GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יורי שטרן: מבחינת הפרמטרים של האוכלוסייה הזאת, הנתונים שלה, היא איננה שונה מאלה שהגיעו ארצה.
יורי שטרן: היא יהודית יותר, כי הגרמנים מקפידים הרבה יותר על טוהר הגזע, ולכן אצלם לפי הסב אף אחד לא ייכנס.
יורי שטרן: מבחינת היהדות הביולוגית של היהודים שנמצאים בגרמניה, יוצאי ברית המועצות, הם הרבה יותר יהודים מאלה שמגיעים בשנים האחרונות ארצה.
יורי שטרן: מייחס ואינני מוסיף לזה שום הערכה ערכית.
יורי שטרן: אני רק אומר שביולוגית זה ככה.
קריאה: שאין לו תעודה מהרב המקומי לא יכול להיכנס.
קריאה: אלה שהקהילה היהודית הכירה.
יורי שטרן: לרוב המדינות בעולם.
יורי שטרן: היהודים הם יוצאים מן הכלל.
יורי שטרן: יש גרמנים אתניים שהם קולטים, ויש היהודים.
יורי שטרן: מתוך חובה מוסרית, ואני חושב שמדינת ישראל עשתה עוול לעצמה והתנהגה בצורה בלתי מוסרית בסוף שנות השמונים, ונלחמתי נגד זה, נלחמתי נגד מדיניות לשכת הקשר באותה תקופה, שניסתה לשכנע את הגרמנים שלא לתת ליהודים להיכנס.
יורי שטרן: אני חושב שזה הדבר האחרון שמדינה יהודית יכולה לעשות מול כל הגויים, בוודאי מול הגרמנים.
יורי שטרן: כתוצאה מהמדיניות הגרמנית, באמת נכנסים לשם בדרך כלל יהודים שהם יהודים.
יורי שטרן: אין גם שום פגם בתודעת השואה שלהם.
יורי שטרן: הם למדו את זה טוב מאוד.
יורי שטרן: הם יודעים מה קרה בגרמניה.
יורי שטרן: הם מודעים לכך, במיוחד אלה שמגיעים בשנים האחרונות, שזה גם פורסם ברבים בברית המועצות.
יורי שטרן: הם פשוט חושבים שגרמניה היום היא גרמניה אחרת.
יורי שטרן: לא כולם רואים אותה כתחת היעד הסופית שלהם.
יורי שטרן: מדינה שנותנת תנאים כלכליים וחברתיים טובים, במיוחד לאנשים המבוגרים, וזה מתחיל מגיל ארבעים ומשהו.
יורי שטרן: שם באמת אין בעיה לא עם הדיור הסוציאלי ולא עם מערכות הרווחה.
יורי שטרן: בכלל אין בעיה.
יורי שטרן: אני חושב שהמשימות שלנו מול הקהילה הזאת הן מאוד מאוד חשובות, כי מדובר כמו שאמרתי בקהילה גדולה במושגים אירופאיים, בקהילה שרוב רובה היום הם אנשים שהזיקה היהודית שלהם מעבר לזיקה הביולוגית, היא בקושי קיימת.
יורי שטרן: ההשתלבות שלהם בחיי הקהילה היהודית שם היא מאוד מאוד חלשה, ובעתיד אותם האנשים הם אלה שינהיגו את הקהילה הגרמנית.
יורי שטרן: זאת אומרת השליטה הפולנית שם תיגמר במושגים היהודיים.
יורי שטרן: כלומר בעוד עשר שנים, וזה כבר מתחיל, כל ראשי הקהילות יהיו רוסיים.
יורי שטרן: לדעתי המשימה המרכזית שלנו זה לא עניין העלייה, כי הסיכויים שם אולי רק בקרב הנוער, ובמיוחד הנוער שהגיע בשנים האחרונות ועוד לא השתלב שם, כי אלה שהגיעו בגיל יותר רך הם דוברי גרמנית חופשית ובדרך כלל הם מרגישים את עצמם די בסדר במקום.
יורי שטרן: המבוגרים לא.
יורי שטרן: אני לא פגשתי שם אף אחד - ואני פגשתי מאות אנשים - שאמר לי שהוא מרגיש בגרמניה כמו בבית, דבר שכן נשמע בארצות הברית ובקנדה ובמקומות אחרים.
יורי שטרן: הנוער כן מרגיש בסדר, פרט לאלה שהגיעו בגיל הביניים, ויש פעילות רבה של יוצאי משפחות דוברות רוסית בארגוני הנוער היהודיים.
יורי שטרן: יש השתתפות רבה שלהם בקבוצות הנוער שמגיעות למדינת ישראל, ופה יש פוטנציאל מסויים בעיניי של העלייה.
יורי שטרן: לגבי כל היתר, וזה הרוב, המשימה צריכה להיות להפוך אותם ליהודים בהכרה, שמרגישים את עצמם נכון עם המוצא היהודי שלהם, שהם יודעים מה זה, ושממשיכים באמת להוביל בקהילות היהודיות.
יורי שטרן: כי זה הדור הבא של המנהיגות היהודית ושל הקהילה היהודית שם, ואם אנחנו לא נגיע אל הדור הזה עם המסר היהודי והציוני, כי אז הם לא יהיו כאלה.
יורי שטרן: הדרכים הן רבות, הממסד היהודי המקומי אינו סובל אותם, אינו יודע איך "לאכול אותם", מנסה להחזיק בכיסאות או בשליטה שיש להם היום, אינו מעוניין בכלל לקלוט אותם, אפילו פחות מהממסד הישראלי, מוכן לפתוח את דלתותיו לגבי האנשים החדשים רק בתפקידי משנה.
יורי שטרן: לכן אני חושב שהבשורה דווקא יכולה לבוא מהארגונים הישראליים, שמבחינתנו לא איכפת אם זה יהיה רוסי או שזה יהיה מישהו מוותיקי הקהילה.
יורי שטרן: אנחנו יכולים פה לעשות הרבה, הג'ויינט עושה עבודה לא רעה, קרן היסוד שפועלת שם למטרות איסוף כספים גם מנסה לקרב אותם לקהילה, כי אחרת אין לה גישה אליהם כאל תורמים פוטנציאליים.
יורי שטרן: אחרי הביקור האחרון שלי באתי עם התוכנית של הקמת ספריות רוסיות במרכזים הקהילתיים היהודיים, כי אני חושב שהמצוקה התרבותית של האוכלוסייה שם היא גדולה; לאנשים אין בדרך כלל חומר קריאה לא יהודי ובכלל בשפה הרוסית.
יורי שטרן: הספרים היהודיים היחידים כמעט שהקהילה מוכנה לרכוש הם ספרי דת, שאינם מעניינים את רוב האנשים.
יורי שטרן: התוכנית שלי היא להקים ליד מרכזים קהילתיים יהודיים ספריות בשפה הרוסית, ספריות שיהיו סניפים של הספרייה של הפורום הציוני שבירושלים, שיש לה גם סניפים בבוסטון ובעוד מקומות בעולם, ושהיא תנחה אותם מקצועית.
יורי שטרן: הג'ויינט יכול לתרום את החלק היהודי שלו, ספרייה של מאה ומשהו ספרים בעניינים יהודיים.
יורי שטרן: קרן לאודר שפועלת שם בגרמניה גם בעניינים תרבותיים, יכולה לסייע, ואנחנו צריכים למצוא כסף כדי לתגבר את הקטע הרוסי בספריות.
יורי שטרן: כי מה שימשוך את האנשים זה לא הספרים היהודיים, זה כלל הספרות בשפה הרוסית, אבל אם זה יקום ליד מרכזים קהילתיים, זה יהווה בעצם נקודת משיכה, מוקד משיכה לכל הקהילה הזאת, פעילות תרבותית.
יורי שטרן: זה לדעתי יכול להפוך את הקהילות היהודיות למקום באמת שהוא בית לחלק גדול מהמהגרים האלה, פלוס תוכניות פיתוח מנהיגות שזה מתחיל עכשיו, ואני חושב שאנחנו יכולים פה לקחת הרבה מאוד פיקוד.
יורי שטרן: אני חושב שגם בגלל טיב האוכלוסייה הזאת, אנחנו צריכים לראות בה לא אוכלוסייה יהודית מערבית רגילה, אלא באמת מין גירסה אחרת של התפוצה הרוסית, ולגשת באמצעות אותם הכלים, אותן המחלקות בסוכנות, "נתי"ב", הכלים שעומדים לרשותנו, תוכנית "נעל"ה" (נוער עולה ללא הורים), כל מה שהופעל היום עבור הקהילות השונות והאוכלוסייה היהודית בחבר העמים.
יורי שטרן: לדעתי יש להפעיל את כל זה עם השינויים המתאימים מול יוצאי ברית המועצות הגרים בגרמניה, ואז אני חושב שאנחנו נגיע גם לאחוזים מסויימים של עלייה, אבל הכי חשוב לחינוך ולמעמד אחר של אוכלוסיית המהגרים שם.
יוחנן בן-יעקב: מההיכרות האישית שלי עם היהודים בברית המועצות לגבי אלה שמהגרים לגרמניה.
יוחנן בן-יעקב: הניסיון שלי הוא אומנם עם משפחות ספורות, אבל לפי דעתי הוא משקף.
יוחנן בן-יעקב: במקרים רבים, כשההורים החליטו מסיבות אלה או אחרות להגיע לגרמניה, הילדים "בעטו ברגליים ובידיים", כי הם רצו להגיע לארץ.
יוחנן בן-יעקב: אני יודע על פניות רבות שביקשו ממני לעשות מאמץ ולהביא את הילדים לארץ.
יוחנן בן-יעקב: אני מסכים לגמרי עם מה שאמר חבר הכנסת יורי שטרן, שלגבי התלמידים הצעירים והנוער היינו צריכים להפעיל מערכת מקבילה למה שאנחנו מפעילים ברחבי ברית המועצות לשעבר.
יוחנן בן-יעקב: לגבי עניין אחד השתדלנו בשנים האחרונות, ולצערי לא הצלחנו, וזה סיפור "נעל"ה".
יוחנן בן-יעקב: התנאי ל"נעל"ה" מבחינתנו היה שתהייה הסכמה ברורה של שלטונות גרמניה.
יוחנן בן-יעקב: הסכמה של השלטונות המקומיים.
יוחנן בן-יעקב: כי אחרת זאת מין חטיפת ילדים.
יוחנן בן-יעקב: זה חייב להיות באישור הממשלה הרשמית המקומית.
יוחנן בן-יעקב: פנינו למשרד החוץ בעניין הזה, בתיאום עם הסוכנות, במאמץ משותף יחד עם הסוכנות, הן משרד החוץ הישראלי, ואני גם בקשרים אישיים פניתי דרך אנשי הקהילה המקומית, שבמקרה שניהם נזכרים פה.
יוחנן בן-יעקב: לצערי לא הצלחנו לקבל עד רגע זה אישור, לא ויתרנו בכלל, אבל אני אומר שאי אפשר להוציא ילד ממדינה בלי הסכמה ברורה של שלטונות אותה מדינה.
יוחנן בן-יעקב: לגבי ברית המועצות לשעבר, נכון להיום - כל המדינות.
יוחנן בן-יעקב: אתה מוציא ילד ממדינה זרה, אם אין לילד הזה אפשרות לחזור, כי ברגע שהוא יצא הוא אינו יכול להיכנס חזרה, וניתקת אותו מהוריו; והילד הזה אינו יכול לחזור להוריו, כי על פי הנוהל הפנימי המקומי הוא יצא, והוא אינו יכול לחזור.
יוחנן בן-יעקב: אתה לוקח אחריות שמדינה לא יכולה לקבל אותה, בגלל מעמדו.
יוחנן בן-יעקב: עד לפני שנה וחצי ממשלת אוזבקיסטן סירבה לאפשר הפעלת "נעל"ה".
יוחנן בן-יעקב: מדינת ישראל החליטה שהיא לא הפעילה "נעל"ה".
יוחנן בן-יעקב: כמי שניהל את העניין הזה משנת 1990, אני מכיר אותו היטב.
יוחנן בן-יעקב: אני אומר במפורש, כמדינה אנחנו איננו יכולים, ונדמה לי שגם איננו רשאים, להוציא ילדים ממדינה זרה בלי שזה מסוכם.
יוחנן בן-יעקב: בכל המדינות שאנחנו מפעילים את תוכנית "נעל"ה", יש הסכם חינוך ותרבות בין מדינת ישראל לבין אותה מדינה.
יוחנן בן-יעקב: זה רוסיה, זה אוקראינה, זה הבלטיקום, בכל המדינות האלה יש הסכמים.
יוחנן בן-יעקב: לכן ניסינו ביחד עם אנשי הסוכנות, במאמץ גדול מאוד לקבל הסכמה גם ל"נעל"ה".
יוחנן בן-יעקב: לצערי עוד לא הסכמנו, עוד לא ויתרנו.
יוחנן בן-יעקב: ברגע שנקבל את ההסכמה הזאת, אני חושב שזאת משימה ממדרגה ראשונה לצרף את מהגרי ברית המועצות לגרמניה.
יוחנן בן-יעקב: מבית הוריו, הוא יכול לחזור להורים, והוא לא נמצא פה במצב שהוא מנוע מלחזור להורים.
ראובן דין אל: יוצרים את המצב הזה בידיעה ברורה.
ראובן דין אל: ילד שהגיע לפה ב"נעל"ה" וקיבל תעודת זהות ודרכון ישראלי, אינו יכול לחזור, ואני מטפל במקרים כאלה מדי יום לגבי אותה אוקראינה.
ראובן דין אל: משמע הוא אינו יכול לראות את הוריו.
ראובן דין אל: לעומת זה, לגבי מדינה כמו גרמניה, הוא תמיד יוכל להיכנס ולראות את הוריו.
יוחנן בן-יעקב: ומתנים שלחלקם הגדול אני הייתי שותף, עם ממשלת אוקראינה, עם שר החינוך האוקראיני, עם כל המערכת האוקראינית, בגלל שהייתה בעיה שבסופו של דבר התערב בה גם השר שרנסקי - אנחנו לשום מדינה לא הוצאנו ילדים.
יוחנן בן-יעקב: הילדים האלה מקבלים תעודת זהות ואזרחות ישראלית רק אחרי שהם גמרו את "נעל"ה" ואחרי שהם עברו את הגיל.
יוחנן בן-יעקב: הם למדו את שלוש שנות הלימודים בארץ ועברו תהליך של שינוי אזרחות, שמתבצע רק לקראת הגיוס לצבא.
יוחנן בן-יעקב: בשום פנים ואופן לא באותם שלוש שנים שהוא יושב על אשרת א'2- תלמיד באישור של השלטונות המקומיים.
יוחנן בן-יעקב: ברגע שנקבל הסכמה כזאת מממשלת גרמניה - אינני מציע שמדינת ישראל תקבל החלטה שהיא מוציאה ילדים ממדינה בלא הסכמת המדינה שממנה מוציאים את הילדים.
יוחנן בן-יעקב: כמו פתיחת בתי ספר יום א' שם, שהם המקבילה של מה שאנחנו עושים ברחבי ברית המועצות בהיקף של מאתיים בתי ספר של יום א'.
יוחנן בן-יעקב: לפי מיטב ידיעתי, אם היינו מצליחים ליצור קשר בסיסי עם גורם משותף שם, כמו שאנחנו עושים את זה ברחבי ברית המועצות - זאת דרישה אלמנטרית, היא נכונה, וצריך לבצע אותה.
יוחנן בן-יעקב: על בסיס בית ספר יום א', אני מתאר לעצמי שבחלק מהמקומות יקרה בדיוק מה שקרה במזרח אירופה.
יוחנן בן-יעקב: ייפתחו בתי ספר יומיים.
יוחנן בן-יעקב: לנו כמדינה חשוב שבבתי ספר יום א', ואם בעתיד ייפתחו בתי ספר יומיים, האוריינטציה תהייה ברורה של ישראל, וזה ברור לגמרי מכל מה שנאמר פה קודם.
נעמי בלומנטל: קשה לנו יותר.
נעמי בלומנטל: קשה לנו רגשית, קשה לנו ערכית יותר.
נעמי בלומנטל: כמה שאנחנו תמיד מדברים על הזהות היהודית בקרב יהדות ארצות הברית, וחשוב לנו שיהיו בתי ספר יהודיים.
נעמי בלומנטל: כשאנחנו מדברים על גרמניה, אנחנו בדילמה, האם אנחנו רוצים לפתח שם את המערכות של הקהילה היהודית, ואני חושבת שחברי הכנסת יהיו שותפים לשאלה הערכית הזאת, עד כמה אנחנו כיהודים, כמדינת ישראל, מעוניינים לפתח שם ארגונים יהודיים.
נעמי בלומנטל: זאת בעיה קשה.
נעמי בלומנטל: זה לא כמו כל ארץ אחרת.
יוחנן בן-יעקב: כדי לקדם את הפעילות שם.
לאה גולן: עבודה עם המנהל הכלכלי של המחלקה, עם מר מייק רוזנברג, באמת במטרה להתמודד עם הדילמות שאתם העליתם ועם התחקיר שנעשה.
לאה גולן: אני רוצה להתייחס גם ל"נעל"ה" וגם לדילמות ולדברים שהועלו כאן.
לאה גולן: אם שואלים אם יש סיכוי להגיע בעניין העלייה לאותה אוכלוסייה.
לאה גולן: אני חושבת שצריך להתייחס לאוכלוסייה הזאת על שני צירים.
לאה גולן: אחד זה ציר הזמן.
לאה גולן: מי שהגיע רק בשנתיים האחרונות, הסיכוי שיהיה מוכן להתמודד עם הגירה כפולה קטן מאוד.
לאה גולן: מאחר שאנחנו מדברים על אוכלוסייה של אנשים שהגיעה לגרמניה מסיבות כלכליות ומתייחסת לחיים בישראל וגם לחיים בגרמניה באמת מבחינת הציר הכלכלי, כל עוד זה רק הגיעו והם צריכים להתמודד עם הגירה שם, הסיכוי להידבר איתם הוא קטן מאוד.
לאה גולן: יתרה מזאת, הם אומרים בלי להסס, בלי להסמיק אפילו סומק קל בלחיים: ישראל תמיד קיימת בשבילנו.
לאה גולן: לכן מצאנו לנכון לתת קודם כל הזדמנות לאופציה הגרמנית, מה עוד שהיא גם נוחה מן הסתם.
לאה גולן: בציר הזמן אני חושבת שיש לנו סיכוי להגיע אליהם ולהידבר איתם רק לאחר תקופה מסויימת שהם התרגלו לעניין הכלכלי, שהוא הפסיק להיות גורם מרכזי, ועניין הזרות והניכור מתחילים להיות גורמים יותר מרכזיים.
לאה גולן: אני שאלתי אותם - נסענו לכל מיני מרכזים קהילתיים - ושאלתי למי יש שם קרובים בישראל?
לאה גולן: כולם הרימו את היד.
לאה גולן: כמה פעמים אתם שמעתם על ישראל?
לאה גולן: - הרבה מאוד פעמים.
לאה גולן: אזי אמרתי: תראו, כשאתם שואלים את הקרובים שלכם שעלו ארצה באותה נקודת זמן, מה הם אומרים, ואיך אתם מרגישים?
לאה גולן: הרוב הגדול אמר:
לאה גולן: רוב הקרובים שלנו בארץ מדווחים על זה שמבחינה כלכלית יותר קשה להם מאשר לנו; יחד עם זאת הם מרגישים ישראלים מהר.
לאה גולן: אנחנו איננו מרגישים גרמנים.
לאה גולן: אנחנו איננו יודעים מי אנחנו, ותחושת הקהילה היהודית, הם במפורש מדברים על האינדיולנטיות של הקהילה היהודית כלפיהם.
לאה גולן: הקהילה היהודית מטפלת בנו יפה.
לאה גולן: אבל אנחנו איננו מרגישים חלק מהם.
לאה גולן: הגרמנים בוודאי אינם נותנים לנו להרגיש חלק מהם.
לאה גולן: אנחנו גם איננו רוצים להרגיש חלק מהקהילה הגרמנית.
לאה גולן: ואז, בנקודת הזמן הזאת שבה הם קצת התפקחו מסל ההטבות הכלכליות שנוחת עליהם ומתחילים להרגיש חסך במונחים של שייכות, אזי יש סיכוי להגיע אליהם.
לאה גולן: למערב, ומי שהגיע למזרח.
לאה גולן: משאת הנפש שלהם היא להגיע למערב גרמניה, למערב ברלין ולמינכן ולשאר המחוזות.
לאה גולן: אותם יהודים שמכוונים על ידי מדיניות ההגירה של שלטונות גרמניה למזרח, פחות מרוצים.
לאה גולן: הם פחות מרוצים כי הסביבה היא פחות טובה.
לאה גולן: סיכוייהם להשתלב במערך התעסוקה קטנים.
לאה גולן: הסיכוי שלהם אפילו, כמו שבאמת חבר הכנסת יורי שטרן דיבר עליו, אפילו להתעסק בשוק השחור, יותר קטנים במזרח, כי הכלכלה שם פחות מפותחת.
לאה גולן: אותה זה השלטונות הגרמנים.
לאה גולן: לכן מי שהגיע למערב, ההתמודדות שלו תהייה קשה יותר.
לאה גולן: מי שהגיע למזרח, המציאות הכלכלית שפגש איננה נפלאה.
לאה גולן: תחושת השייכות שלו איננה טובה.
לאה גולן: גם אחרי תקופה שהוא יתפקח מההטבות הכלכליות, שם יש לנו סיכוי.
לאה גולן: לרוע המזל רק המיעוט מגיע למזרח, הרוב מגיע למערב.
לאה גולן: לכן אני אומרת שהדבר המובן מאליו זה להיכנס קודם כל למזרח, לקהילות שהגיעו למזרח, לעבוד בקרבן, ולאחר מכן לתת להן שנתיים-שלוש ולהמשיך לעבוד בקרב הקהילות שהגיעו למערב.
לנתק מגע ולהגיד: הדבר הראשון שבאמת סיכמנו הוא שאנחנו פורשים רשת.
לנתק מגע ולהגיד: מר בני בלוך ומר אלי שטרן פרשו רשת של שישה שליחים צעירים בוגרי צבא, חבר'ה נהדרים, רובם עם רקע של בני-עקיבא, שעושים עבודה חינוכית בקרב הקהילות, בעיקר הקהילות במזרח.
לנתק מגע ולהגיד: אנחנו ביחד עם הסוכנות היהודית ננסה להרחיב, לא רק להסתפק בשישה, אולי אפילו להרחיב את המסגרת הזאת, של חבר'ה שמדברים לצעירים בגובה העיניים.
לאה גולן: בשפה שלנו שליחונים, כי זה באמת חבר'ה בוגרי צבא בני עשרים ושתיים, עשרים ושלוש, עשרים וארבע.
לאה גולן: הם דוברי רוסית, דוברי גרמנית, העבירו אותם קורסים מסיביים.
לאה גולן: אני הייתי עדה לכמה פעילויות שלהם - הם עושים עבודה נהדרת.
לאה גולן: הם אינם מדברים איתם באופן גלוי מיידי על ישראל, הם קודם כל מקרבים אותם, עושים להם קבלת שבת, מלמדים אותם מה זה קבלת שבת, חוגגים איתם את החגים, והייתי צריכה להיות שם באמת כדי לראות עד כמה זה משמעותי ולהבין שזה לא ניגוד אינטרסים, אלא זה עולה בקנה אחד עם האינטרס שלנו בסופו של דבר לקרב את החבר'ה האלה.
לאה גולן: דבר שני שמאוד חשוב לנו כמחלקה לעלייה זה להתמודד עם התדמית של ישראל כברירת מחדל.
לאה גולן: לנו חשוב באמת, כמו במדינות אחרות, אבל במיוחד בגרמניה, להתמודד עם זה שישראל זאת חלופה ראויה.
לאה גולן: ישראל זאת חלופה ראויה מכל ההיבטים.
לאה גולן: גם מבחינה תעסוקתית, אבל גם מבחינה קהילתית ערכית, תחושת שייכות וכדומה.
לאה גולן: בתחום התעסוקתי מה שאנחנו מתכוונים לעשות זה לשלוח יריד שיהיו בו נציגי המיגזרר העסקי, תעשיית ההיי-טק, טכנולוגיה, מוסדות להשכלה והסבה מקצועית ונדל"ן - כדי להציע לאנשים שם גם רכישת דירה בארץ.
לאה גולן: אנחנו מנסים באמת לתקוף את זה במובן של להציג פן אחר של ישראל.
לאה גולן: לא רק הפן של מי שאין לו ברירה יגיע, אלא יש ברירה, והברירה הזאת היא ברירה טובה, וכדאי שתשקלו אותה, וכדאי שתהיו מודעים אליה.
לאה גולן: אם אני מדברת על צפי, מה ההערכה שלנו לגבי הסיכויים, אני אופטימית זהירה, אבל לדעתי בפעולה נכונה.
לאה גולן: אם אנחנו לוקחים בחשבון את נקודות הזמן השונות שאנשים נמצאים בהן, את המזרח והמערב, יש לנו סיכוי להגדיל את המספרים של העולים.
לאה גולן: שאפשר להכפיל לפחות את המספר הזה.
לאה גולן: לגבי "נעל"ה" - אנחנו סיכמנו בביקור האחרון שלפני שנתמודד עם הסוגייה המשפטית של להשיג הסכמה, בגלל המבנה הפדרטיבי, אפילו אם הגענו להסכם עם מדינה אחת, זה עדיין לא אומר ששאר המחוזות יסכימו.
לאה גולן: יש ששה-עשר מחוזות.
לאה גולן: אזי סיכמנו שאנחנו לפחות ננסה להתמודד עם שלושה-ארבעה מחוזות שבהם יש פוטנציאל גדול יותר לגייס חניכים ל"נעל"ה".
לאה גולן: בבדיקות שלי, בשיחות גם עם רב מחב"ד (חכמה, בינה, דעת) שפעיל שם מאוד, שאלתי מה הסיכוי להביא את החבר'ה האלה ארצה, מעריכים שיש סיכוי גבוה למשוך חבר'ה לתוכנית מצויינת כמו "נעל"ה".
לאה גולן: להורים חשוב חינוך יהודי.
לאה גולן: הסטודנטים.
לאה גולן: אנחנו יצאנו עם איזו שהיא התחלה של מסע שיווקי.
לאה גולן: אנחנו נעמיק את המאמצים גם בכיוון הזה.
לאה גולן: "נעל"ה" – מאחר שלהורים חשוב חינוך יהודי, ומלבד ברלין או פרנקפורט אין חינוך יהודי טוב, יש סיכוי שאנחנו נצליח להגיע לילדים האלה ולהוריהם ולשכנע אותם.
לאה גולן: זה כמובן לאחר שמישהו שכנע את ההורים שכדאי לשמור על זהות יהודית.
לאה גולן: כי אם לא נעשתה העבודה החינוכית קודם, אין זה חשוב להם.
לאה גולן: לכן אחרי שנתיים-שלוש יש לנו סיכוי להגיד: אם אתם רוצים חינוך יהודי, אתם רוצים חינוך יהודי מצויין, יש לנו אפשרות להציע לכם את זה באמצעות "נעל"ה".
לאה גולן: אנחנו מתכוונים לשלוח נציג של מינהלת "נעל"ה" לגרמניה לבדיקת היתכנות.
לאה גולן: אחרי שהוא יחזור מהביקור שלו, והוא יגיע למסקנות באמת על כמה אנחנו מדברים, אז אנחנו באמת נתמקד במשא ומתן לא מול כל ממשלת גרמניה, אלא מול שתיים-שלוש פדרציות כדי להגיע איתן להסכם הזה.
לאה גולן: האינטרס שלהם ללמוד עברית בשלב הראשון הוא קטן מאוד.
לאה גולן: הם שוברים את השיניים עם הגרמנית.
לאה גולן: לבוא אליהם, להתנפל עליהם מההתחלה ולהגיד: רבותיי תלמדו עברית כי זה חשוב - זה לא יעבוד.
לאה גולן: אבל אחרי שלוש שנים הם כבר שולטים בגרמנית, ואז יש סיכוי לחזור ולדבר איתם על העברית ולהגיד להם: חשוב שתלמדו עברית.
נעמי בלומנטל: דבר והיפוכו.
נעמי בלומנטל: טרי - כי בעצם היה נשמע הגיוני שכאילו אנחנו אומרים: אתם מגיעים, אתם בארץ זרה, אתם אינכם יודעים את השפה, עכשיו זה זמן טוב לנסות להביא אתכם לארץ.
נעמי בלומנטל: לעומת זאת את אומרת - בשל, ואני מבינה את ההיגיון שבדברים, אני מקווה שזה נכון, אני לא אומרת שההתרשמות שלך שהיא איננה נכונה, אבל שבעצם את באה ואומרת רגע אחד, אם הם כבר לומדים גרמנית, וכבר יש להם בית, והם כבר מאורגנים, ואזי נביא להם עוד את היהדות, הסיכוי שלהם לעלות לארץ יקטן.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת אני בטוחה שיהיו כאן
נעמי בלומנטל: דעות מדעות שונות בהקשר הזה.
לאה גולן: מחזקים את התחושה שלי שקשה מאוד לבצע כפל הגירה.
לאה גולן: בן אדם שהחליט להגר מכל מיני טעמים, קודם כל צריך למצות את אופציית ההגירה הראשונה, ורק כאשר מתגלים החסכים באופציה הזאת, הוא מוכן לשקול הגירה נוספת.
לאה גולן: ראינו את זה גם לגבי דרום אפריקה, וראינו את זה גם לגבי מקומות נוספים.
נעמי בלומנטל: הרכוש היהודי.
נעמי בלומנטל: כשאני מגיעה לגרמניה, אני שואלת את עצמי, מה שקורה שם בפועל, שכל הרכוש היהודי והקהילה תקבל את זה, מי בעצם והאם.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שעל זה יש הרבה מאוד מאבקי כוח בתוך הקהילה היהודית שם, כי מדובר על סכומי עתק, ויש מאבק מי יקבל את זה.
נעמי בלומנטל: בפולין אני חושבת שאין כמעט יהודים.
שמואל בן-יוסף: יש מתחים.
נעמי בלומנטל: שההורים שלי למשל מגרמניה.
נעמי בלומנטל: אז זה כאילו היה טבעי.
נעמי בלומנטל: כך הם היו אז.
נעמי בלומנטל: ופתאום באה אוכלוסייה חדשה לגמרי שלא ידעה את יוסף, ופתאום הם בעלי הבית, ואתה שואל את עצמך מה זה אומר.
נעמי בלומנטל: להערכתי, מה שהיה צריך להיעשות, אבל זה יותר עניינו של חבר כנסת הירשנזון, אני באמת אדבר איתו, מה שנראה הגיוני "על פניו" זה למכור חלק מהרכוש הזה ולהעביר לארץ.
נעמי בלומנטל: ולחילופין שזה ישמש בדיוק לתוכניות שכאלה.
שמואל בן-יוסף: חלק מהקהילות במזרח אירופה המקומיות, שהקהילות רוצות באמת את הרכוש הקהילתי, שחלקו יימכר לצרכיהם, והרבה אנשים יכולים גם להתעשר מזה, בשעה של"היל"ה" יש תוכניות יותר של חלוקת אותו רכוש קהילתי אם וכאשר, שזו גם בעיה בפני עצמה, למטרות אחרות, של חינוך העם היהודי וכדומה ולמטרות שונות.
עמוס להט: מהנסיעה, וזה בהחלט מסתמן.
עמוס להט: הסוכנות היהודית קיבלה החלטה בחבר הנאמנים הקודם, שהיא חייבת להיכנס לפעילות בתוך גרמניה בקרב היהודים שהיגרו לשם מברית המועצות לשעבר.
עמוס להט: אנחנו איננו יכולים להתעלם מהקהילה הזאת.
עמוס להט: היא קהילה שהולכת וגדלה.
עמוס להט: היא קהילה שעוברת שינויים, ואנחנו איננו יכולים להגיד שמי שקיבל החלטה לגור בגרמניה איננו איתנו, ושיישאר שם.
עמוס להט: מבחינת העיקרון זה בהחלט נופל מסדר היום של הסוכנות היהודית.
עמוס להט: אני בהחלט חושב, ואני פונה ליושב הראש, ואני מציע, כן, אני רואה את העניין לפנות לממשלת גרמניה, לסגור את הזרימה הזאת של היהודים לשם.
עמוס להט: היום אין הצלת יהודים מברית המועצות, ובגלל זה גרמניה צריכה להחזיק את השערים פתוחים.
עמוס להט: אין סכנה מרחפת מעל ראשם של היהודים.
עמוס להט: מדינת ישראל מסוגלת לקלוט את כולם, ואני רוצה להזכיר שהקמת תחנות המעבר שנפתחו כאשר נפל מסך הברזל, הייתה בכוונה לעקוף את התחנות של הנשירה.
עמוס להט: מה קורה בפועל?
עמוס להט: גרמניה היום משלמת הרבה מאוד כסף לגרמנים שיישארו ברוסיה.
עמוס להט: היא נכשלה בקליטה של הגרמנים שיושבים על הוולגה מזה עשרות שנים, בהגירה שלהם לתוך גרמניה, והגיעה להסדר שבמקום לקלוט אותם, ישאירו אותם ברוסיה ויתמכו בהם מבחינה כלכלית דרך הממשלה ודרך הארגונים המקומיים, וכך הלאה.
עמוס להט: מצפונית עם העניין הזה.
עמוס להט: בצד שני, מנמקים כביכול שיש להם בעיה מצפונית להגיד ליהודים לא.
עמוס להט: היום במערכת, מתוך הנתונים שיש לנו, יש כמאה ושבעים אלף בקשות של יהודים להגר לגרמניה.
עמוס להט: מתוך זה הם קולטים בשנה סדר גודל כשמונת אלפים.
עמוס להט: דהיינו לרוב המכריע, לתשעים אחוז או יותר, הם אומרים לא.
עמוס להט: אזי, כדי שיהיה להם קל על המצפון, הם קולטים רק שמונת אלפים.
עמוס להט: אני חושב שבהחלט יש נסיבות.
עמוס להט: אין צריכים להגיע למשבר עם ממשלת גרמניה.
עמוס להט: אני חושב שצריך לפתוח בהידברות ובשיחה לגבי העניין הזה.
עמוס להט: מדינת ישראל רוצה לקלוט את כולם, ואכן היא מוכנה לקלוט את כולם.
נעמי בלומנטל: מיהודים שמגיעים.
עמוס להט: שמגיעים בסטטוס של פליטים.
עמוס להט: זה גם מתקשר.
עמוס להט: הרי קיימת המחלוקת הזאת גם עם קנדה, ואנחנו יודעים לגבי חלק מהעולים שמגיעים לישראל ומהגרים מפה לשם.
עמוס להט: אז למה מותרת מחלוקת עם קנדה, ואסורה מחלוקת עם גרמניה?
עמוס להט: כי אז ברמה העקרונית אני מבקש לבדוק את זה.
עמוס להט: הפעילות שלנו שם – אנחנו חייבים לפעול.
עמוס להט: הפעילות שלנו כרגע היא רדודה, היא איננה גדולה, ואנחנו בהחלט מתכוונים להרחיב אותה.
עמוס להט: אני מאמין שלגבי הנוער יש לנו מה לעשות.
עמוס להט: אם זה בתוכניות "נעל"ה", אם זה בתוכניות של מחנות הקיץ, בקרב נוער וסטודנטים יש לנו מה לפעול.
עמוס להט: עזבו את המבוגרים.
עמוס להט: מה שאמרו פה ברירת מחדל, לצעירים לא הייתה ברירת מחדל.
עמוס להט: צעירים הובלו על ידי ההורים לגרמניה.
עמוס להט: אם הנער הגיע בגיל חמש-עשרה לגרמניה, והוא נקלט שם, בגיל שמונה-עשרה הוא יכול לחשוב אחרת ורשאי לחשוב אחרת.
עמוס להט: מעמדם של אותם היהודים שהגיעו לגרמניה – ישנם גרמנים, ישנם זרים, ישנם טורקים, ישנם כורדים, ישנם יהודים ובסוף בסוף של המידרג החברתי בגרמניה נמצאים היהודים שהיגרו מרוסיה.
עמוס להט: זה המצב היום בגרמניה, בלי שאני הייתי שם, אבל אני קורא מחקרים, ואני יודע.
עמוס להט: במזרח גרמניה ששם יש חלק לא גדול, הגרמנים השקיעו שש מאות מיליארדי מארקים כדי להקים את מזרח גרמניה "על הרגליים", והם אינם מצליחים.
עמוס להט: יש שם אבטלה גדולה, בעיה חברתית וכך הלאה; כך שאני חושב שבהחלט יש לנו מה לפעול.
עמוס להט: הקהילה היהודית – לקהילה היהודית יש אינטרס שהיהודים יישארו שם.
עמוס להט: אין זה חשוב מה הם משדרים לנו.
עמוס להט: כן שיתוף פעולה, שליחונים לא שליחונים.
עמוס להט: בגדול יש להם עניין להשאיר את הקהילה היהודית.
עמוס להט: זה שהם אינם קולטים את כולם בקרב הקהילה או לא-
עמוס להט: תקבל מעמד, כי בסך הכל יהודי גרמניה הם מתי מעט וזה נותן חוזק, זה נותן אפשרות לדרוש את הרכוש, את המשאבים, את המענקים מממשלת גרמניה, ולהם יש מדיניות מוצהרת, אולי לא בפרהסיה, אבל היא מתחת לשולחן.
עמוס להט: אם קהילה יהודית מקומית תלך איתנו יד ביד בעניין הזה של להביא את הצעירים, בעיקר את הצעירים, למדינת ישראל, אז הם פרטנרים שלנו.
עמוס להט: ואם לא - אזי צריך לעשות את זה בלעדיהם.
נעמי בלומנטל: שצריך לטפל בעניין הזה?
עמוס להט: חלק מהאנשים, אנחנו נפרוש תוכניות, ונראה מה אנחנו יכולים לעשות.
עמוס להט: מה אנחנו מסוגלים לעשות.
עמוס להט: אז נראה ונבחן את המקורות הכספיים.
עמוס להט: אבל בהחלט ישנה החלטה לפעול, והמשמעות היא גם להקצות תקציב לעניין הזה.
ויקטור בריילובסקי: ידידים שגרים בגרמניה, ואני ראיתי גם ברוסיה את התדמית של גרמניה ואת התדמית של ישראל.
ויקטור בריילובסקי: מה שאני יכול לומר הוא שבין אנשים במוסקבה, כשאני דיברתי על אפשרות זו או אחרת, כמובן בסדר עדיפויות גרמניה הרבה יותר גבוהה מאשר ישראל.
ויקטור בריילובסקי: למרות העובדה שהרבה ארגונים עובדים ברוסיה, עכשיו התדמית של ישראל זאת תדמית מאוד מוזרה.
ויקטור בריילובסקי: כאשר אני סיפרתי לקבוצות של אנשים ברמה מאוד גבוהה אינטלקטואלית וגם חינוכית, כאשר אני סיפרתי שישראל עכשיו היא כמו SUPER POWER בהיי-טק, ושבהיי-טק יש הישגים, הם פשוט אינם יודעים את זה.
ויקטור בריילובסקי: על פי כל המידע שהם מקבלים, ישראל זה איזה שהוא מקום, שאין פה שום דבר פרט לחיים יהודיים.
ויקטור בריילובסקי: אבל יש משהו אחר בישראל.
ויקטור בריילובסקי: אפילו אני נשאלתי שאלות כמו: האם אפשר להיכנס לאוניברסיטה אם אתה לא דתי?
ויקטור בריילובסקי: אני אמרתי שאני לא יודע מה יהיה מחר.
ויקטור בריילובסקי: אולי מחר זה יהיה אסור.
ויקטור בריילובסקי: זאת אומרת שאפילו שם, שכל מיני ארגונים יהודיים ובינלאומיים עובדים שם, שם התדמית של ישראל היא תדמית לא רלוונטית לגמרי.
ויקטור בריילובסקי: אני חושב שאותו מצב כמובן בגרמניה, ששם קשה, כשבן אדם עושה בחירה בין עלייה לישראל ובין הגירה לגרמניה, כמובן שכולנו יודעים שעכשיו הרמה של העזרה הסוציאלית מאוד גבוהה, אבל חוץ מזה אנשים שעכשיו כבר באו לגרמניה מבינים מה זה.
ויקטור בריילובסקי: הם נותנים דירות יותר טובות.
ויקטור בריילובסקי: אזי הם מבינים בדרך כלל איפה הם נמצאים.
ויקטור בריילובסקי: אנחנו צריכים לעשות איזה שהיא עבודה, בגלל שהם יהודים.
ויקטור בריילובסקי: בלי שום קשר עם מה שקרה בגרמניה, ובלי שום קשר עם ההגירה שלהם לגרמניה, הם יהודים, ואנחנו צריכים לעבוד שם.
ויקטור בריילובסקי: אני חושב שהרעיון של חבר הכנסת יורי שטרן לגבי ספריות הוא טוב.
ויקטור בריילובסקי: פה בארץ יש מספר משוררים וסופרים ברוסית, יהודים מסוג אל"ף, והם יכולים להרוויח כסף, לא פה בארץ, אבל על ידי איזה שהוא סיור בגרמניה וסיור באמריקה.
ויקטור בריילובסקי: בזמן האחרון היה שם סיור מאוד מוצלח של מר איגר גוברמן ושל גברת דינה רובינה וכמה אנשים אחרים, והם פשוט צריכים להיות שליחים שלנו.