GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודה דומיניץ: מצד אחד הם רוצים להגדיל את הקהילה, להגדיל את השפעתה ולהגדיל את כוחה, ומי שמדבר בשמה ידבר בשם הרבה יהודים ולא בשם מעט יהודים, ולכן הם קולטים אותם, ויחד עם זה יש כמובן הבדלים וניגודים.
יהודה דומיניץ: הקהילה היהודית בגרמניה היא עשירה בגלל זה שהיא קיבלה בחזרה או מקבלת בחזרה את הרכוש הקהילתי.
יהודה דומיניץ: בדרך כלל אין שם מחלוקות כפי שיש בקהילות אחרות, חוץ מאשר בברלין, אחרי שברלין המזרחית סופחה חזרה או שוחררה חזרה, הייתה קהילה עדת ישראל, יש יהודים פה יורשים של גבאי דת ישראל, אזי שם יש קצת מחלוקת.
יהודה דומיניץ: הקהילה מייחדת אמצעים.
יהודה דומיניץ: התחקיר מזכיר את מר בני בלוך שהוא יהודי, בעצם ישראלי, אבל הוא יושב שם כבר הרבה שנים, וכל הפעילות שלו גם כשהיה מנהל מחלקת הנוער וגם עכשיו שהוא המנהל הכללי של הקהילה, היא פעילות ציונית שקשורה בכל דבר ציוני שקשור בארץ ישראל, כולל עלייה.
יהודה דומיניץ: הוא עושה את זה כיוון שיש לו תקציבים יותר מאשר בקהילות אחרות.
יהודה דומיניץ: אין פה ויכוח עם הקהילה ועם האמצעים שלה.
יהודה דומיניץ: אין פה בעיה של חוסר אמצעים או חוסר תקציב.
יהודה דומיניץ: אני לוחם ומצטרף לראשי הפרקים של התוכנית האסטרטגית שגברת לאה גולן הביאה כאן.
יהודה דומיניץ: צריך להעמיק את הזהות היהודית, צריך תוכניות של קליטה, צריך להגביר את "נעל"ה", צריך ספריות, כל דבר קונסטרוקטיבי שאפשר לעשות יכול אולי בעתיד להביא לנו יותר עולים.
שמואל הלפרט: הבעיות המרכזיות של כל העלייה שלנו, אם זה מרוסיה או ממדינות אחרות, היא ריבוי הגורמים שעוסקים בעניין של הקליטה כאן במדינת ישראל - משרד הקליטה, הסוכנות היהודית, "נתיב", "נעל"ה" וגופים וגורמים וולונטריים.
שמואל הלפרט: יש כפילות גדולה.
שמואל הלפרט: השאלה איך אפשר ליצור איזה שהוא ארגון גג שיטפל ויכוון את כל העניין של העלייה, אם זה בברית המועצות ואם זה כאן.
שמואל הלפרט: אני מבין שזה דבר קשה מאוד, וזה כמעט לנסוק לרקיע.
שמואל הלפרט: אף גורם איננו מוכן לוותר על התפקיד שלו, על התחומים שלו - הסוכנות לא תוותר, לא משרד הקליטה, לא "נתיב".
שמואל הלפרט: אני חושב שאסור להתייאש.
שמואל הלפרט: יש לנסות ליצור איזה שהוא גוף ארגון גג שיאחד את כל הפעילויות האלה.
שמואל הלפרט: אני אומר שצריכים להוציא את הסוכנות מהפעילות בנושא של עלייה.
שמואל הלפרט: יכול להיות שאפשר לייחד לו גם כן איזה שהוא תחום.
שמואל הלפרט: אבל במצב הנוכחי, כאשר הדברים האלו אינם מוסדרים, זה פוגע מאוד בכל עניין העלייה.
שמואל הלפרט: השאלה מי יכול לקחת על עצמו ולנסות לפחות לארגן את הארגון הזה, ארגון גג שהוא יאחד את כל הגורמים האלה ביחד, כדי שיהיה תיאום לפחות בכל עניין העלייה.
שמואל הלפרט: אם היו יכולים לעשות דבר כזה, אם אפשר לדרוש שוועדת העלייה והקליטה תהיה מוכנה לנסות ליצור איזה שהוא ארגון גג, שיאחד וינסה לחבר את כל הקצוות האלה, לדעתי זה היה יכול לתרום הרבה מאוד.
שמואל הלפרט: אין ספק שאנחנו חייבים להגביר את הפעילות שלנו ברוסיה, בחבר העמים, ולנסות לעורר את הרגש היהודי על ההשתייכות של כל יהודי למדינת ישראל, לעם היהודי.
שמואל הלפרט: לנסות להסביר לו שבסך הכל בגלות של אלפי שנים, הוא יהגר לגרמניה, הוא יישאר בגלות.
שמואל הלפרט: לעומת זאת, כשהוא בא למדינת ישראל, הוא הופך להיות אזרח שווה ערך לכל יהודי.
שמואל הלפרט: ייתכן שיש קצת חבלי קליטה כשמגיעים לארץ ישראל, אין ספק, מטבע הדברים אי אפשר למנוע זאת.
שמואל הלפרט: הגמרא שנכתבה לפני אלפיים שנה אומרת שארץ ישראל ניתנת בייסורים.
שמואל הלפרט: אזי זה ניתן לכל אחד בייסורים.
שמואל הלפרט: כל מי שהתנסה בעלייה יודע שמגיעים לארץ ישראל, לכל מדינה כאשר מגיעים.
שמואל הלפרט: שמענו כאן מדוקטור מרינה ניבניק שגם בגרמניה לא מלקקים רק דבש.
שמואל הלפרט: גם שם יש בעיות.
שמואל הלפרט: ייתכן שבסופו של דבר הבעיות שם הן הרבה יותר גדולות, ושם הוא נשאר פליט.
שמואל הלפרט: זה מה שצריכים להסביר.
שמואל הלפרט: לדבר על הרגש היהודי.
שמואל הלפרט: ייתכן מאוד שאם הייתה פעולה מסיבית בקרב יהדות ברית המועצות, עם גורמים שיכולים להסביר את העניין הזה, את הקשר של כל יהודי לארץ ישראל, למדינת ישראל, יכול להיות שיותר יהודים היו מעדיפים לעלות לארץ ישראל מאשר להגר לארצות הברית ולגרמניה.
שמואל הלפרט: אפשר לומר שאין ביטחון באף מדינה נגד אנטישמיות.
שמואל הלפרט: גרמניה לפני שבעים-שמונים שנה הייתה מדינה נאורה שיהודי לא הרגיש בכלל שום הבדל מגרמני, ודווקא שם במדינה הנאורה ביותר, שם פרצה האנטישמיות הגדולה ביותר שהייתה מאז שהעולם קיים.
שמואל הלפרט: אין ביטחון באף מקום שהדבר הזה לא יכול לקרות פעם נוספת, במיוחד עם עלייתו של היידר וכדומה.
שמואל הלפרט: העובדה היא שיש מאה ושלושים אלף יהודים שהיגרו לגרמניה, אסור לנו להתייאש מהם.
שמואל הלפרט: צריכים ליצור איתם את הקשר, במיוחד עם בני הנוער.
שמואל הלפרט: לשלוח שליחים, לנסות להקים שם בתי ספר יהודיים, כדי שלא לאבד אותם, ליצור איתם את הקשר, לקיים איתם קשר, אם על ידי ביקורים בארץ ישראל, חיזוק הקשר איתם, יצירת מוסדות חינוך וכדומה.
שמואל הלפרט: אני בטוח שהקהילה היהודית בגרמניה מעוניינת בהגירת יהודים מרוסיה לגרמניה.
שמואל הלפרט: בגרמניה יש רכוש יהודי גדול מאוד, עצום, אלפי בניינים שהיו שייכים ליהודים, שלחלק גדול מהם אין יורשים.
שמואל הלפרט: אינני יודע בדיוק מה האחוז שהקהילה היהודית בגרמניה מקבלת מהרכוש הזה.
שמואל הלפרט: יש ויכוח עם ארגונים שמטפלים בעניין הזה, אבל אין ספק שהקהילה היהודית בגרמניה מקבלת חלק גדול מהרכוש הזה.
שמואל הלפרט: ככל שהקהילה היהודית יותר גדולה, כנראה שהם מקבלים חלק יותר גדול מהרכוש הזה, ולכן הם גם מעוניינים שחלק גדול מהיהודים יהגרו לגרמניה.
שמואל בן-שמואל: השיטה הגרמנית שאין צורך להיכנס אליה.
שמואל הלפרט: שגרמניה יכולה לתת לפליטים.
שמואל הלפרט: מדינת ישראל לא במצב כלכלי שהיא יכולה להתחרות עם גרמניה.
שמואל הלפרט: הם צריכים לדעת את הדברים העובדתיים.
שמואל הלפרט: מה שאפשר זה רק אם אנחנו נצליח לשכנע יהודים בברית המועצות, אנחנו נעשה שם חריש עמוק בקרב יהודי ברית המועצות, אנחנו נצליח לשכנע אותם בקשר שלהם עם מדינת ישראל.
שמואל הלפרט: רק פעילות כזאת יכולה לעזור ולתרום לכך שמספר היהודים שיעלו לארץ ישראל יהיה יותר גדול, ומספר אלה שיורדים לגרמניה יהיה יותר קטן.
נעמי בלומנטל: שהדברים עולים על פני השטח ומכאן אנחנו צריכים באמת להסיק מסקנות.
נעמי בלומנטל: אני מסכימה שצריך להחליט על איזה שהיא מדיניות.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שכל הגורמים שנמצאים כאן צריכים להיות שותפים לזה, אבל באמת צריך לראות מה הבעיה, לראות מה המציאות ולראות מה האינטרסים שלנו כמדינת ישראל במצב הנתון.
נעמי בלומנטל: אני מסכימה עם חבר הכנסת שמואל הלפרט שזה עומד על סדר יומנו.
נעמי בלומנטל: אני רק מנסה לחשוב - לעת עתה עושה הסוכנות, עושה את חלקה, אני יודעת שצריך היה לעשות יותר בקרב היהודים שנמצאים היום בברית המועצות לשעבר, לגבי זה שהם יחליטו לעלות לארץ ולא לארצות אחרות, בין השאר לא לגרמניה.
נעמי בלומנטל: התייחסתי קצת לעניין של השואה, כי בכל זאת נדמה לי שאצלנו כשמישהו עוזב את הארץ ונוסע, אפילו נוסע ללמוד, אם הוא אומר שהוא נוסע ללמוד לגרמניה, לנו יותר קשה עם זה מאשר כשהוא אומר שהוא נוסע ללמוד באנגליה.
נעמי בלומנטל: אין ספק, זה משהו פנימי, רגשי.
נעמי בלומנטל: מה שלא ידעתי האם גם זאת תחושה של אנשים שנמצאים ברוסיה ועושים החלטה בין לנסוע לארצות הברית, לארץ, או לגרמניה, אם גם שם ישנה התחושה הזאת שגרמניה בכל זאת זאת ארץ שבה היו אדריכלי השואה.
נעמי בלומנטל: את הדבר הזה אינני יודע בדיוק.
נעמי בלומנטל: אני לא אומרת שהם אינם יודעים.
נעמי בלומנטל: אני חשבתי שהם לא למדו די, אולי לא הפנימו די, אבל ייתכן שאני טועה, פשוט אינני יודעת.
ראובן דין אל: הסביבה הגויית הרוסית היא כל כך אנטי גרמנית בשל מלחמת העולם השנייה, שזה הרבה יותר.
נעמי בלומנטל: בעייתית.
נעמי בלומנטל: אולי הם יותר יסתירו אותה מהשכנים שלהם, מאשר כשהם נוסעים לארצות הברית ובוודאי לישראל.
נעמי בלומנטל: אני מנסה לחשוב איך אנחנו היינו יכולים - גם בעקבות הדברים של הגברת מרינה ניבניק מאוניברסיטת תל-אביב - בוודאי כדאי שיהיה מחקר.
נעמי בלומנטל: זה בוודאי הדבר הנכון ביותר כדי לראות מה קורה היום, אבל להציב את השאלות הנכונות.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת שהגורמים שנמצאים כאן, לשכת הקשר, הסוכנות, משרד החוץ, משרד הקליטה, משרד התפוצות, אנחנו בוודאי - ועדת העלייה והקליטה, שיביאו יחד את כל הגורמים האלה.
נעמי בלומנטל: היה כדאי לראות אילו שאלות כדאי שיהיו במחקר הזה, כדי שנקבל את התשובות שיכולות לקדם אותנו.
נעמי בלומנטל: אם יש לכם היכולת לערוך כזה מחקר, ואני בהחלט הייתי שמחה על כך, אתם נקראים המכון?
נעמי בלומנטל: בוודאי נשמח להסתייע במחקר שכזה, ואז הייתי מבקשת מכם, מאוניברסיטת תל-אביב, לפנות לכל הגופים כדי שהם יעזרו בהצבת השאלות הנכונות שיהוו את המחקר, את מרב המידע שאנחנו נצטרך לו כדי לקדם את העניין.
נעמי בלומנטל: אנחנו צריכים לדעת מה נעשה ברוסיה, בחבר המדינות, לפי ההחלטה לעלות, אם נעשה משהו, אם לא נעשה, כשבן אדם הולך, הולך לנסות, כשהוא בא, מה מציבים לו.
יהודה דומיניץ: אלי לשם מהדיסיפלינה הסוציולוגית.
יהודה דומיניץ: המחקר הזה הוא מצויין.
יהודה דומיניץ: הוא לקח הרבה מאוד זמן, אבל כשעושים מחקר צריך להביא בחשבון שאם עושים מחקר רציני היום, אנחנו נגמור אותו בעוד שנתיים-שלוש.
יהודה דומיניץ: אבל אני חושב שבכל זאת יש בו צורך.
יהודה דומיניץ: נדמה לי שאז ראיינו חמש מאות אנשים גם בארץ, גם באיטליה וגם באמריקה.
נעמי בלומנטל: זמן.
נעמי בלומנטל: כמה זמן ייקח לכם לתת לנו איזה שהן מסקנות שיוכלו לקדם אותנו.
שמואל הלפרט: היהודים ממדינות חבר העמים שנשרו לגרמניה.
שמואל הלפרט: קיבלנו היום נתונים מ"נתיב", מהסוכנות, על מספר היהודים, כמה יש שם, מדוע הם עברו לשם.
שמואל הלפרט: אני מאוד מבקש לקיים ישיבה מיוחדת, לבקש ממדינת ישראל, אני לא יודע ממי במדינת ישראל, אם זה ממשרד החינוך או ממשרדים אחרים, ממשרד הקליטה, מהסוכנות היהודית, לקבל דוח מה הגורמים היהודיים עושים בקרב יהודי ברית המועצות שנמצאים בגרמניה.
שמואל הלפרט: בכל זאת, מדובר על מאה ושלושים ושבעה אלף יהודים.
שמואל הלפרט: האם אנחנו יכולים להפקיר אותם, או שיש להתייחס אליהם?
שמואל הלפרט: הם החליטו לרדת לגרמניה.
שמואל הלפרט: הם ירדו.
שמואל הלפרט: אבל הם אחינו.
שמואל הלפרט: השאלה מה אנחנו עושים למענם?
שמואל הלפרט: איך אנחנו מנסים לקרב אותם למדינת ישראל, לעולם היהודי?
שמואל הלפרט: אזי אני מבקש שיהיה כאן
שמואל הלפרט: דיון מיוחד, והגורמים הרלוונטיים ייתנו דוח אם ישנה פעילות שלנו, אם יש מוסדות חינוך - אנחנו דואגים להם.
שמואל הלפרט: אנחנו מנסים לקרב אותם.
נעמי בלומנטל: מסקנות חד משמעיות.
נעמי בלומנטל: להיפך.
שמואל הלפרט: עושים הגורמים הרלוונטיים בקרב מאה ושלושים ושבעה אלף יהודים בגרמניה?
שמואל הלפרט: מה עושים בארצות הברית בקרב ארבע מאות אלף יהודים שנמצאים בארצות הברית?
שמואל הלפרט: מה עושים בקנדה?
שמואל הלפרט: אינני יודע כמה יש שם.
שמואל הלפרט: האם יש לנו איזה שהוא קשר, או שלגמרי התייאשנו מהם ואמרנו: לא עלו למדינת ישראל, לא מעניין אותנו, לא רוצים לדעת מהם וכדומה.
קריאה: ישראל עושה בקרב האוכלוסיות האלה?
נעמי בלומנטל: דיווחים מה עושים ומה לא עושים, ובהחלט התברר הצורך שנדע מה כדאי לעשות.
נעמי בלומנטל: אין ספק, ובוודאי אתה שותף להרגשה הראשונית שנמצאת, כאילו אין רוצים להתעסק עם קהילה יהודית בגרמניה, כי בעצם לא הייתה צריכה להיות שם היום קהילה יהודית.
נעמי בלומנטל: קשה לנו עם זה, לכולנו.
נעמי בלומנטל: יחד עם זה נתקענו במציאות, ולכן העלינו את זה על סדר היום.
נעמי בלומנטל: פשוט איני מעלה כרגע בדעתי, אני אצטרך גם בהתייעצות עם חבריי חברי הכנסת, גם עם סגנית השר , אני רוצה לחשוב על איזה גוף מעבר למחקר שאנחנו נפנה אליכם.
נעמי בלומנטל: מי לפי דעתי כדאי שירכז, כי אני לא רוצה להטיל על עצמנו כוועדה מטלה שלא נעמוד בה.
נעמי בלומנטל: אני רוצה לראות האם יש לנו אפשרות כן כוועדה לעקוב, אנחנו חייבים לראות מה נעשה, מה כדאי שייעשה, על ידי מי, מה תהייה החלוקה של העבודה, מי עושה מה.
נעמי בלומנטל: הטלנו איזו משימה על משרד החוץ בהקשר הזה, נאמרו כאן דברים.
נעמי בלומנטל: אני בכל זאת הייתי רוצה לשמוע את ההתייחסות שלכם, מה נעשה, הקשר עם גרמניה מבחינה דיפלומטית, הפעילות בקרב היהודים בגרמניה, בתי ספר של יום א', נוער, ספריות, משלחות מן הארץ, סיורים בארץ, סיורים של אנשי רוח, אקדמאים.
נעמי בלומנטל: כל הדברים האלה נמצאים על סדר היום.
נעמי בלומנטל: אין לי כרגע הדגם.
נעמי בלומנטל: זה צריך להיות צוות חשיבה, ואין לי בראש בדיוק את הדגם של צוות החשיבה שאני בטוחה שאתם תהיו שותפים לו, אבל אינני רוצה פשוט להחליט על משהו שאחר כך לא יתבצע.
נעמי בלומנטל: אני אחשוב על זה עוד מספר ימים.
נעמי בלומנטל: אני אתייעץ גם עם חבריי חברי הכנסת לגבי צוות חשיבה שיביא גם לנו את המסקנות שלו בתום תקופה מסויימת, כדי שנוכל להתקדם.
סופה לנדבר: אני פותחת את הישיבה.
סופה לנדבר: לפני כמה שבועות היתה פה ישיבה, ביוזמתי, בנושא הוסטלים חדשים ודיור מוגן, כאשר נאמר לנו על-ידי עולים, באישור נציגי "עמיגור" והאוצר - באותה ישיבה לא השתתפו נציגי "עמידר" וחברות שונות – שכאשר מבטלים את הזכאות ועולה חדש מבוגר עובר להוסטל ישן, הוא משלם פי שתיים מאשר בהוסטל שנקרא דיור מוגן.
סופה לנדבר: אותו סטטוס, בן-אדם מבטלים לו את תעודת הזכאות, הכספים נשארים באוצר המדינה, ומה שקורה הוא ניצול של כספים ובעצם בן-אדם מבוגר לא נהנה מאותם תנאים מפני שהוא צריך לשלם פי שתיים מאשר בן-אדם שגר בדיור מוגן.
סופה לנדבר: הגענו פה להחלטה שבמשך שבוע-ימים האוצר יגיע להסכם עם "עמיגור", בגלל שחלק מההוסטלים היו בידי "עמיגור", ומאחר שאנשי "עמידר" לא השתתפו בדיון, הגענו למסקנה שאנחנו משאירים בידי ועדה את ההחלטה מה נעשה אם במשך שבוע-ימים זה לא יקרה.
סופה לנדבר: אני יודעת שאתם נפגשתם ואנחנו רוצים לשמוע איפה נמצאים האנשים המבוגרים ומה קורה עכשיו.
שי יפתח: ישבנו עם נציגי "עמיגור".
שי יפתח: זה היה המשך לישיבות שקיימנו, היינו מודעים לנושא.
שי יפתח: הסיכום שיש לנו עם "עמיגור" הוא ששכר הדירה יהיה 8% מהכנסתו של הדייר, בדיוק כמו בכל הוסטל אחר או בית גיל זהב אחר שפועל במסגרת הדיור הציבורי של משרד השיכון.
יורי שטרן: ממתי?
שי יפתח: יש ענין טכני בעקרון.
שי יפתח: אנחנו סיכמנו את זה עם הדרג המקצועי והענין צריך לבוא לאישור הדירקטוריון.
יורי שטרן: זאת אומרת, האוצר יממן את זה.
שי יפתח: אנחנו משפים את "עמיגור" על הפסד הכנסות.
שי יפתח: מצד שני, הם מבחינתם מתחייבים להוריד את שכר הדירה ולהשוות אותו לשכר הדירה בבתי גיל זהב.
שי יפתח: קרי, 8% מההכנסה.
יורי שטרן: מתי להערכתכם זה ייכנס לתוקף, ואם אפשר לתת לזה תוקף רטרואקטיבי?
שי יפתח: זה ענין טכני שאני לא מצוי בו, כמה זמן לוקח להם להיערך על-מנת לשנות את מדיניות שכר הדירה.
אורי זניר: יש לנו זכרון-דברים בעקבות ישיבות עם שי יפתח, נציג הוועדה הבין-משרדית.
אורי זניר: אני לא יכול לומר שאנחנו יוצאים מזה מרוצים מבחינת החברה.
אורי זניר: העמדה העקרונית שלנו היא שאילו אותם קשישים גרו בחוץ הם היו זכאים להשתתפות בשכר-דירה, שהיינו צריכים לקבל את ההשתתפות הזאת גם עבורם.
אורי זניר: בהסכם המתגבש אנחנו מוותרים על רוב תביעתנו.
אורי זניר: אני אביא את זה כמובן לישיבת ההנהלה אצלנו לאישור.
אורי זניר: זה גובש רק הבוקר.
אורי זניר: שי יפתח וחבריו יביאו את זה לאישור הוועדה הבין-משרדית.
אורי זניר: אני חושב שזה צריך להיות ענין של לא יותר מעשרה ימים עד שבועיים.
אורי זניר: נאמר שעד פסח זה יהיה.
אורי זניר: היושב-ראש שלנו נמצא בחו"ל, שם הוא עבר ניתוח מסובך והוא יחזור בעוד מספר ימים.
אורי זניר: אני מעריך שהעניינים האלה יסתיימו תוך שבועיים בערך.
אורי זניר: כתוצאה מההסכם הזה, אם יאושר בשני הפורומים, הדיירים הזכאים – אני מדגיש, אדם שיש לו תעודת זכאות נקייה והוא אוכלס כדין וכו', שכר הדירה שלהם יורד ל-8% ובהפרש ישא משרד האוצר, מדינת ישראל.
אורי זניר: לגבי תביעתנו לסל שירותים, אנחנו לא באים על סיפוקנו, אבל נקבל שיפוי חלקי, חלקי מאד אפילו.
אורי זניר: אבל זאת לא הבעיה שלנו, לא הבעיה של העולים.
אורי זניר: לעולים חשוב שהם לא ישלמו יותר בעד אותם שירותים מכפי שהם משלמים במקום אחר.
אורי זניר: אני מעריך שאחרי פסח נוכל להזין את המחשב לשינוי החיוב של הדיירים, וכמובן לחיוב האוצר.
אורי זניר: שוברי התשלום שלנו הם תלת-חודשיים.
אורי זניר: הם מוצאים ב-1 בינואר, 1 באפריל וב-1 ביולי.
אורי זניר: אני מעריך שב-1 ביולי הם כבר ישלמו פחות.
יורי שטרן: איזה תוקף רטרואקטיבי אתם יכולים לתת?
דורית נגד: קשה לנו לתת רטרואקטיבית, מכיוון שזה לא היה מתוקצב בשנת הכספים 2000.
יורי שטרן: זה תלוי בסיכום שלכם עם האוצר.
דורית נגד: גם מתוך זה יש קושי לתקצב את זה רטרואקטיבית.
דורית נגד: משרד האוצר יכול לתת לנו מהיום והלאה, הוא לא יכול לתת לנו רטרואקטיבית, כי אנחנו גם מצטמצמים בדברים אחרים בעקבות זה.
דורית נגד: כל השינוי הזה עולה הרבה כסף והוא מסתכם ב-1.5 מיליארד שקל בשנה.
יורי שטרן: אבל זה כסף שלקחתם מהעולים, כי העולים ויתרו על הזכאות שלהם להשתתפות בשכר-דירה וקיבלו הוסטל שאמור היה להיות בתנאים שווים לכולם.
יורי שטרן: זה הסיכום של הוועדה.
יורי שטרן: המדינה חוסכת פה כסף של השתתפות בשכר-דירה.
דורית נגד: ממש לא חוסכת.
יורי שטרן: המדינה חוסכת פה כסף שהיתה אמורה להעביר לעולים האלה אם היו שוכרים דירות בשוק החופשי ולא מעבירה גרוש עד כה ל"עמיגור".
יורי שטרן: זה הספור.
דורית נגד: אני לא אתווכח, אבל זה לא נכון.
יורי שטרן: המקור הכספי פה הוא שוד גלוי גם של העולים וגם של "עמיגור".
יורי שטרן: זה מה שקרה.
דורית נגד: הוועדה לא קיבלה את כל הפרטים ולכן היא חושבת שזה כך, אבל זה לא כך.
יורי שטרן: זה כך.
יורי שטרן: העולים המבוגרים האלה היו אמורים ליהנות מהשתתפות בשכר-דירה אם היו שוכרים דירה בשוק החופשי, נכון?
יורי שטרן: ברגע שהמעטים האלה עוברים לדירות "עמיגור" הם מפסיקים לקבל השתתפות בשכר-דירה.
יורי שטרן: מאותו רגע המדינה, במקום להשתתף בהוצאות "עמיגור", מפקירה את העולים לידי עמיגור, ועמיגור בין היתר גבתה סכום כפול מהדיירים בחלק מהדירות שלה.
דורית נגד: זה ממש לא נכון.
יורי שטרן: זה נכון עובדתית.
יורי שטרן: אם יש לך מידע אחר, תגישי אותו.
דורית נגד: בהחלט יש.
דורית נגד: קודם-כל זה לא כפול.
דורית נגד: זה רק אם הם משלמים 240 שקל, הם לא משלמים 480.
דורית נגד: במקום 200 שקל הם משלמים 241 שקל נכון להיום.
דורית נגד: מי שכתב לך 280 שקל, זה לא נכון.
יורי שטרן: במקום מה?
דורית נגד: במקום שזוג ישלם 292 שקל הוא משלם היום בחברת "עמיגור" 241 שקל, ואם מישהו מהדיירים כתב לך 281, יש להם - - -
יורי שטרן: יש בידי שובר תשלום.
דורית נגד: אתה בדקת מה הזכאות שלו?
דורית נגד: אתה לא בדקת מה הזכאות שלו, מכיוון שהגיעו אלינו הרבה מאד פניות של אנשים שאתם חשבתם שהם זכאים.
יורי שטרן: כל האנשים שהיו אתנו במגע משלמים סכום דומה.
דורית נגד: יושב כאן נציג "עמיגור" והוא יגיד לך שהדיירים משלמים 241 שקל.
יורי שטרן: גם עם כל ההפרש הוא 50 שקל, זה סכום ענק עבורם, שמשרד האוצר אמור היה לכסות.
יורי שטרן: חבל שאת מתווכחת אתי, כי נעשה פה דבר שהוא לא "פייר" בצורה מדהימה.
יורי שטרן: כי חברת "עמיגור" היא לא חברה ממשלתית.
יורי שטרן: הממשלה היתה אמורה לשבת עם "עמיגור" ולסכם את התנאים בקשר לסכום שהיא חוסכת.
יורי שטרן: עברנו את השלב הזה.
יורי שטרן: עכשיו השאלה היא מתי הם יתחילו ליהנות מההסדר.
יורי שטרן: אני אומר, בשבילכם אלה סכומים קטנים, אבל בשביל האנשים האלה הם מאד-מאד כבדים.
שי יפתח: אחרי פסח.
יורי שטרן: לפחות מ-1 באפריל.
שי יפתח: 1 באפריל זה קרוב מדי.
יורי שטרן: אם החלטת האוצר תהיה שאתם מפצים את חברת "עמיגור" החל מ-1 באפריל לאותם תשלומים שלושה חודשים קדימה שהם יקבעו, אז "עמיגור" כבר ימצא הסדר, אולי לא באופן מיידי - - -
אורי זניר: אפשר גם באופן מיידי.
אורי זניר: זאת לא בעיה.
אורי זניר: כל חישוב יש לו זיכוי.
יורי שטרן: זה חשוב מאד.
יורי שטרן: אני מזכיר לכם שאת הסיכום הזה היינו צריכים לקבל שבוע אחרי הישיבה, ואם אינני טועה עברו שלושה או ארבעה שבועות.
יורי שטרן: זאת אומרת, כבר היינו יכולים לקבל את ההחלטות האלה אם הייתם עושים את זה בזמן, ולהתחיל את החישוב החדש מ-1 באפריל.
יורי שטרן: לכן אני מציע שהחלטת משרד האוצר תהיה תקפה החל מ-1 באפריל, ואז יישארו העניינים הטכניים ב"עמיגור".
יורי שטרן: האם אפשר היום כבר לקבל תשובה?
שי יפתח: צריך לכנס את הוועדה הבין-משרדית.
יורי שטרן: אלה אנשים שאחרי שהם משלמים את כל התשלומים השוטפים נשאר להם למחיה סכום של כמה מאות שקלים, וההפרש הזה, אם הוא מאפריל או מעוד שלושה חודשים, בשבילם זה סכום מאד-מאד רציני.
יורי שטרן: לכן אני מציע לזרז את ההחלטה הזאת לטובת הדיירים.
שי יפתח: בכל מקרה לא נלאה אותם ביסורי הביורוקרטיה.
שי יפתח: קיבלנו החלטה ונשתדל לקצר את זמן הביצוע.
יורי שטרן: וכמה זמן ייקח לך לדעת אם זה מ-1 באפריל או יותר מאוחר?
דורית נגד: צריך גם לראות את התקציב, אם הוא מספיק לנו.
סופה לנדבר: לפני כמה שבועות שמענו שבמשך שנים הקשישים האלה נמצאים בידי האוצר, או בין האוצר לבין חברות שנותנות להן את הדירות האלה כבני ערובה.
סופה לנדבר: אני לא מסכימה עם זה, ואני מבינה שכל חברי הוועדה הזאת לא מסכימים עם זה.
סופה לנדבר: לכן אני חושבת שצריך לזרז את הענין, ואנחנו צריכים תאריך.
סופה לנדבר: אנחנו לא חושבים שזה יכול להגיע לקיץ.
סופה לנדבר: אנחנו חושבים שצריך לעשות את זה במשך שבוע ושעד 1 באפריל אנחנו נקבל את זה.
שי יפתח: מר זניר אמר שהם כנראה טכנית יהיו ערוכים עד פסח.
שי יפתח: זה גם ענין של אנשים וגם של מחשבים.
שי יפתח: מעבר לזה, הציע חבר-הכנסת יורי שטרן שנבחן אפשרות שההסדר הזה יהיה מאפריל.
שי יפתח: טכנית זה לא יהיה בפסח, ואז נשפה אותם גם בעד חודש אפריל.
סופה לנדבר: מה שחבר-הכנסת שטרן הציע לא מתאים.
יורי שטרן: גברתי היושבת-ראש, את לא מסכימה שזה יהיה מאפריל במקום יולי?
יורי שטרן: זאת נקודה שביקשתי ספציפית לברר.
סופה לנדבר: לא שמעת מה שאמרתי בתחילת הישיבה, שאני רוצה לקבל את זה ב-1 באפריל.
אורי זניר: אני לא רוצה להכניס אתכם לסבך הטכני, אבל לא מדובר פה בעשר יחידות של אדם פרטי.
אורי זניר: מדובר פה באלף יחידות.
אורי זניר: ההסכם המתגבש, שאנחנו מביאים אותו לאישור, אני לא רואה סיבה שהוא ייקח יותר משבועיים.
אורי זניר: ההסכם הזה מתייחס לחסרי דיור.
אורי זניר: זאת אומרת שאנחנו נצטרך להודיע לכולם וננסה למצוא להם הסדר עם בנק שלא יעלה כסף כמעט.
אורי זניר: נצטרך להזמין תעודת זכאות של חסר דיור, כי רק על זה נקבל את השיפוי של האוצר.
אורי זניר: משמע, רק אלה יזוכו.
אורי זניר: מה קורה עם אלה שאינם זכאים ושבינתיים אינם זכאים?
אורי זניר: – זה ספור אחר, אבל אני מבין שלא זה מעניין אתכם.
אורי זניר: הוצאתה של תעודת זכאות בבנקים היום, עם המעמסה של חוק הדיור הציבורי, זה ענין של לפחות בין שלושה לארבעה שבועות.
יורי שטרן: אבל למה אתם צריכים תעודת זכאות?
יורי שטרן: הרי יש קריטריונים.
אורי זניר: כבר היו מקרים של זיכוי רטרואקטיבי.
אורי זניר: וגם אם אנשים יקבלו את השוברים עד 1 ביולי, אם האוצר יסכים לשלם את ההפרש הזה מ-1 באפריל, אנחנו נזכה אותם.
אורי זניר: על כל זיכוי שנקבל מהאוצר נעביר את הזיכוי לאנשים עצמם, אבל לאותם אנשים שימציאו תעודת זכאות של חסר דיור.
אורי זניר: כך שמבחינה טכנית אי-אפשר לעשות את זה לפני-כן, אבל מבחינתנו אין בעיה לתת זיכוי רטרואטיבי.
אורי זניר: המחשב שלנו סובל הכל.
יורי שטרן: אין פה שום צורך בהנפקת תעודת זכאות בבנקים, כי הבנק הולך לפי הקריטריונים שמועברים אליו על-ידי משרד השיכון.
יורי שטרן: אתם ב"עמיגור" יכולים לקבל את הקריטריונים האלה ולפעול לפיהם.
יורי שטרן: קודם-כל, מי שאיננו חסר דיור איננו יכול לקבל דיור בהוסטל.
יורי שטרן: שנית, מי שאיננו זכאי להבטחת הכנסה לא יקבל הנחות.
יורי שטרן: זאת אומרת, אצלכם יש שני הקריטריונים הבסיסיים: חוסר דיור והבטחת הכנסה.
יורי שטרן: אתם לא צריכים שירותי בנק ולא צריכים לשלוח אנשים לעמוד שם בתור כדי לקבוע שהאנשים האלה היו זכאים להשתתפות בשכר-דירה.
אורי זניר: אנחנו לא יכולים לקבוע מי חסר דיור.
אורי זניר: זו בדיקה של מחשב הבנק שמחובר למחשב של משרד השיכון.
שי יפתח: כל המציאות הזאת שהגענו אליה נובעת מזה שכשאכלסו את העולים האלה ביטלו את תעודות הזכאות.
שי יפתח: זאת למעשה הקפאה.
שי יפתח: אבל מצד שני עשו את זה בצורה קצת לא מקצועית, ולכן קרה מה שקרה.
שי יפתח: לכן, כדי שכולנו נהיה בטוחים שהכסף יגיע לזכאים - - -
יורי שטרן: אין שם אדם אחד שאינו זכאי, כי לא יכול להיות שיש לו דירה.
סופה לנדבר: חבר-הכנסת שטרן, אני חושבת שבמשך שנים אנשים שילמו פעמיים.
סופה לנדבר: אנחנו צריכים להסתפק במה שאומרים לנו.
יורי שטרן: אני מסביר שאין פה צורך בתהליך ביורוקרטי.
יורי שטרן: אני יודע מה זה לעמוד בתור בבנק ולקבל תעודה.
סופה לנדבר: תסביר לי בבקשה, נציג האוצר.
סופה לנדבר: אנחנו פותרים את הבעיה במשך חודשיים ומ-1 ביוני אנשים יפסיקו לשלם פי שתיים, ואני מבינה ממר זניר שכל החוזים יהיו ערוכים.
סופה לנדבר: מה קורה עם "עמידר"?
שי יפתח: אני לא מכיר סיטואציה שב"עמידר" יש מישהו שמשלם יותר מ-8%.
שי יפתח: מבחינתם זה דיור ציבורי, זה לא הוסטל.
יעקב ברוש: יש לנו 39 הוסטלים, 28 ישנים ו-11 חדשים.
יעקב ברוש: ב-11 ההוסטלים החדשים זה בדיוק ההסכם שהולך להיסגר - 8% מההכנסות, וכאן אין שום חילוקי-דעות.
יעקב ברוש: לגבי 28 ההוסטלים הישנים, זה לא בדיוק הוסטלים.
יעקב ברוש: בחלק מהמקרים אלה דירות שהפכו אותן למעין הוסטל, שם חלים החוקים הרגילים של דיור ציבורי.
יעקב ברוש: מרבית הדיירים, כ-90% מהם מחויבים בשכר-דירה מינימלי שהוא פחות ממאה שקל.
יעקב ברוש: יש אחרים, יחידים, שמחויבים אפילו ב-900 או ב-1,000 או ב-1,300 שקל, אבל שם לא מבטלים להם את תעודת ההשתתפות.
יעקב ברוש: זאת אומרת, אם יש למישהו תעודת זכאות של משרד השיכון והוא מחויב בשכר-דירה חודשי, והזכאות שלו לפי הקריטריונים היא 450 או 500 שקל, מורידים לו את ההנחה הזאת מה-1,300 שקל והוא משלם רק את היתרה.
יעקב ברוש: המרכיב הדומיננטי שקובע את גובה שכר-הדירה שלו אלה ההכנסות שלו.
סופה לנדבר: אתה אומר שעולה חדש שהגיע בגל העלייה האחרון לא משלם יותר מ-8%.
יעקב ברוש: בהוסטל החדש זה 8%.
יעקב ברוש: בהוסטל הישן הוא משלם לפי ההכנסות שלו.
סופה לנדבר: אתם פשוט לא הייתם באותה ישיבה.
סופה לנדבר: אנחנו דיברנו על קשישים שהכנסתם היחידה היא הקצבה שהם מקבלים מביטוח לאומי – אלפיים וכמה ₪ לזוג, והם משלמים הרבה יותר מאשר בדיור מוגן.
יעקב ברוש: אני אתן לך קנה-מידה.
יעקב ברוש: אם זוג נמצא בהוסטל ויש לו הכנסה אחת עד 3,700 שקל, הוא משלם 80 שקל לחודש.
סופה לנדבר: זה לא מעניין אותי.
סופה לנדבר: אני לא מדברת על אותם אנשים.
סופה לנדבר: למשרדים שלנו הגיעו תלונות שבהוסטלים של "עמידר" אנשים משלמים הרבה יותר מ-8%.
סופה לנדבר: זאת אומרת, אותם אנשים שהגיעו בגל העלייה האחרון והכנסתם היחידה היא 2,300 או 2,400 שקל לזוג.
יעקב ברוש: אין דבר כזה.
יעקב ברוש: אני מסייג את זה.
יעקב ברוש: חוץ מאשר בשלושה הוסטלים שבהם הדיירים עצמם לא היו מוכנים להתארגן, הם החזיקו את ההוסטל ברמה ירודה, לא דאגו לניקיון חדר המדרגות ולא להחזקת הגינה ולא שילמו בעד המעלית.
יעקב ברוש: אנחנו לקחנו את זה על עצמנו, ללא רווח אפילו של שקל אחד.
יעקב ברוש: אנחנו הפכנו מעין ועד הבית שלהם.
יעקב ברוש: אם יבואו ויתעקשו ויביאו חתימות שלא רוצים שאנחנו ננהל להם את זה, אנחנו יכולים לצאת מזה.
יעקב ברוש: אבל אני חושב שבסך הכל אנחנו נפגע באותה קהילה.
סופה לנדבר: אתה מדבר על שני דברים שונים.
סופה לנדבר: אני מדברת על שכר-דירה ואתה מדבר על הדברים שמסביב, כמו מעלית.
אורה חריש: בהוסטלים החדשים שהם "גיל הזהב" של "עמידר", כולם משלמים לפי 8% מההכנסות שלהם, שכוללות קצבת זקנה פלוס השלמת הכנסה.
אורה חריש: לגבי ההוסטלים האחרים, מדי פעם יש לנו הוסטלים בודדים, מפוזרים, שגם הם נקראים הוסטל והעולים נכנסים אליהם לפי אותם תנאים – תפקוד, וכו'.
אורה חריש: אבל לגבי התשלום זה בדיוק כפי שמר ברוש אומר, כי זה לא הוסטל מאורגן כמו שיש היום, עם אם בית וכו'.
סופה לנדבר: אבל תבינו שכאשר מחר נניח נגיע להסכמה בין האוצר לבין "עמיגור", לא נוכל להסביר לאותם אנשים שמתגוררים בהוסטלים של "עמידר" שהם ימשיכו לשלם פי שתיים מאשר משלמים במקומות אחרים.
יעקב ברוש: כנראה שיש להם הכנסה נוספת.
יעקב ברוש: זה לא קצבת זקנה.
אורי זניר: אני לא אמור לעזור ל"עמידר", למרות שהיחסים בינינו טובים מאד.