסוכים בתוך המשפחה בשילוב של הנשים והגברים.
אביב דוד: והתוצאות שראינו הם היו מדהימות.
אביב דוד: זה היה בשיתוף פעולה עם משטרת ישראל, והסברנו את הדברים שצריכים להיות במדינה, את ההשתנות התרבותית וההשתנות החוקתית שישנה, ובסופו של דבר מה ששמענו מהם זה שתמשיכו.
אביב דוד: דבר אחרון שאני אגיד זה שצריך לחשוב, כאשר אנחנו מדברים על הפתרון, צריך לחשוב על משהו מערכתי שיהיו שם משולבים בני העדה, כאנשי מקצוע.
אביב דוד: לא רק מישהו שבא ומייעץ אלא כאנשי מקצוע שהם אלה שילוו את האנשים.
מרים שכטר: אני הממונה על השיוויון בין המינים בחינוך במשרד החינוך.
מרים שכטר: דבר ראשון אני רוצה להגיד לפרוטוקול להערתו של ח"כ רשף חן משרד החינוך כן מתפקד.
מרים שכטר: ואם אני צריכה להוכיח את זה אני גם אוכיח.
מרים שכטר: ומשום שזה רק כמה משפטים אני רוצה לציין שאני במסגרת תפקידי התחלתי כבר בשנתיים שלוש האחרונות לעבוד מול מגשרים ומול קידום נוער ומול כל מי שעובד עם עולות ועולים מהחברה הקווקזית, הבוכרית והאתיופית.
מרים שכטר: אנחנו כן עובדים עם הבנות ועם הבנים בשל כל מה שכאן נאמר אנחנו הקדמנו מראש, גם דרך תכנית נערות מובילות שינוי,
קולט אביטל: יש לך תכניות ספציפיות לכתות של עולים?
מרים שכטר: בנושאים שלנו אנחנו עכשיו תוך כדי מהלך ההכשרה והשתלמויות והעבודה אנחנו בונים כדי שזה יהיה מותאם באמת לעליות השונות, אני מקווה שעד סוף השנה הקרובה תהיינה לנו תכניות וגם מתורגמות לרוסית ולאמהרית.
מרים שכטר: אני רק רוצה להוסיף שדרך נערות מובילות שינוי זה מבחינתנו ערוץ מאוד חיובי להיכנס לאוכלוסיות האלה כי זה לא בשונה מהאוכלוסיה הרגילה, כי אנחנו עושים את זה גם ברמת השרון וגם באופקים, וגם לאוכלוסיות של העולים החדשים, לבנות ולבנים.
קולט אביטל: אנחנו נרצה כמובן בוועדה הזאת לקבל קצת יותר מידע מה אתם עושים בהתאמה לציבורי העולים, מסיבה אחת פשוטה שבכל זאת יש הבדלי תרבות.
מרים שכטר: וגם אנחנו עושים תכנית שכבר עובדת שנה שנייה, כפיילוט, זה לא שייך לנושא אבל לידיעת הציבור, לערבים.
מרים שכטר: התכנית של נערות מובילות שינוי זה שדולת הנשים ומשרד החינוך, שאנחנו כבר הפכנו להיות גוף אחד.
מרים שכטר: הם מדברים על אנחנו ואנחנו מדברים על אנחנו.
מרים שכטר: הכל עובד ביחד מאוד יפה.
מרי חדייר: ישנה מסגרת שקיימת שמטפלת בגברים אלימים, שזה בית נועם.
מרי חדייר: אני חושבת שאולי כדאי לבקש מהם הכניס איזו תכנית ייחודית שתתמחה בנושא של אלימות בקרב האוכלוסיה יוצאת אתיופיה.
מרי חדייר: מה שרציתי להוסיף שכל החומרים שלנו בנושא מניעת אלימות הם כן מתורמים לשפות הרלוונטיות, כולל אמהרית.
הילה קרנר-סולימן: אני בלב כואב אומרת, אנחנו נשב פה עוד שלושה חודשים, ותירצח עוד אישה, ודמן של הנשים האלה בראשו של משרד האוצר.
הילה קרנר-סולימן: אני איחרתי כי באתי מדיון של ועדת חוקה ששבע שנים הצעה לאיבחון והערכת מסוכנות של עברייני מין לא עוברת בגלל האוצר, והאוצר באופן קבוע נמנע מלתקצב את המחיר של הרצח, את המחיר של הטיפול.
הילה קרנר-סולימן: עכשיו במשך עשרים שנה ישנם יתומים, את כל ההשלכות הסביבתיות, אני לא מקבלת את הנימוק שאין כסף לפיילוט.
הילה קרנר-סולימן: לא לעשות את הפיילוט ולא לעשות את התכנית עולה הרבה יותר למדינת ישראל, מעבר להפסד המוסרי.
הילה קרנר-סולימן: ואני כן מבקשת שיושב ראש הוועדה, כי באמת זה כרגע בנפשם של העולות, תבקש ממשרד האוצר לא רק הערכה תקציבית יחד עם הוועדה למעמד האישה לכמה זה עולה ולכמה זה עולה לנו כשזה לא קורה.
הילה קרנר-סולימן: אנחנו נשב פה עוד שלושה חודשים.
דינה מרום: אני רוצה לומר שהפרוייקט הזה עובד יחד עם קהילה, אגף קהילה משטרה, הוא כבר מתקיים בהמון תחנות, רחובות, ראשון, וכל אותם מקומות שגם יש אוכלוסיה של אתיופים, רוסים וכו'.
דינה מרום: אני מאוד מאוד אשמח, זה פרוייקט שעובד על ידי מתנדבים, תצטרפו אלינו, תבואו אלינו, תסייעו.
דינה מרום: אני רוצה לומר שזה הולך לפעול בכל תחנות המשטרה וזה כבר עובד בהרבה תחנות משטרה.
דינה מרום: אנחנו נשמח לקבל את הסיוע שלכם במסגרת אותם מודלים שיפעלו בתחנות המשטרה.
קולט אביטל: אני גם מציעה למען הסדר הטוב שאולי, וזה אנחנו הצענו כמה פעמים למפכ"ל המשטרה, תעשו מפגש של הדרגים הבכירים אצלכם עם נציגי הקהילה האתיופית סביב שולחן אחד.
קולט אביטל: תשבו איתם, תקבלו עזרה מהם.
קולט אביטל: תקחו, תפנו אליהם לקבל מתנדבים.
קולט אביטל: אתם לא נפגשים עם נציגי הקהילה האתיופית.
קולט אביטל: יש ארגונים, יש ארגונים שעובדים בקרב האתיופים.
קולט אביטל: תעשו פעם אחת, אני מוכנה לארח אתכם כאן, את כולכם, אבל בואו נעשה את זה, כי מרוב דיבורים ומרוב רצון טוב לא יוצא כלום.
קולט אביטל: אף אחד לא בא הנה להגיד שאין רצון טוב.
קולט אביטל: הבעיה שהרצון הטוב הזה מתורגם לטיפות בים.
קולט אביטל: ואנחנו כל פעם נתקלים באותו סיפור, פה חסר תקן, שם חסר תקן.
קולט אביטל: יש מצד אחד הממסד, ויש מצד שני המון ארגוני מתנדבים וחברה אזרחית שיכולה לעזור.
קולט אביטל: אז אנא, בואו נרתום את כולם יחד.
שלמה אקלה: אנחנו מפעילים גם את השמגלוג', שהנושא עומד לקרוס.
שלמה אקלה: היה לי חשוב מאוד לומר כמה מלים בנושא הזה כי במפגש הקודם לא היו כל כך הרבה גופים שמעורבים בנושא של אלימות.
שלמה אקלה: מה שאני אומר שמורשת ותרבות זה בגד שאתה פושט אותו וזורק אותו.
שלמה אקלה: צריך זמן.
שלמה אקלה: צריך עיתוי גם להביא מסרים לאותם עולים שמגיעים.
שלמה אקלה: לכן יש גופים, במקום לבנות גופים חדשים למניעת אלימות ישנם גופים בשטח שעובדים, הוכשרו ומניבים פירות בקרב הקהילה.
שלמה אקלה: והם הולכים למות.
שלמה אקלה: אני חושב שכל אחד צריך לחשוב, לנצל את הכוחות הקיימים בתוך הקהילה.
שלמה אקלה: הם הוכיחו את עצמם, אם ב-2004 היו מאה שמונים וחמש פניות רק שהגיעו למרכז שלנו לשמחתנו .
שלמה אקלה: לכן הייתי מאוד מבקש מכל הגופים שרק מול הנושא הזה, בלי הקהילה שום דבר לא נעשה.
קולט אביטל: אני רוצה להתנצל בשמה של יו"ר הוועדה למעמד האישה אתי לבני, היא במקומי כן היתה צריכה לעלות למליאה כי לה יש שאילתא ואני יכולתי להישאר עוד קצת.
קולט אביטל: לצערי הרב זאת ישיבה, אני לא יודעת כמה בנושא הזה, ואני מניחה שאת צודקת שזאת לא תהיה הישיבה האחרונה, אבל לא משום שאני מאחלת לעוד רצח אלא משום שאנחנו כן רוצים להיות בטוחים שמה שהתחלנו גם נמשיך לטפל בו בצורה עקבית.
קולט אביטל: ולכן אני כן הייתי רוצה על דעתה של אתי ועל דעתי להגיד לכם פלוס מינוס, ואחר כך ננסח את ההחלטות, מה ההחלטות שלנו ומה הדגשים שלנו.
קולט אביטל: אנחנו כן חושבים וכן פונים שוב פעם למשרד הקליטה ולסגנית השרה שנמצאת כאן להגביר את ההסברה ואת המודעות בעיקר דרך הרדיו והטלויזיה ולנסות לראות מה אנחנו יכולים לעשות, וזה קשור לזה, זה לא יכול להיות, להגביר את הזמן המוקצה לשידורים בשפה האמהרית.
מרינה סולודקין: אני אגיד לך, אני מול ראש הממשלה, בגלל עלייה של פלשמורה, מבקשת ערוץ נפרד, רדיו אתיופי, לפחות חמש או שבע שעות.
קולט אביטל: אם ראש הממשלה אחרי שהוא ידבר גם האוצר יקצה, אנחנו ישבנו פה השבוע, לא הספקת להיות, שמענו את כל התכנית הגרנדיוזית סוף סוף, איך הולכים להעלות את הפלשמורה ואיך כל משרד התגייס ומה התכנית הספציפית של כל משרד.
קולט אביטל: ומירלה גל עשתה יופי של עבודת מטה.
קולט אביטל: כשהגענו לשאול רגע והשלושה וחצי מיליארד שקל, שזה דורש, האם מתוקצבים, לא.
קולט אביטל: אז כאן אני מתחברת למה שאת אמרת ואנחנו נפעל.
קולט אביטל: שנית אנחנו כן נפעל בכיוון הגברת תכניות לשיקום גברים אלימים על ידי מנחים מתוך הקהילה.
קולט אביטל: זה דורש עבודה שלנו במשרד עם משרד הרווחה ומשרדים אחרים ועם הג'וינט.
קולט אביטל: ויכול מאוד להיות, אם הפרוייקט הלאומי יסכים להיות גג לזה, אז אני אתן כתף לזה.
קולט אביטל: דבר נוסף, אנחנו כן נפנה ואולי נעשה פה יום עם כל הארגונים כדי לבקש כמה שיותר מנהיגי קהילה ומתנדבים שיתנדבו ויעבדו בצורה לא רק התנדבותית אלא מקצועית בכל הנושאים שנוגעים לאלימות.
קולט אביטל: אנחנו פונים למשרד החינוך ומבקשים לקבל תכנית יותר ממוקדת לדעת מה אתם מתכוונים לעשות בנושא שיוויון בין המינים וחינוך נגד אלימות בקרב ציבורי העולים.
קולט אביטל: ואנחנו נבדוק את הנושא של, אני לא ידעתי אם אנחנו צריכים, אולי נתייעץ, אבל אולי ננסה לראות אם במישור המשפטי או אם אנחנו נצטרך להכין הצעת חוק שאחרי צו הרחקה יופעלו אמצעים נוספים.
קולט אביטל: ואחרון אחרון חשוב אני אשב אתך ואולי נחשוב אם לא כדאי, מה שאתם לא הצלחתם בוועדת החוקה אני לא בטוחה שאנחנו נצליח כאן בעוד החלטה.
קולט אביטל: אבל אנחנו נצטרך אולי לחשוב על אמצעים כמו שאילתות לשר האוצר.
קולט אביטל: בצמוד לחלילה כשיש רצח אנחנו נצטרך בצורה מאוד ממוקדת לקחת את דברייך ולחשוב איך להפנות את השאילתות לשר האוצר, איך הוא מתרגם את הנושא הזה לתקציבים.
מרינה סולודקין: הוא לא עונה לשאילתות,
קולט אביטל: הוא כן עונה.
קולט אביטל: בוקר טוב לכל המשתתפים בישיבה של הוועדה לעלייה, קליטה והתפוצות ובוקר טוב גם לצופים בבית, אני מתכבדת בזאת לפתוח את הישיבה.
קולט אביטל: הדיון שלנו הוא דיון שני בנושא הזה באופן פורמלי, למרות שהנושא כבר עלה בוועדה.
קולט אביטל: הנושא הוא הצעה לסדר של חבר-הכנסת פריצקי על רבע מיליון עולים שאינם יכולים להינשא בארץ.
קולט אביטל: כמה הסברים קצרים.
קולט אביטל: בעצם מדובר בקצת יותר, אנחנו מדברים על מבין מיליון העולים שהגיעו, מיליון פלוס, שהגיעו מחבר העמים, כ-265 אלף אינם מגדירים עצמם בשום קטגוריה דתית.
קולט אביטל: רובם הם בעצם ילדים או נולדו מנישואי תערובת.
קולט אביטל: ברוסיה גם לא היה נהוג שאדם מצהיר על דתו בתעודת הזהות שלו.
קולט אביטל: יכול להיות שחלק מהם אולי כן יהודים, אבל לא הצהירו על כך.
קולט אביטל: בנוסף להם יש עוד 27,100 נוצרים שמגדירים את עצמם כנוצרים.
קולט אביטל: כל שתי הקטגוריות האלה אינם יכולים להינשא בישראל.
קולט אביטל: אנחנו קיימנו ישיבה, מאחר ובכנסת היו הרבה מאוד יוזמות לחקיקה על אפשרות של נישואים אזרחיים, על אפשרות של רישום זוגיות.
קולט אביטל: כל הניסיונות שנעשו עד כה נכשלו.
קולט אביטל: הצעתו של חבר-הכנסת פריצקי באה בעקבות לא רק המצב, אלא גם בעקבות מגעים שהוא קיים עם חבר-הכנסת גפני שאולי אולי אנחנו יכולים למצוא לעשות לפריצת דרך כמובן, איזשהו סידור, איזה שהיא אפשרות לפשרה וכך שחבר-הכנסת פריצקי יוכל להגיש הצעת חוק תוך כדי גיבוש הסכמה יותר רחבה.
קולט אביטל: בישיבה הקודמת, דיברנו על כך שלא מדובר בכולם ולא בפתרון כולל, זאת אומרת, אדם שמצבו מוגדר כחסר דת או שלא הצהיר על דת, הקבוצה הזאת תוכל להינשא בקרב עצמה.
קולט אביטל: זאת אומרת, שיהפוך למן קבוצה רביעית באוכלוסייה.
קולט אביטל: והפתרון הזה הוא חלקי אבל אדם כזה בעצם אם אני הבנתי נכון את ההצעה או את המחשבה יותר נכון של חבר-הכנסת גפני, הם לא יוכלו בעצם להינשא ליהודים ולכן זה פתרון חלקי.
קולט אביטל: אנחנו דיברנו על כך שניתן עוד שהות לחבר-הכנסת גפני לחשוב כיצד ולאיזה כיוון ובאיזה סוג פתרון הוא יוכל להציע ולכן אנחנו מקיימים את הישיבה השניה.
קולט אביטל: ובתום הישיבה הזאת אני רוצה להגיב וכך הנוהל שאנחנו גם חייבים להניח על שולחן הכנסת את המסקנות שלנו.
קולט אביטל: אני מבקשת להעביר את רשות הדיבור לחבר-הכנסת פריצקי.
משה גפני: שמעתי שאתמול היה לכם דיון מאלף בוועדה סביב הצעת החוק.
קולט אביטל: היה לנו דיון מאוד מעניין וחבל שלא היית.
משה גפני: לא יכולתי לבוא, אבל אני מבין שהתבוללות בארצות המערב היא התבוללות.
קולט אביטל: ההתבוללות מגיעה בממוצע בין 70 ל-80 אחוזים, זה רק מחריף את הבעיה.