GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בובי בראון: אתם צריכים לעלות.
בובי בראון: בחברה האמריקאית היתה התנגדות גדולה לתופעה הזאת, אבל גם היתה קבוצה קטנה שראתה את זה כאמת.
בובי בראון: אם היתה לי האפשרות להגיד מהו הדבר שיכול היום לשכנע הכי טוב לעלות מכל הכלים שיש לנו, זה התוכניות לטווח ארוך.
בובי בראון: גם הישיבות, גם הקיבוץ, והכל.
בובי בראון: כי אם אנחנו רוצים לקשור את הנוער מהמערב למדינת ישראל, זה לא לשלוח ישראלי לשם, אלא לגור, להכיר, להיות חלק של החברה הישראלית.
בובי בראון: אני מאמין שכל הגופים, גם הסוכנות היהודית וגם הממשלה, צריכים לחשוב איך אנחנו עובדים יותר כדי לקבל ילדים לתקופות יותר ארוכות.
נעמי בלומנטל: תודה רבה למר בובי בראון.
נעמי בלומנטל: אני רואה שיש עוד הרבה דוברים, ובוודאי נקיים עוד דיון.
נעמי בלומנטל: אבל מעניין, אנחנו מתייחסים הרבה מאד לעליות באופן ספציפי.
נעמי בלומנטל: למשל, הגיעו אלף איש, אנחנו צריכים למצוא להם דיור, תעסוקה וכו'.
נעמי בלומנטל: כשאנחנו מדברים על יהדות ארצות-הברית, על עלייה ועל אפשרויות לעלייה, הדבר העיקרי הוא – ואתם פניתם אליי בהקשר הזה, ואני מוכרחה לומר שכנראה צדקתם, כי זאת גם האווירה שמתגבשת כאן - להתחיל להוציא מסר של עלייה.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת,לא לוותר מלכתחילה מלומר להם: המקום שלכם הוא כאן.
נעמי בלומנטל: אם יהיה מסר באוויר ואם תהיינה החלטות – של וועדת העלייה והקליטה, אם של הממשלה, ואם יתחילו להתפתח תוכניות, ולו ארוכות-טווח, המסר הזה צריך להגיע ליהדות ארצות-הברית וליהודים שיושבים שם, כי יש פה תוכניות ואינך יכול להגיד שאין תוכניות.
נעמי בלומנטל: גם אם הוא ירצה להתעלם, יגידו: יש מדינה יהודית, המדינה שרוצים שתגיע אליה, היא עושה עליך תוכניות.
נעמי בלומנטל: גם אם תרצה לומר לא שמעתי, לא ידעתי, איפה שהוא זה יהיה קיים.
נעמי בלומנטל: אני רואה שזה מה שעומד להתגבש.
נעמי בלומנטל: זו ישיבה אחרונה רשמית של הוועדה לפני שאנחנו יוצאים לפגרת פסח.
נעמי בלומנטל: אני מבטיחה לכם שיהיו ישיבות גם בפגרה, ואני חושבת שייצא מפה מסר שיהיה בו משהו קצת ייחודי לעומת ישיבות אחרות בהקשר הזה.
נעמי בלומנטל: גב' לאה גולן, בבקשה.
לאה גולן: לצערנו, אין הלימה בין גודל האתגר והמשאבים שעומדים לרשותנו לבין הפעילות בקרב יהדות צפון אמריקה.
לאה גולן: לפיכך האסטראטגיה שאנחנו אימצנו היא באמת אסטראטגיה של מיקוד.
לאה גולן: מאחר שברור לנו שבהיקף שיש לרשותנו היכולת שלנו לפרוס רשת רחבה ולהגיע לכל אותם בין 5.5 מיליון לבין שמונה מיליון זכאי עלייה הם לא ריאליים, בשנים האחרונות החלטנו על מיקוד באסטראטגיה של עלייה בשלבים, כאשר מה שחשוב לנו במיוחד – אני מצטרפת כאן לדברים שנאמרו על-ידי קודמיי – זה תוכניות ארוכות, אבל לא רק תוכניות ארוכות סתם שהייה בארץ לתקופה ארוכה, אלא תוכניות ארוכות שמשלבות אינטראקציה עם החברה הישראלית.
לאה גולן: יש תוכניות ארוכות מכל הסוגים, מכל הגוונים, ואכן צעירים מצפון אמריקה מגיעים.
לאה גולן: אבל לא בכולן יש המרכיב של חשיפה אמיתית לחברה הישראלית.
לאה גולן: יש תוכניות שהן נבואתיות באופי שלהן.
לאה גולן: הן טובות, הן ודאי עדיפות על פני שום דבר.
לאה גולן: לנו כמח' העלייה חשובות דווקא אותן תוכניות שגורמות לערבוב ולחשיפה להוויה של החברה הישראלית, בהנחה שאתה צריך להכיר קודם-כל משהו בכדי לאהוב אותו ואולי אחר-כך לרצות לקשור בו את גורלך.
לאה גולן: בנושא הזה של תוכניות ארוכות, אנחנו יחד עם דן קרקוב ממגשימים עושים מחקר בכדי לנסות לזהות את המניעים של מי שנמצא כאן ואיך התוכנית הארוכה אכן השפיעה עליהם, בכדי לייעל את שיטות העבודה שלנו ולהביא יותר משתתפים לתוכניות האלה.
לאה גולן: בנושא עלייה, שוב, אנחנו מתמקדים באוכלוסיות יעד שיש סיכוי טוב יותר להביא אותן על פני הרצף של לא להכיר בכלל לבין החלטה לעלות.
לאה גולן: בהקשר הזה אנחנו עובדים בקרב צעירים, על סמך ההנחה הקלאסית שיותר קל לנייד את הצעירים, לפחות להניע אותם לטעום מהמציאות הישראלית, בקרב בנים לאזרחים ישראלים.
לאה גולן: והחלטה נוספת שקיבלנו היא למקד מאמץ בקרב מהגרים מחמ"ה שהגיעו בעשור האחרון וחלקם כבר התפכחו מהחלום האמריקאי.
לאה גולן: בענין הזה אנחנו בקשר עם "ניאנה", זה הארגון האמריקאי שמטפל והם מוכנים לשתף אתנו פעולה, ויש פה פריצת-דרך.
לאה גולן: בהקשר הזה אנחנו באמת בשיתוף-פעולה עם משרד הקליטה, ואני חושבת שאנחנו עתידים לראות תוך שנה-שנתיים גם תוצאות בענין הזה.
לאה גולן: הדבר החשוב ביותר מבחינתנו הוא החלטה שאנחנו עובדים באמצעות הזרמים.
לאה גולן: התנועה הקונסרבטיבית והתנועה הרפורמית בצפון אמריקה הן משמעותיות בהוויה, וגם אתם מתייחסים לזה, שאין דרך לעבוד שלא באמצעותן.
לאה גולן: יש לנו שליח משותף לתנועה הקונסרבטיבית ולמח' העלייה, ואנחנו באמת עדים – זה לא בא לידי ביטוי במאסות מספריות עוצרות נשימה - לגישה מאד אוהדת של התנועה הקונסרבטיבית כלפי נושא העלייה, גם ברמה של ההצהרות של הרבנים שלהם וגם ברמה של מספר האנשים שמגיעים ארצה.
לאה גולן: אנחנו במגע מתקדם עם התנועה הרפורמית על-מנת ליצור אתם את אותה שותפות.
לאה גולן: זה לא בא על-חשבון המסורת ארוכת הטווח עם התנועה האורתודוכסית.
לאה גולן: יש לנו שליח במשלחת, שבעצם נותן מענה, קשרים עם תהיל"ה וכל ארגון אחר בכדי שיעזור לנו לקדם את המטרות שלנו.
לאה גולן: אחד הדברים החשובים שלא עלה פה ואולי זה טבעי שהוא לא עלה, זה איך ההנהגה של יהדות צפון-אמריקה מתייחסת למאמצים שלנו.
לאה גולן: אתה התייחסת לזה בפרספקטיבה הסטורית אולי.
לאה גולן: נכון להיום העמדה הרשמית של הנהגת הקהילות היא שכל יהודי, גם אם הוא צפון-אמריקאי, זכאי לקבל מידע וייעוץ באשר לאפשרויות שלו בישראל.
לאה גולן: לכן, אם פעם כל הנושא של שליחי עלייה היה תמיד אמביוולנטי, היום כבר אפשר לשים אותו על השולחן ולהגיד: צריכה להיות פריסה נכונה של מוקדי ייעוץ והכוונה לגבי מי שרוצה.
לאה גולן: כל מה שקשור לעידוד עלייה, יש כאן דבר שצריך לדבר עליו, על ממשק של אינטרסים.
לאה גולן: כשאנחנו מדברים על תוכניות ארוכות בישראל, זה טוב למדינת ישראל אבל זה גם טוב לקהילות.
לאה גולן: כי אחרי שהצעירים האלה חוזרים לקהילות שלהם הם הופכים להיות הרבה יותר מחויבים, ומדובר כאן בעצם על הצמחת המנהיגות העתידית של הקהילה.
לאה גולן: לכן, אם נשכיל לכלכל את צעדינו בתבונה, יש אפשרות לגייס את הקהילות גם לשותפות בענין הזה, ובתנאי שמדברים על הדדיות ועל ממשק של אינטרסים.
לאה גולן: הדבר האחרון, כל הנושא של מחקרים, לזהות מה הם המניעים, מה הם הצרכים הוא נושא שחשוב לנו מאד ואנחנו מקדמים בברכה כל יוזמה בענין הזה, כי באתגר כזה גדול עושים קרן לייזר כדי להצליח להגיע ליעדים שלנו.
נעמי בלומנטל: מר דן קרקוב, בבקשה.
דן קרקוב: הציבור בארצות-הברית שצריך להתמקד בו במאמצים לעידוד העלייה הוא ציבור הצעירים.
דן קרקוב: הצעירים הם אלה שפתוחים לאתגרים, מוכנים להרפתקאות כאלה, לא קשורים עוד בשורשים עמוקים לשם ויש להם את כל חייהם לתרום.
דן קרקוב: הם פתוחים לאפשרויות.
דן קרקוב: כשמגיעים אליהם אחת הבעיות הגדולות שלנו היא בתחום של תוכניות ארוכות, שדרך אגב, אין שום רשות, לא ממשלתית ולא סוכנותית, שבה תוכניות ארוכות בישראל, עם חשיפה לחברה הישראלית הן עיקר.
דן קרקוב: בכל התוכניות הקיימות הן אח חורג לדברים אחרים בעלי עדיפות גבוהה יותר, וזו אחת הבעיות הגדולות – הפוטנציאל לגיוס צעירים לתוכניות ארוכות בארץ הוא הרבה יותר גדול ממה שמתממש בפועל, מחוסר משאבים ומהעדר גורם שאצלו הנושא הזה הוא העיקר.
נעמי בלומנטל: אתה צודק בזה.
נעמי בלומנטל: אני רוצה לזהות, מבחינת האינסטנציה הממשלתית, מי בעצם אחראי לסטודנטים עולים ולאחרים.
דן קרקוב: במשרד הקליטה יש מנהל הסטודנטים, אבל זה בעדיפות נמוכה יחסית, כי זו רק אוכלוסייה שולית לעומת כלל האוכלוסייה.
דן קרקוב: במח' העלייה בסוכנות היהודית יש תוכניות ארוכות-טווח מצוינות.
דן קרקוב: אבל שוב, עיקר הפעילות נעשית במרכזי קליטה, עם אנשים מבוגרים יותר.
דן קרקוב: זה חלק יחסית שולי בפעילות.
דן קרקוב: במח' לחינוך בסוכנות היהודית יש תוכניות ארוכות-טווח, אבל הן נפלו קורבן לכל הנושא של החוויה הישראלית והתוכניות הקצרות.
דן קרקוב: היו דיבורים על כך שזה יהיה גם למשתתפי תוכניות ארוכות.
דן קרקוב: עד היום זה בכלל לא למשתתפי תוכניות ארוכות, אלא רק לאלה שבאים לעשרה ימים.
דן קרקוב: מספיק היה ליצור מסגרת שכל האג'נדה שלה הוא שיווק, עידוד וגיוס של צעירים, והיצירה וההרחבה של תוכניות ארוכות בארץ.
דן קרקוב: ואפשר לעשות נסים ונפלאות, כי הפוטנציאל גדול.
נעמי בלומנטל: אני מאד מסכימה אתך.
נעמי בלומנטל: מעבר לכך, אני חושבת שגם בארץ אין שום גורם אמיתי שקולט את הקבוצות האלה.
נעמי בלומנטל: מגיעות קבוצות של סטודנטים צעירים ואין שום אינטרקאקציה עם הילדים שלנו.
דן קרקוב: מעט המסגרות שעוסקות בזה, ויש תוכניות נפלאות, סובלות מחוסר משווע של אמצעים ואפילו תוכניות רבות נמצאות בסכנת סגירה.
דן קרקוב: ניתן לעשות פה הרבה.
דן קרקוב: יש גם ציבור לא מבוטל של אלפי צעירים בגילאים עשרים עד שלושים שמגיעים לארץ, אם במטרה מקורית לעלות ואם לבוא ולחוות את ישראל במשך תקופת זמן.
דן קרקוב: אנחנו יצרנו בעזרת הדסה ובעזרת מח' העלייה של הסוכנות היהודית מסגרת בירושלים שנקראת "מרכז המגשימים", שהיא פתוחה לבוגרי כל התנועות ובוגרי כל התוכניות, יהודים מכל הזרמים.
דן קרקוב: יש שם אלפים רבים של צעירים, חלקם עולים, חלקם תיירים במשך תקופות ארוכות, והם לומדים, עובדים או מתנדבים.
דן קרקוב: אני מזמין את חברי הוועדה לבוא ולהתרשם ולקיים דו-שיח ישיר עם החבר'ה האלה ולשמוע מהם מה הביא אותם לבוא לכאן ומה יכול לעזור להם להישאר כאן.
דן קרקוב: עצם הפתיחה של הדבר הזה הפך למוקד שמקיים מסגרת תומכת, מעודדת.
דן קרקוב: ודבר אחר חשוב, גם מקום שאפשר לגור וללון בו.
דן קרקוב: יש שם פנימייה.
דן קרקוב: בקלות היינו יכולים ליצור מסגרת דומה בתל-אביב, כי שם יש הרבה מאד צעירים כאלה ופוטנציאל עבודה להרבה מאד צעירים, אבל חסר מקום.
דן קרקוב: היה דו-שיח עם מח' העלייה והקליטה בסוכנות לגבי מרכזי קליטה שעמדו שם על סף סגירה.
דן קרקוב: המסגרות פשוט מצטמצמות, וגם כשהיתה נכונות ורצון לשקול אפשרויות כאלה, לא נמצאו המשאבים.
דן קרקוב: אני מציע שתצא הצהרה שלגבי העלייה מארצות-הברית המיקוד יהיה על אנשים צעירים, בוגרים צעירים, על תוכניות ארוכות ועל מציאת הדרכים ליצור את המנגנון שיביא את המסר הזה למספר רב ככל האפשר של מועמדים פוטנציאלים, ולחזק את המסגרות שכבר קיימות בארץ, שבהן האנשים האלה יכולים להשתלב ולהיקלט טוב יותר.
נעמי בלומנטל: מר קורזן, בבקשה.
עו"ד אהרון קורזן: אני חבר ההנהלה הארצית של התאחדות עולי ארצות-הברית וקנדה וגם יושב-ראש הסניף שלנו בנתניה.
עו"ד אהרון קורזן: אני עצמי הייתי שליח עלייה במונטריאול, קנדה.
עו"ד אהרון קורזן: אני רוצה להגיד כמה דברים.
עו"ד אהרון קורזן: כל מה ששמענו היום דיברו על כך גם לפני 15 שנה.
עו"ד אהרון קורזן: השאלה היא, אם דיברו על זה לפני 15 שנה, אז למה זה לא הצליח?
עו"ד אהרון קורזן: אני חושב שזה לא הצליח מפני שמראש אמרו שאם יבואו 2,500 – 3,000 עולים מצפון אמריקה, דיינו.
עו"ד אהרון קורזן: אז הדבר הראשון שצריכים לקבוע הוא מספר מסוים.
עו"ד אהרון קורזן: אנחנו מצפים ל-5,000 עולים תוך שנתיים, ואנחנו אומרים למי שמופקד על זה, דהיינו מח' צפון-אמריקה של הסוכנות היהודית: רבותיי, יש לכם תפקיד, להביא 5,000 – 6,000 עולים.
עו"ד אהרון קורזן: אם אתם לא מצליחים, סימן שאתם עובדים לא נכון.
עו"ד אהרון קורזן: אם אתם עובדים לא נכון, נמצא מישהו אחר שיעשה את זה.
עו"ד אהרון קורזן: הדבר הראשון הוא לקבוע יעד, כי בלי יעד זה לא יילך.
עו"ד אהרון קורזן: הדבר השני – אני רוצה להגיד בקשר לראש הממשלה לשעבר מר יצחק שמיר.
עו"ד אהרון קורזן: הוא הגיע למונטריאול, קנדה, וכפי שמקובל הוא בא לבית הכנסת, שהיה מלא, ודיבר בארבע שפות: בעברית, באנגלית, ביידיש ובצרפתית, ובכל שפה הוא קרא לעלייה.
עו"ד אהרון קורזן: למחרת צלצל אלי סגן הקונסול ושאל אותי: נו, עומדים בתור?
עו"ד אהרון קורזן: – הם לא עמדו בתור, למרות שבמונטריאול יש מצוקה ולמרות ש-40% מהנוער מקבל שם חינוך עברי, ובכל-זאת הם לא עלו לארץ.
עו"ד אהרון קורזן: הסיבה היא, שאנחנו לא מספיק מקצועיים.
עו"ד אהרון קורזן: לא מספיק לדבר אידיאולוגיה, צריכים לדבר במקצועיות.
עו"ד אהרון קורזן: צריכים לקבוע יעדים וצריכים לשלוח אנשים שיש להם הכשרה מתאימה, שיודעים איך לעשות את העבודה, וגם פה בארץ צריך להיות הקשר הנכון.
עו"ד אהרון קורזן: אני רוצה לסיים בדבר אחד שהוא מאד חשוב לדעתי.
עו"ד אהרון קורזן: כולם דיברו על הצעירים.
עו"ד אהרון קורזן: משום-מה, אם פנסיונרים באים לארץ, אז טוב למות בעד ארצנו.
עו"ד אהרון קורזן: זאת חוצפה.
עו"ד אהרון קורזן: אני בא מנתניה, שם יש לנו בארגון למעלה מ-2,500 חברים, רובם פנסיונרים.
עו"ד אהרון קורזן: אני עדיין עובד, אבל ההורים שלי עלו לארץ, ויש עוד רבים כאלה.
עו"ד אהרון קורזן: אם אנחנו רוצים קשר עם יהדות התפוצות, אז גם אם באים פנסיונרים, ופנסיונרים יכולים לעלות לארץ, צריכים לעודד את זה, ואנחנו בהתאחדות עולי ארצות-הברית וקנדה גם פעלנו בקשר לזה.
עו"ד אהרון קורזן: לבסוף, אני חושב שהארגון שמייצג את יהדות צפון אמריקה הוא ACI בכל הארץ, ואם הסוכנות היהודית תמשיך לפגוע בנו, לא נוכל לפעול.
עו"ד אהרון קורזן: יש לנו אלפי מתנדבים ואני מבקש שתעזרו לנו לעזור לקליטת העלייה.
עו"ד אהרון קורזן: אני בעצמי מגייס כספים בשביל ACI , אבל אני אומר לכם שזה לא מספיק.
נעמי בלומנטל: הבעיות האלה ידועות, ובזה אנחנו באמת לא במיוחד מצליחים.
נעמי בלומנטל: גב' אביטל טוך ממשרד הקליטה, בבקשה.
אביטל טוך: אנחנו שותפים מלאים לכל תוכנית עלייה לישראל, שותפים בתכנון, במימון ובמדיניות, ולא מתנערים משום דבר.
אביטל טוך: אנחנו מלווים כל תוכנית, החל מחו"ל ועד שהיא מתבצעת כאן בארץ.
אביטל טוך: נכון, לא כל רעיון ניתן לביצוע.
אביטל טוך: למשל, עכשיו מתקיים יריד להחזרת ישראלים, עם גופים פרטיים וגופים ממשלתיים, וכל מי שיודע עד כמה קשה להביא מצבור שלם של אינטרסים לכלל ביצוע של פעולה אחת, וכל מי שעובד בביצוע אכן יודע את זה.
אביטל טוך: להציע לאנשים מסלולים מובנים, רבותיי, זה מאד מסובך, ואנחנו בסיכומו של דבר מטפלים באנשים, אנחנו לא מטפלים במאסות גדולות.
אביטל טוך: גם כל העלייה ממזרח אירופה, מיליון נפש, אנשים מלווים בארץ באופן אישי ובאופן פרטני.
אביטל טוך: ולכן ההצעה בארץ צריכה להיות גם כן ריאלית.
אביטל טוך: לגבי תושבים חוזרים – יש הרבה מאד קשיים.
אביטל טוך: נעשה מבצע בשנת החמישים למדינה, להקל מעט על תנאי השיבה לארץ.
אביטל טוך: זה היה מאד קשה והיה מלווה במאבקים מאד-מאד קשים, ועכשיו יש מגמות להקטין את הפטור ממכס ולהקטין דברים נוספים, שהם אולי לא פוגעים באופן אישי בכל אחד אבל הם מסר.
נעמי בלומנטל: אנחנו מתמודדים עם זה מול המכס.
אביטל טוך: זה לא הכל מדיניות שלנו.
אביטל טוך: אנחנו משתדלים לתאם את המדיניות עם הרבה מאד גופים אחרים, אבל לא תמיד זה מתבצע, וכולם יודעים את זה.
אביטל טוך: כל השינויים של מדינת ישראל הם לטובה, הם היצע מקצועי מעולה, אבל לעולה קשה מאד להתמודד עם זה.
אביטל טוך: כל ליווי שהיה קיים בעבר והיום הוא כמעט בלתי-אפשרי, שנתיים – שלוש שנים של התאמה מקצועית, דיברו על זה אבל אף אחד לא הציע בדיוק איך לעשות את זה במצבים התקציביים של היום שזה מסובך מאד.
נעמי בלומנטל: דיברנו על זה, זה גם עלה כאן.
נעמי בלומנטל: אני לא רואה אנשי חזון, שקם ראש ממשלה או נשיא - - -
אביטל טוך: אנחנו שותפים מאד לרצון הכביר לראות פעם הרבה יותר מתרבות המערב.
אביטל טוך: אין על כך שום ויכוח איזו תשתית אנחנו יכולים להציע.
נעמי בלומנטל: מר מוריי גרינפילד, בבקשה.
מוריי גרינפילד: אני לא רוצה לפגוע במישהו, אבל כל המספרים שאנחנו שומעים כבר לא חשובים.
מוריי גרינפילד: העיקר שבאמריקה האמריקאים עכשיו הם פי שתיים יותר מאשר ב-1950, והיהודים הם פחות ממה שהיו ב-1950.
מוריי גרינפילד: לדעתי זה מאד חשוב.
מוריי גרינפילד: לפני שכרושצ'וב עזב את רוסיה שאלו כל הזמן: כמה יהודים יש ברוסיה?
מוריי גרינפילד: ואמרו מספרים – מיליון, שני מיליון.
מוריי גרינפילד: אחר-כך שאלו: כמה יהודים ייצאו מרוסיה אם יפתחו את השערים?
מוריי גרינפילד: אמרו: ארבעה מיליון.
מוריי גרינפילד: כאן השערים פתוחים אבל אף אחד לא עושה.
מוריי גרינפילד: ברור דבר אחד.
מוריי גרינפילד: יהודי מאמריקה שרוצה לבוא ארצה הוא צריך להיות משוגע.
מוריי גרינפילד: אם הוא נורמלי הוא לא יכול לבוא ארצה.
מוריי גרינפילד: אבל זה היה כל הזמן, זה לא דבר חדש.
מוריי גרינפילד: מי הגיע ארצה לפני מלחמת העולם השנייה?
מוריי גרינפילד: "השומר הצעיר" ו"הבונים", אנשים מטורפים.
מוריי גרינפילד: אף אחד לא דיבר אתם באמריקה.
מוריי גרינפילד: מי בא אחרי המלחמה?
מוריי גרינפילד: עלייה ב' ומח"ל.
מוריי גרינפילד: אנחנו מתנדבים, לא נורמלים.
מוריי גרינפילד: אחרי 1956 ו-1967 שוב פעם התחילה איזו שהיא עלייה ושוב אמרו: מי צריך את האמריקאים?
מוריי גרינפילד: הוא התגרש, הוא מטורף.
מוריי גרינפילד: כך דיברו עלינו.
מוריי גרינפילד: אני בטוח שאם אתה קצת מטורף אתה יכול לבוא ארצה ולגור כאן.
מוריי גרינפילד: הבעיה של ברונפמן עם כל הענין של הדת, וגם של חבר-הכנסת הלפרט – כשאני רואה את האמריקאים, רפורמים או קונסרבטיבים, אני אומר: יש לכם בעיה?
מוריי גרינפילד: תבואו ארצה ותשנו את זה.
מוריי גרינפילד: זה האתגר שלכם, תעשו משהו.
מוריי גרינפילד: לא לדבר כמו יוסי ביילין באירופה, שביקש סליחה על מה שעשינו ב-1947 – 1948.
מוריי גרינפילד: זה מוריד מהאתגר של האנשים לבוא ארצה.
מוריי גרינפילד: בדיוק כמו שהשרה יולי תמיר אומרת: לא צריך עלייה ואי-אפשר.
אביטל טוך: סליחה, לא זכור לי שהשרה יולי תמיר אמרה שלא צריך עלייה.
נעמי בלומנטל: זה גם לא הגיוני, כי אחרת לא תהיה לה עבודה, יסגרו את המשרד.
אביטל טוך: שלושים שנה אני עובדת עם עולים ולא אמרתי להם שהם משוגעים, או משהו כזה.
מוריי גרינפילד: את כנראה לא מכירה את האמריקאים.
מוריי גרינפילד: לו הייתי נורמלי הייתי באמריקה בעסק של האבא שלי והייתי מיליונר.
מוריי גרינפילד: במקום זה אני כאן בארץ.
מוריי גרינפילד: אבל אני מרוצה, וזה העיקר, ויש לי האתגר שאני עזרתי לבנות את הארץ.
מוריי גרינפילד: יש לי נכדים ונכדות יהודים.
מוריי גרינפילד: זה האתגר וזה מה שצריך "למכור" לאמריקה.
מוריי גרינפילד: כשאתה רואה את הידידים שלך מאמריקה ואתה רואה כמה נישואי תערובת יש שם, אתה שואל את הסבא וסבתא: מה אתם עושים עם הילדים ועם הנכדים שלכם?
מוריי גרינפילד: הם כמעט לא יכולים לדבר אתם, ואחר-כך לאט-לאט הם אומרים: טוב, הוא חצי יהודי.
מוריי גרינפילד: הילד רצה לעשות בר-מצווה, והרב אמר לאבא: הוא לא יהודי, אני מצטער מאד.
מוריי גרינפילד: הבעיה היא הרבה יותר גדולה מכפי שאנחנו רואים כאן.
מוריי גרינפילד: אם אין דירות למגורים, אין מה לדבר.
מוריי גרינפילד: 75 מיליון דולר שאנחנו נותנים תרומה לאנשי אמריקה, והכסף של כל המחקרים שלכם, זה יפה מאד, אבל אתה בא לארץ בשביל האתגר, אתה לא בא רק בשביל הדירה.
מוריי גרינפילד: חבל שהורדנו את האתגר לעלייה.
מוריי גרינפילד: הורדנו גם את התקציבים, ואמרנו לאמריקאים: בואו בדרך שלכם.
מוריי גרינפילד: אני חושב שהם צריכים הדרכה, ומכאן אולי יש הדרכה, אני לא בטוח.
מוריי גרינפילד: טוב להיות יהודי, טוב להיות משוגע וטוב להיות בארץ.
מוריי גרינפילד: נמצאים אתנו שני עולים חדשים, לא מ-1948.
- -  -: עלינו לפני חצי שנה.
- -  -: הייתי בארץ הרבה פעמים כשהייתי צעיר, ואני חושב שלביקורים האלה היתה השפעה חשובה.
- -  -: זה לקח הרבה זמן, אבל סוף-סוף הגענו.
- -  -: מבחינה מעשית אנחנו מאד מרוצים.
- -  -: הביורוקרטיה היתה מאד ידידותית.
- -  -: אני מסכים שעלייה צריכה להופיע בסדר היום של הקהילה היהודית, ואני חושב שרוב היהודים בארצות-הברית אפילו לא חושבים על עלייה כאופציה בחיים שלהם.
- -  -: אני גם מסכים שההשפעה על הצעירים זו אופציה חשובה ביותר.
נעמי בלומנטל: שתהיה לך קליטה טובה.
נעמי בלומנטל: אני מקווה שהישיבה הזאת לא הרעה בקליטתך, ואנחנו גם נעשה מאמצים, ונשלח אותך, כמובן, כמודל לחיקוי.
נעמי בלומנטל: יולי גולדברג מחיפה, בבקשה.
נעמי בלומנטל: אתם עושים פרוייקט מיוחד בחיפה.
יולין גולדברג: את הזכרת בתחילת הדיון שנחוצים מאמצים אמיתיים וכנים, ותוכנית רצינית.
יולין גולדברג: זה מה שחיפה מנסה לעשות בשנתיים האחרונות.
יולין גולדברג: היוזמה היתה של השליח הראשי של הסוכנות היהודית, מר קלמן גרוסמן.
יולין גולדברג: ראש העיר מר עמרם מצנע הצטרף ותמך מאד.
יולין גולדברג: חבר-הכנסת רומן ברונפמן ופרופ' עליזה שנער הקמנו מועצה לעידוד עלייה עם צוות היגוי ושלושה צוותי משימה.
יולין גולדברג: אנחנו משקיעים את עיקר החשיבה והמאמצים בתחום השיווק, להרחיב את חשיפת הפוטנציאל של העיר חיפה בקהילות יהודיות בארצות-הברית.
יולין גולדברג: אנחנו מתאימים את מערך הקליטה בעיר.
יולין גולדברג: אתם יודעים שחיפה קלטה את המספר הגדול ביותר של עולים מברית-המועצות לשעבר, והעיר עם מערך קליטה מאד סובייטי, עם שילוט ברוסית ומערך כוח-אדם מברית-המועצות לשעבר.
יולין גולדברג: ערכנו סקר כדי לזהות את הקשיים של העולים מהמערב שנקלטו בעיר ועל בסיס זה אנחנו משפרים את מערך הקליטה, ומנסים לבנות מערך של סיוע תעסוקתי.
יולין גולדברג: ראש העיר חיפה ייצא בחודש הבא לארצות-הברית לפגישה עם מנהיגי הקהילה ולמפגש עם ישראלים שנמצאים שם.
יולין גולדברג: התוכנית מוכנה והיא כוללת גם מערך של תמריצים והנחות, ואנחנו עכשיו יוצאים לדרך.
נעמי בלומנטל: יפה מאד.
נעמי בלומנטל: נשמח לשמוע על ההתקדמות שלכם וכמה עולים מארצות-הברית תקלטו בעתיד.
יולין גולדברג: פחות מ-4% מהעולים מארצות הרווחה הגיעו לחיפה, ולכן החלטנו לפעול בכיוון זה.
נעמי בלומנטל: גב' אנה גלוק, בבקשה.
אנה גלוק: רציתי לספר על תוכנית שאנחנו מבצעים ממש עכשיו להבאת עולים מצפון אמריקה.
אנה גלוק: משרד העבודה בשיתוף הסוכנות היהודית ארגן במסגרת העבודה הרגילה שלו שלושה קורסים מיוחדים להסבת אקדמאים בתחום ה"היי-טק", כאשר , וזה העיקר, אותם מוסדות שעושים את הקורסים מתחייבים למצוא עבודה-תעסוקה לאנשים בתחום מקצועם בסוף הקורס.
אנה גלוק: אנשים כבר נרשמו.
אנה גלוק: אנשים מגיעים בחודש יולי לאולפן ומייד אחר-כך להתחלת הקורסים, עבודה והמשך שהייתם בארץ.
יולין גולדברג: זו דוגמה של שליחות מוצלחת.
יולין גולדברג: הביקור של אנה היה מאד-מאד מוצלח.
נעמי בלומנטל: מר שטיין, בבקשה.
פיליפ שטיין: אני עליתי מארצות-הברית לפני 21 שנה.
פיליפ שטיין: אני עובד כרואה חשבון 21 שנה.
פיליפ שטיין: אני מומחה במיסוי ואני גם עובד עם ועדת המומחים.
פיליפ שטיין: אני רוצה להוסיף שבעוד שבועות או חודשים כשתהיה הרפורמה של ועדת בן-בסט, שאנחנו קוראים כל יום בעתונים על הדלפות או על דיס-אינפורמציה ממנה, היום אני לא יודע איפה האידיאולוגיה, אבל מה שאני רואה בעבודה שלי, ואני עובד עם אנשי "היי-טק" רבים שנמצאים בארצות-הברית או פה, או יזמים וכו', אני רוצה לומר שענין המסים הוא מאד חשוב וצריך לקחת אותו בחשבון, לא רק במקרו של מדינת ישראל אלא גם מבחינת חצי מיליון או שני מיליון האנשים בארצות-הברית שמסוגלים לעלות – לקחת את זה בחשבון כשהנושא הזה יעלה לדיון.
נעמי בלומנטל: אנחנו ערים לזה, אבל נשמח אם תעזור לוועדה, כי אנחנו עם אצבע על הדופק.
נעמי בלומנטל: עד עכשיו הצלחנו.
נעמי בלומנטל: תמשיך להיות אתנו בקשר ונקווה שנמשיך להצליח.
נעמי בלומנטל: נדמה לי שהמסר שיצא מכאן הוא די ברור, בעיקר המסר האידיאולוגי שלמרות שדיברנו על כך לפני עשרים וחמש-עשרה שנה, אותם דיבורים חוזרים.
נעמי בלומנטל: אבל גם לדיבורים וגם למסרים יש את הכוח שלהם.
נעמי בלומנטל: זו היתה ישיבת פתיחה ואני באמת מקווה שנוכל לבוא עם דברים יותר ברורים גם בעתיד.
נעמי בלומנטל: אני אפנה גם לשרים הנוגעים בדבר – שר החינוך ושרת הקליטה – בקשר לגיבוי תוכניות קיימות ועיבוי תוכניות שתהיינה בעתיד.
נעמי בלומנטל: גם אני במסגרת תפקידי כיושבת-ראש הליכוד העולמי מחייה עכשיו גוף של צעירי הליכוד העולמי כדי לחבר בין סטודנטים עולים חדשים שמגיעים, עם אוריינטציה באידיאולוגיה שלנו, כמובן, ובין פעילים צעירים ותיקים יותר, עם תנועת בית"ר וכו'.
נעמי בלומנטל: אני מוכרחה לומר שהיתה אינטראקציה וחשבתי שזה רעיון מאד-מאד נכון.
נעמי בלומנטל: הוא מתחיל לפעול במימדים מאד קטנים, אבל הייתי רוצה שנגיע לעוד חשיפות כאלה ותוכניות משותפות, אם זה על-ידי רשויות מקומיות, תנועות הנוער או בצה"ל.
נעמי בלומנטל: דרך אגב, אולי זה רעיון טוב לפנות גם לשר הבטחון בהקשר של אימוץ סטודנטים.
נעמי בלומנטל: אנחנו מקיימים הבוקר את הישיבה מאחר שהבנתי שהנושא מאוד דחוף ונבע מפיטורים של 27 מהנדסים בחברת החשמל שבאופן מפתיע הודיעו להם שעבודתם נפסקת.
נעמי בלומנטל: כמובן שאנחנו כועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת לא נוכל לתת את ידינו לפיטורים.
נעמי בלומנטל: אנחנו בוודאי מדברים מן ההיבט של העולים החדשים שאנחנו יודעים את תרומתם העצומה ונראה לי תמוה מאוד מצב שבו מפטרים בלי להודיע מראש ובצורה אכזרית אפילו 27 אנשים, וזאת לא על-סמך אי כישורים, לא על-סמך איזושהי בדיקה אמיתית של הצרכים של החברה אלא בצורה שרירותית שכזאת, ואנחנו לא ניתן את ידינו לכך.
יורי שטרן: אני גם מודה לכל המהנדסים העולים וראשי ועד המהנדסים בחברת החשמל שהם אלה שהעבירו לנו מיד את החומר.
יורי שטרן: התמונה כפי שנראית על-סמך החומר שקיבלתי - וגם על-סמך הדברים שנשמע ונקבל כאן את התיאור המדויק יותר – מראה פיטורים במכה אחת של קבוצה גדולה של מהנדסים במחלקת התכנון.
יורי שטרן: הקבוצה הזאת, רובה ככולה, חוץ מאדם אחד, הם עולים חדשים, רובם מחבר העמים אבל יש גם כאלה שהם מדרום-אמריקה.
יורי שטרן: מדובר באנשים שהוכיחו את עצמם, ולמרות זאת אלה הם אנשים שמועסקים כבר מספר שנים ועדיין הם עובדים בתקן של עובדים זמניים ולפי חוזה אחד ואף אחד מהם לא נכנס לתקן הקבוע, ולכן גם המצב הזה ראוי לתשומת לבנו.
יורי שטרן: העולים שהתקבלו לעבודה בחברת החשמל, חברת החשמל באמת ראויה לשבח כי היא קלטה הרבה מאוד עולים, אבל לא קלטה אותם בתקן של עובדים קבועים בחברה והרוב נקלט לפי חוזים זמניים ולכן רוב העובדים הזמניים, תשעים ומשהו אחוז בחברה היום מבין המהנדסים הם עולים חדשים וכשמגיעים פיטורים בוודאי שזה קודם כל מכה בעולים שאין להם שום גב כלכלי ושום בסיס.
יורי שטרן: זה אחרי שנים רבות של עבודה בחברה.
יורי שטרן: לפי הנתונים שסופקו על-ידי האנשים מדובר בפיטורי אנשים שעבודתם תוקצבה בתוכנית העבודה של שנת 2000.
יורי שטרן: יש לי פה מכתבים של מנהלי אגפים שכותבים שלאדם מסוים יש עבודה ויש תקציב לעבודתו ושואלים מדוע מפטרים את אותו אדם.
יורי שטרן: זאת אומרת, כל הסיפור הוא די מוזר, גם איך שזה נעשה, המסה של העובדים, העובדה שמכל העובדים הזמניים – ויש טכנאים זמניים ויש פקידים זמניים – פוטרו אך ורק מהנדסים וכמו שאמרתי כמעט כולם עולים חדשים.
יורי שטרן: כל הסיטואציה הזו היא די מוזרה.
יורי שטרן: פניתי למנכ"ל החברה רפי פלד שלדעתי יש לו הרבה רצון טוב ואף ישבתי אתו בירושלים.
יורי שטרן: אותנו מעניין המצב שבו תאגיד מהגדולים במדינה שמספק עבודה למהנדסים רבים מאוד, ואני חייב להגיד שברוסיה זה היה ענף יהודי ולכן בין העולים שהגיעו זה מקצוע מאוד נפוץ.
יורי שטרן: לחברת החשמל יש מונופול במדינה ולכן כמעט אך ורק היא יכולה להעסיק את האנשים האלה.
יורי שטרן: אנחנו יודעים על חברת החשמל שנותנת לעובדיה חשמל חינם בסדרי גודל של צריכה פי כמה מהממוצע שצורך האזרח הישראלי, החברה הזאת מצטיינת בגובה המשכורות של המנהלים שלה.
יורי שטרן: יש לה לא מעט רזרבות.
יורי שטרן: אם כחלק מההתייעלות שלה היא מפטרת דווקא את העולים האלה, דווקא את כוח העבודה המקצועי ביותר, המיומן ביותר והנאמן ביותר לחברה ולענף, אז אני לא חושב שזו הדרך הנכונה להתייעל ואנחנו ככנסת יכולים להציע לחברת החשמל – שהיא עדיין חברה ממשלתית ציבורית - כמה פתרונות ולא על-חשבון העובדים.
יונה שוויצר: לגבי אגף התכנון הספציפי יש בעיה נוספת.
יונה שוויצר: אגף התכנון הוא מעין קבלן של תוכנית הפיתוח של חברת החשמל.
יונה שוויצר: קרי, ככל שתוכנית הפיתוח יורדת, כך נפח העבודה של אגף התכנון יורד.
יונה שוויצר: באופן עקרוני המדיניות של החברה מבחינת כוח האדם של אגף התכנון היא להחזיק כוח אדם קבוע ברמה של נפח העבודה המינימלי, וככל שיש עליות בנפח העבודה, להיעזר בעובדים ארעיים.
יונה שוויצר: באופן עקרוני משנת 1996 ועד עכשיו נפח העבודה ירד בכ23- אחוזים.
יונה שוויצר: מ1996- ועד עכשיו נתח העבודה בפרוייקטים של חברת החשמל, בפיתוח של חברת החשמל, ירד ב23- אחוזים.
יונה שוויצר: בכל התקופה הזאת ניסינו להתאים את כוח האדם של האגף לכמות שעות העבודה ולנפח העבודה שלנו וירדנו מה1- בינואר 1996 ועד עכשיו ב120- עובדים בערך.
יונה שוויצר: באופן עקרוני חברת חשמל קולטת עלייה ומעסיקה עובדים.