GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנה רוזנברג: אבן הנגף הראשונה שלנו, ואולי היחידה ביותר, כי אנשים יש, מידע יש, ראשים חושבים יש – אין מספיק תקציבים לזה, ואנחנו רואים בפנימיות שאנחנו עובדים יחד אתן, אנחנו מכשירים - - - אברהם הוא אחד מאלה שהוכשרו אצלנו בעמותה בנושא של הנחיה לבני נוער ואני חושבת שאנחנו עושים עבודה טובה מאד בשטח, רק אין תקציבים.
חנה רוזנברג: אם אני שומעת מגב' נודלמן שאנחנו רוצים להכניס את אותם אנשים שהכשרנו אבל אין כסף, אין שעות, וזה לא ניתן, אני חושבת שזה חבל מאד, כי אנחנו מפספסים קבוצת יעד כל-כך גדולה, בדיוק כמו שאמר עכשיו אברהם, ואני באמת מתחברת פה לכולם, כי כולנו רוצים את טובת העדה וכולנו רוצים לקדם את הנושא.
חנה רוזנברג: אבל ברגע שאותם נערים, אחרי שישמעו לא פעם אחת ביום האיידס הבין-לאומי, אלא כתוכנית מסודרת, מורכבת ומאורגנת לאורך זמן, אותם אנשים צעירים ימשיכו הלאה והם יהיו שגרירים של אותה מערכת.
נעמי בלומנטל: אני רוצה שנתקדם ונראה מה אנחנו יכולים בכל-זאת להפיק מהישיבה הזאת.
נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים לשמוע יותר נתונים וגם מה נראה לכם שעוד ניתן לסייע.
נעמי בלומנטל: ראיתי דו"ח שמדבר על מה שנעשה היום בשטח, מה עדיין צריך לעשות ולא נעשה.
נעמי בלומנטל: נראה לי שגם לכם יש חסר בתקציב, וגם הארגונים השונים שמבקשים סיוע.
נעמי בלומנטל: אולי תמצאו דרך לסייע להם, כי אני חושבת שההסברה שנעשית בפנימיות למשל היא חשובה מאד.
נעמי בלומנטל: כפי ששמענו, למשרד הבריאות חסר תקציב להסברה, אבל ייתכן שתמצאו דרך כן לשתף בתקצוב של הפנימיות, אולי בדרך שונה מאשר ההצעה הראשונית שלהם.
נעמי בלומנטל: לא דרך המנהל אלא דרך שאתם תממנו את המסבירים שנמצאים שם.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שזה רעיון טוב.
נעמי בלומנטל: כדי לסכם, נשמע איפה אתם בני העדה האתיופית רואים עוד את הבעייתיות ומה ניתן עוד לסייע, וגם היינו רוצים לשמוע נתונים על תמותה, ועד כמה אנחנו רואים שההסברה מסייעת, או לא, כי אז היינו צריכים לראות גם איזו שהיא התקדמות בענין.
ד"ר ניצה אברמסון: אני חושבת שזה מוקדם מדיי, כי תוכניות תרבות וחינוך לבריאות זה לוקח שנים עד שרואים איזו שהיא תוצאה.
ד"ר ניצה אברמסון: צריך להיות מאד אופטימיים ולחכות.
נעמי בלומנטל: אבל לגבי הטיפול עצמו, עצם העובדה שמקבלים טיפול, האם יש לכם נתונים משווים?
אבירם גרמנוביץ: ודאי.
ד"ר צבי בן-ישי: ההתנהגות והתגובה הם בהתאם, בדיוק כמו אצל חולים אחרים.
ד"ר צבי בן-ישי: כולם מקבלים טיפול.
ד"ר צבי בן-ישי: יש בעיה של כאלה שקשה להם, כי הטיפול הזה הוא לא דבר של מה בכך.
ד"ר צבי בן-ישי: צריך לקחת עשרות כדורים ביום וזה לא כל-כך פשוט.
ד"ר צבי בן-ישי: בפרט באתרי הקראוונים, שם המעורבות היא אישית ממש, משתתפים בזה, ויש הרבה מאד שמגיבים יוצא מן הכלל.
אבירם גרמנוביץ: אני רואה שבמרפאות האיידס הרבה פעמים הם עובדים בתנאים – חוץ ממרפאת קפלן שאני בעצמי מטופל בה, אני ביקרתי במרפאה ברמב"ם ובהדסה, התנאים הם קשים מאד.
אבירם גרמנוביץ: אני מדבר עכשיו על אנשי המרפאה, על האפשרות של אנשים לפגוש את המטופלים.
אבירם גרמנוביץ: זה מאד בעייתי.
אבירם גרמנוביץ: ביום העיון של הוועד למלחמה באיידס, אחד הדברים שדיברתי עליהם עכשיו הוא שהיום אנחנו מתייחסים לרופאי איידס ברוב המקרים כאל רופא המשפחה של המטופל, ואין תקצוב בהתאם, שגם זה נושא גדול ונפרד.
אבירם גרמנוביץ: אשמח אם אפרת רם, סמנכ"ל הסברה של הוועד למלחמה באיידס תגיד כמה מלים בנושא ההסברה שאנחנו עושים, כדי שתדעו מה קורה.
אפרת רם: יושבים פה נציגים של ארבעה או חמישה גופים שונים שכבר עושים הסברה בנושא איידס.
אפרת רם: אני חייבת להגיד שלוועד למלחמה באיידס אין נסיון שטח בהסברה לעדה האתיופית.
אפרת רם: מה שכן, יש לנו נסיון איך בכל-זאת להעביר מסרים מסוימים.
אפרת רם: יש לנו כוח-אדם פעיל בשטח, שיש לו נסיון של שנה ומעלה.
אפרת רם: והדבר המרכזי שכן חשוב להגיד לכל העוסקים בענין, שאנחנו פתוחים לסייע.
אפרת רם: פה אני גם כן אגע בנושא הלא יפה, שהוא כסף.
אפרת רם: אנחנו גם לא נבקש בעד זה כסף.
אפרת רם: אם תרצו כוח-אדם שלנו שיגיע לשטח לעשות דברים, אז אני כן צריכה לשלם לאנשים שיוצאים, ואז לשבור את הראש בעניינים אלה.
אפרת רם: אבל חוץ מזה, ברמה התוכנית, יש כבר דברים שנעשו והם כתובים וקיימים.
אבירם גרמנוביץ: והם מוכיחים את עצמם.
אפרת רם: הם מוכיחים את עצמם, וזה מה שחשוב, בנסיון של שנים בעבודה בבתי-ספר ובפנימיות.
אפרת רם: אתם מוזמנים לקחת ולהשתמש בדברים האלה.
אפרת רם: אחר-כך נדבר בנפרד באילו מקומות אתם יכולים לעזור.
אפרת רם: מעבר לזה, אני רוצה להזכיר שהוועד למלחמה באיידס, בגלל שבמקביל אנחנו עובדים על הסברה ותמיכה, יש לנו אפשרות לעשות "לינקינג".
אפרת רם: הסברה אפקטיבית לאיידס היא הסברה שבה אדם שחי עם הנגיף, שם פנים לאיידס ומסביר את המשמעות של חיים עם איידס.
אפרת רם: בלי הנוכחות של אותו אדם ובלי להסביר בדיוק – וזה חוזר כל הדיון שהיה בהתחלה על עפרה חזה – בלי שהמרכיב הזה יהיה ההסברה תהיה פחות אפקטיבית.
אפרת רם: יש אנשים שמוכנים לעשות את זה והם נמצאים בוועד.
אפרת רם: אתם מוזמנים לפנות.
חוה ברנע: הנושא של מניעה, שהוא באמת כל-כך חשוב, עם השנים הוא מקבל יותר ויותר דגש של חשיבות.
חוה ברנע: במשרד החינוך כבר למעלה מעשר שנים אנחנו עוסקים בנושא הזה.
חוה ברנע: לא ספציפית לעדה האתיופית, אבל מאז שהתחילו להיות מודעים לנושא האיידס בארץ, הוא באמת נושא שאנחנו מטפלים בו כחלק מהתנהגות מינית אחראית.
חוה ברנע: זה לא בא לבד, זה בא בקונטקסט של עבודה בקהילה, התייחסות לאנשים שהם שונים, התייחסות לסוד, לסטיגמה.
חוה ברנע: אני רוצה להגיד מלה.
חוה ברנע: עפרה חזה עשתה את שלה.
חוה ברנע: בזה שהיתה פה מהומה וזה עלה לכותרות ודיברו על הדברים - - -
ד"ר צבי בן-ישי: זה לא היא עשתה, עשו לה.
חוה ברנע: לא חשוב, אבל לא מתוך כוונה ולא מתוך רצון הנושא הזה עלה שוב לכותרות ויהיה עכשיו ויכוח ציבורי – זכויות החולה או זכות הציבור לדעת, וזה ויכוח ציבורי שמפעם לפעם עולה, וטוב שהוא עולה, מפני שכל הנושא של הסברה הוא נושא של מודעות, וזה נושא שלוקח זמן, ואמרו את זה.
חוה ברנע: אני זוכרת מה היה לפני עשר שנים ומעלה, כי הייתי בנושא הזה, ואני רואה מה קורה היום.
חוה ברנע: אני זוכרת את הילד מני, הילד הראשון שסיפר שהוא עומד למות מאיידס.
חוה ברנע: הטלוויזיה ראיינה אותו בבית-חולים.
חוה ברנע: זה עשה מהפכה בארץ, שהילד הקטן הזה העז להגיד את המלה הזאת.
חוה ברנע: וכך, מפעם לפעם יש דברים ששוב שמים עליהם דגש, וזה חשוב.
חוה ברנע: אנחנו עושים את העבודה כל השנה, אבל מפעם לפעם זה איך שהוא עולה לחדשות ויש התייחסות.
נעמי בלומנטל: אבל נדמה לי שהתקציבים אפסיים.
חוה ברנע: גברתי היושבת-ראש, ב-1998 משרד החינוך הקציב 752,000 ₪ לנושא איידס.
חוה ברנע: ב-1999 – 794,000 ₪.
חוה ברנע: בתקציב לשנת 2000, שעוד לא השתמשו בו, יש לנו 840,000 ₪.
חוה ברנע: פרטים קיבלתם מד"ר ניצה אברמסון.
חוה ברנע: אני רוצה לומר שחשוב מאד-מאד שחלק רציני – כי זה חלק של רבע מתוך ארבעה משרדי ממשלה שמשתתפים בתקציב, וחשוב מאד שהדגש של הרבע הזה באמת יהיה חינוך והסברה, כי שמענו שהכספים הולכים למטרות רבות ושונות: טיפול, בדיקות וכו'.
חוה ברנע: לא נכנסנו לנושא של העדה האתיופית באופן ספציפי, ויודעים את זה חברי העדה, מפני שעסקנו הרבה מאד בבתי הספר הממלכתיים, ורק חלק קטן מילדי העדה למדו בבתי הספר הממלכתיים.
חוה ברנע: רובם למדו בבתי הספר הממלכתיים-דתיים וגם בפנימיות של עליית הנוער, שחלק מהן דתיות וחלק לא.
חוה ברנע: מה שקרה הוא, שאני ראיתי – ואני רוצה שתבינו את השקפת העולם, כי זה קשור לנושא של מודעות.
חוה ברנע: מאד חשוב שנכנסים גם מומחים, מגשרים ואנשי העדה וסטודנטים, אבל בלי שנעשית עבודה מבפנים, עם צוות המורים וצוות המטפלים והמדריכים, והכתה כולה בפנימייה ובבית-הספר, לא עשינו את העבודה, מפני שהעבודה היא עבודה מתמשכת.
חוה ברנע: לכן, בתפישה של משרד החינוך, כדי שבאמת נעשה מהפכה חברתית ולא רק לעבוד על הנוער, חלק מזה זו המודעות של הסביבה.
חוה ברנע: אנחנו מאמינים בזה שאם מורים עוברים השתלמות – ומורים נשארים לא חודש ולא שנה עם התלמידים, הם נשארים כמה שנים עם התלמידים – צריך להשקיע הרבה מאד בתוכניות מניעה בתוך בית הספר עם הצוות של היועצים והפסיכולוגים והאחות וכל מי שעובד בבית הספר.
חוה ברנע: בחינוך הדתי לא דיברו על מיניות, אחריות מינית, יחסי מין.
חוה ברנע: היתה סגירות, ואנשי העדה תמיד היו מתקיפים אותי בנושא הזה.
חוה ברנע: תודה לאל, בשנה שעברה חלק מהתקציב שעליו אני מדברת הלך ישירות למנהל החינוך הדתי.
חוה ברנע: רבקה צ'רקה ישבה פה אבל היתה צריכה ללכת.
חוה ברנע: רציתי שממקור ראשון, מאדם שעובד בחינוך הדתי תשמעו מה נעשה בבתי הספר הדתיים ששם לומדים רוב ילדי העדה.
חוה ברנע: זו רק התחלת הדרך, יש עוד המון מה לעשות.
חוה ברנע: אני לא שמה לעצמי ולא לאף אחד במערכת החינוך V שכיסינו את העבודה, אבל יש התחלות מאד-מאד חשובות.
חוה ברנע: גב' צ'רקה השאירה לי את דף הדיווח שלה.
חוה ברנע: הם הכניסו את הנושא, הם עשו השתלמויות, היא רשמה פה את המוסדות.
חוה ברנע: זה שבחינוך הדתי הנושא הזה נכנס זה דבר חשוב מאין כמוהו.
חוה ברנע: אין מה לדבר שאנחנו צריכים באמת לאחד את כל הכוחות, כי העבודה רבה.
נעמי בלומנטל: גב' ברנע, ההתרשמות שלי היא שכמעט לא נעשה דבר במערכת החינוך בכל מה שקשור לאיידס.
חוה ברנע: מאיפה ההתרשמות?
נעמי בלומנטל: הילדים שלי למדו בבית-ספר, ויש לי גם נסיון אישי.
נעמי בלומנטל: אותה טענה יש לי גם בנושא המאבק בסמים, שגם שם התקציבים זעומים.
נעמי בלומנטל: בגדול זה נראה לי לא רציני.
נעמי בלומנטל: אולי בבית-ספר אחד יש קצת יותר פעילות ואולי בקרב בני העדה מנסים יותר, אבל בגדול לא מתמודדים עם הבעיה בצורה רצינית, ואני מבינה את הבעיות של משרד החינוך.
נעמי בלומנטל: יכול להיות שאין לכם התקציבים לזה.
חוה ברנע: אני באמת לא מדברת על תקציבים.
נעמי בלומנטל: אין מודעות אמיתית, אין התמודדות אמיתית עם הבעיה.
חוה ברנע: אני לא רוצה לזרוק מספרים.
חוה ברנע: אין לנו תקציב לעשות כל שנה סקר, אבל לומר "הבן שלי, או הבת שלי" – אני מכירה את הדברים האלה, כי גם יש הענין שתלמידים, גם אם הם - - -
נעמי בלומנטל: גם מנהלת הוועדה אומרת כך לגבי ילדיה.
נעמי בלומנטל: \
חנה רוזנברג: אני נכנסת הרבה לבתי-ספר להרצאות על חינוך מיני, והם לא שמעו את המושג הזה בכלל.
נעמי בלומנטל: שלא לדבר על איידס.
אפרת רם: בית הספר משלם כסף לפרוייקט "איידס ירושלים" ולוועד למלחמה באיידס, ואז נשאלת השאלה על מה משרד החינוך מוציא את הכסף.
אפרת רם: אם אנחנו נכנסים לכתות י' וי"א וילדים עדיין לא יודעים את הדברים הבסיסיים ביותר על חינוך מיני, ואני מדברת על נוזלי גוף, אז אולי שפ"י עושים עבודה מצוינת, אני לא רוצה להתערב בעבודה שהמשרד עושה, אבל אולי יש איזה שהוא "פיקשוש".
אפרת רם: כי גם אם מכשירים מורים, הם לא מוכנים לעמוד מול התלמידים ולדבר על הדברים האלה.
אפרת רם: אני יכולה לתת לך שמות.
חוה ברנע: אני מכירה את כל הבעיות, אני לא צריכה שמות.
חוה ברנע: אני מסתובבת בלי סוף בארץ ואני יודעת מה נעשה ומה לא נעשה.
חוה ברנע: לנו אין תקציב מיוחד.
חוה ברנע: יש לנו 2,700 יועצים במערכת החינוך שעוברים כל הזמן השתלמויות.
חוה ברנע: דרך אגב, כשאתם מוזמנים לבית הספר ואתם חלק מתוכנית, הם רק לא יודעים את זה שכשהם מוזמנים לבית הספר הם על איזה שהוא רצף של תוכנית ולא במקרה הזמינו אותם.
אפרת רם: הם מזמינים אותנו אחרי ארבע פניות רצופות לכל יועצת.
אבירם גרמנוביץ: זה שיווק של עצמנו.
אבירם גרמנוביץ: תשמעי מה שד"ר בן-ישי וד"ר שם-טוב יגידו לך.
ד"ר צבי בן-ישי: יש דבר מעניין באיידס.
ד"ר צבי בן-ישי: אני כל הזמן חוזר ומשנן, יש פה מלה אחת שקוראים לה דינמיקה.
ד"ר צבי בן-ישי: כל הדרך יש שינויים, גם באופי המחלה, גם בשיטות של המלחמה שלנו במחלה, וגם בנושא ההסברה במדינת ישראל יש דינמיקה.
ד"ר צבי בן-ישי: מה שהיה פעם זה לא מה שיש היום.
ד"ר צבי בן-ישי: מה שהיה פעם בנושא האוכלוסיה הכללית ובבתי הספר זה גם לא מה שיש היום.
ד"ר צבי בן-ישי: בעדה האתיופית חלו שינויים מפליגים מאז שיצאו המלצות ועדת נבון.
ד"ר צבי בן-ישי: שמענו על הפעילות, ואני רוצה לברך את ד"ר ניצה אברמסון שעושה עבודה יוצאת מן הכלל, והיא יישמה את מרבית המלצות ועדת נבון, שאני קורא אותן אחת לאחת כאן, פרט לנושא של ההסברה בקהילה עצמה, שהוא חלק שהעדה לקחה על עצמה לעשות זאת וזה לא נעשה בגלל סיבות שהוזכרו כאן.
ד"ר צבי בן-ישי: אשר לבתי-הספר, אני לא מקבל את התפיסות הקיצוניות לשני הצדדים.
ד"ר צבי בן-ישי: יש הסברה.
ד"ר צבי בן-ישי: אין תלמיד בבית-ספר בכתות י"א-י"ב שלא נחשף לפחות פעם בשנה להסברה.
ד"ר צבי בן-ישי: זה גם לא נכון שאין יידע ומודעות.
ד"ר צבי בן-ישי: אם תשאלי תלמידים בכתות י"א-י"ב איך נדבקים באיידס, תראי של-95% מהתלמידים יש יידע ומודעות.
ד"ר צבי בן-ישי: מה שכן, אין שינויי התנהגות, גם בצריכת סמים, אין שינויי התנהגות בשתיית אלכוהול, אין שינויי התנהגות בנושא של נהיגה פרועה.
ד"ר צבי בן-ישי: יש שינויי התנהגות מעטים, אבל הם אינם מספקים, ולכאן צריכה להיות מכוונת הדרך.
ד"ר צבי בן-ישי: משזיהינו בכל-זאת את הבעייתיות של הסברה באמצעות המורים, יש בעייתיות מסוימת בהסברה לעדה באמצעות המורים.
ד"ר צבי בן-ישי: הבעייתיות היא שהמורה נתפס בעיני התלמיד לא כמו חבריו, הוא נתפס בעיני המורה לא כמו נשא איידס, הוא נתפס אחרת.
ד"ר צבי בן-ישי: בוועדת החינוך של הכנסת היה דיון והנושא הזה הועלה.
ד"ר צבי בן-ישי: אחד מהעניינים בדינמיקה של האיידס הוא גם התייחסות של המוסדות הרשמיים של מדינת ישראל, ועדת ההיגוי שלנו, למשל, כלפי הארגונים ההתנדבותיים שעוסקים בזה.
ד"ר צבי בן-ישי: אנחנו בהחלט זיהינו ומזהים בוועד למלחמה באיידס, כארגון היציג החשוב ביותר במלחמה באיידס במדינת ישראל, וסוכם בוועדת החינוך של הכנסת שאכן נלך לניסוי לבדוק במספר קטן של מקומות, במערכת החינוך, בשיתוף עם משרד החינוך, על-מנת לראות כיצד תשפיע הסברה שתהיה בשיתוף הוועד למלחמה באיידס.
ד"ר צבי בן-ישי: והם ייכנסו למערכת החינוך.
ד"ר צבי בן-ישי: בוועדת ההיגוי אנחנו עומדים לערוך על זה דיון בקרוב ולהגיש את הצעת התקציב המדוקדקת, כי שמעתם שהדבר הזה גם עולה כסף.
ד"ר צבי בן-ישי: יש דינמיקה ויש שינויים, זה ישתנה ונגיע גם לבתי הספר באמצעות הוועד למלחמה באיידס.
ד"ר צבי בן-ישי: לדאבוני הגדול, אני בטוח שניווכח שאמנם יש שינוי התנהגות אבל לא שינוי התנהגות טוטאלי, מפני שתמיד יהיו אנשים שיגידו: לי זה לא יקרה, או: אני מצפצף על ההנחיות ואני גם אמשיך לעשן ואמשיך לנהוג פרוע ואמשיך לשתות אלכוהול בנהיגה.
ד"ר צבי בן-ישי: תמיד יהיו גם אנשים כאלה.
חנה רוזנברג: ד"ר בן-ישי, אנחנו כבר 12 שנה מסבירים בבתי-הספר, ואתה לא יכול לקטול את פרוייקט "איידס ירושלים", עם כל הכבוד.
חנה רוזנברג: יש סטטיסטיקה מלאה בדיוק לכמה בתי-ספר נכנסנו וכמה תלמידים חשפנו למחלה ואנחנו יידענו אותם.
חנה רוזנברג: אני מוכרחה לומר לא לבטל את הפרוייקט.
נעמי בלומנטל: כל הכבוד לוועד למלחמה באיידס, אבל יש גם פרוייקטים אחרים שעושים עבודה יוצאת מן הכלל.
חנה רוזנברג: 12 שנים אנחנו עובדים בבתי הספר.
חנה רוזנברג: הוועד למלחמה באיידס נכנס להסברה רק בשנה האחרונה, ואני אתן לך סטטיסטיקה, שאולי לא תאמין, כמה תלמידים בבתי-הספר שלנו מכתות ט' עד כתות י"ג – י"ד נחשפו למידע הזה.
חנה רוזנברג: אני מאד מצטערת שאתה אומר את זה.
חנה רוזנברג: אני חושבת שאתה מכיר את הארגון שלנו לא פחות טוב מחברת-הכנסת בלומנטל.
ד"ר צבי בן-ישי: אני אמרתי שאנחנו זיהינו בוועד למלחמה באיידס את הארגון החשוב ביותר.
ד"ר צבי בן-ישי: יש לך חילוקי-דעות על כך?
חנה רוזנברג: בהחלט.
ד"ר צבי בן-ישי: הוא לא החשוב ביותר בעינייך.
חנה רוזנברג: אני חושבת שכולם יכולים לעבוד ביחד ואני לא חושבת שיש חשוב יותר או חשוב פחות.
ד"ר צבי בן-ישי: אני אמרתי שזיהינו אותו כארגון החשוב ביותר.
חנה רוזנברג: אני חושבת שהעמותה שלנו חשובה לא פחות בהנחיה ובהדרכה, כי אנחנו עושים עבודת קודש בבתי-הספר, שאולי אף עמותה עד היום לא עשתה אותה באינטנסיביות שאנחנו עושים את זה.
נעמי בלומנטל: הגישה שלנו היא שיש מקום לכולם, במידה והם מוכיחים פעילות ועבודה עניינית שמביאה גם לתוצאות.
יאיר עמיקם: אני רוצה שיירשם בפרוטוקול שיש רק משרד בריאות אחד.
נעמי בלומנטל: גם ההפרטות במשק נעשו מתוך מגמה.
נעמי בלומנטל: אם אתה מקבל את התוצרת – במקרה הזה הסברה, אתה מקבל את התוכניות הטובות ביותר ויש תחרות בין התוכניות ויש תחרות על התקציב – זה בהחלט מבורך.
נעמי בלומנטל: לא צריך להחליט מראש על-פי שיקולים פוליטיים, חלילה, או דברים מסוג זה, אלא עניינית.
נעמי בלומנטל: אם אתה רוצה לעשות הסברה טובה ביותר בירושלים, אתה מנסה למצוא את הארגון שיעשה את הטוב ביותר.
ד"ר צבי בן-ישי: אם מדברים עניינית, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר לך שתוכניות ההסברה של הפרוייקט הירושלמי, שבאמת היה מפורסם מאד והיה לו חלוץ ששמו ינון שנקר, נבחנו על-ידי ועדות מקצועיות במשרד החינוך.
ד"ר צבי בן-ישי: לא על-ידי פוליטיקאים אלא אנשי מקצוע, ונפסלו.
ד"ר צבי בן-ישי: מדוע?
ד"ר צבי בן-ישי: עם כל הכבוד, יש פה היבטים מקצועיים מסוימים: איך מלמדים, איך שיטת ההוראה, במה מתרכזים.
ד"ר צבי בן-ישי: אני מתייחס לדו"חות של ועדות מקצועיות.
ד"ר צבי בן-ישי: כל החומר הוגש וועדה של אנשי מקצוע קבעה שזה איננו מתאים.
חנה רוזנברג: יש לנו אישור רשמי של משרד החינוך להיכנס לבתי-הספר עם התוכניות שלנו.
ד"ר צבי בן-ישי: תראי לי.
חנה רוזנברג: אני אראה לך.
נעמי בלומנטל: אנחנו לא ניכנס עכשיו לוויכוחים.
נעמי בלומנטל: אמר ד"ר בן-ישי מה שהוחלט.
נעמי בלומנטל: יכול להיות שגוף אחר חושב שהתוכניות שלכם הן הטובות ביותר.
נעמי בלומנטל: לא אנחנו נשפוט, כי יש אנשי מקצוע לכך, יש עיריית ירושלים שתחליט, יש מח' החינוך ומשרד החינוך ומשרדים אחרים.
נעמי בלומנטל: לפי דעתי כולם יכולים להתחרות ומי שיעשה את הטוב בקטע הזה, יבורך.
חוה ברנע: מבקשים פה נתונים בנושא של אחריות מינית.
חוה ברנע: היה עכשיו סקר של ד"ר יוסי הראל בנושא של כל מיני התנהגויות של בני נוער.
חוה ברנע: אחת מהן היתה בנושא של התנהגות מינית.
חוה ברנע: רבותיי, 25 שנים עברו מאז הסקר הקודם שנעשה בשנות השבעים.
חוה ברנע: יש קצת יותר בנים ופחות בנות, פחות מ-30% מהתלמידים בחטיבה העליונה מקיימים יחסי מין, ואנחנו מדברים על בתי-הספר הממלכתיים, זאת אומרת על הנוער החילוני.
חוה ברנע: אני רוצה לומר שהנתון לא השתנה בהשוואה למדינות אירופה וארצות-הברית, מפני שהנושא של אחריות מינית, אולי לא באופן ישיר, מדברים תמיד על איידס, אבל כשמדברים על אחריות מינית, כשמדברים על תקשורת ועל מחוייבות, כל הדברים האלה בעצם משיקים באותו ענין.
חוה ברנע: הרי זה לא רק דבר אחד.
חוה ברנע: אנחנו עושים תמיד תוכניות שהן עקיפות לנושא וישירות לנושא.
נעמי בלומנטל: גב' ברנע, אנחנו ועדת העלייה והקליטה.
נעמי בלומנטל: ניסיתי מצד אחד שלא יהיו סטיגמות, ומצד שני אני רוצה שנהיה יעילים.
נעמי בלומנטל: אנחנו לא ועדת החינוך.
30095: כולנו מתווכחים איך לעשות יותר טוב.
30095: אנחנו לא מחפשים אשמים.
30095: לכן אני צריך לדחות את מה שאת אמרת, להעביר את האחריות לכשלון בהסברה על הארגונים או על הקהילה.
30095: אנחנו מוכנים לשתף פעולה עם משרד הפנים ולעבוד יחד.
30095: אני מציע שתעשו יום עיון ותזמינו אליו את כל הארגונים ונצא עם תוכנית משותפת.
ד"ר צבי בן-ישי: אתה מוכן לתת לנו את השמות של כל הארגונים?
30095: אל תאשימו בדברים שלא עשיתם.
30095: זה כשלון - - -
ד"ר דניאל שם-טוב: אני רוצה לתקן משהו בנושא נתונים.
ד"ר דניאל שם-טוב: משנת 1980 עד סוף 1999 העולים מאתיופיה מהווים 36% מכלל הנשאים והחולים.
ד"ר דניאל שם-טוב: משנת 1990 עד 1999, 47% מהנשאים והחולים הם בני העדה האתיופית.
ד"ר דניאל שם-טוב: מבחינת סך הכל המגמות, זה חד-משמעי.
ד"ר דניאל שם-טוב: יש לפני שנת 1990 ואחרי שנת 1990.
ד"ר דניאל שם-טוב: לפני 1990 היו כ-40 – 50 מקרים כל שנה, רובם היו הומוסקסואלים או נפגעי סמים, רק 8% היו הטרוסקסואלים.
ד"ר דניאל שם-טוב: משנת 1990 והלאה השתנה כל מצב התחלואה בארץ.
ד"ר דניאל שם-טוב: כ-47% מכל הנשאים הם בני העדה האתיופית, ואז זה אומר שיש יותר הטרוסקסואלים.
ד"ר דניאל שם-טוב: זה באשר לנתונים.
ד"ר דניאל שם-טוב: אני רוצה להדגיש שלא בכדי כבר שנה שלמה שמשרד הבריאות עובד עם מספר גורמים וולונטריים על-מנת להביא הסברה לכלל האוכלוסיה כדי שיהיה שיתוף-פעולה מסודר.
ד"ר דניאל שם-טוב: זה דבר שאפשר להמשיך בפורומים שונים ולא רק בכנסת, בתנאי שהאנשים מסכימים על כללי המשחק, לפיהם לא מעבירים תקציב ישירות ממשרד כלשהו לעמותה כלשהי, אלא יש נוהל התחשבנויות ויש נוהל פעילויות.
ד"ר דניאל שם-טוב: צריך לעשות עוד יותר מאמצים, אבל בכללי משחק מסודרים ועם ניהול תקין.
נעמי בלומנטל: ד"ר בן-ישי, אולי תמסור לנו נתונים על מספר החולים באיידס.
ד"ר צבי בן-ישי: משנת 1980 ועד 1 בפברואר 2000 רשומים 2,088 נשאים.
ד"ר צבי בן-ישי: 622 חלו באיידס, מהם 440 נפטרו כבר.
ד"ר צבי בן-ישי: כלומר, היום חיים במדינת ישראל כ-182 אנשים חולי איידס ו-2,088 נשאים.
ד"ר צבי בן-ישי: אני לא רוצה לפרט בתוכם מי מהם מה.
ד"ר צבי בן-ישי: שמענו מה קורה בעדה האתיופית.
ד"ר צבי בן-ישי: מוכרחים, אם זו ועדת העלייה והקליטה, לציין ולהזכיר גם את הנושא של צרכני הסמים מבין העולים מחבר המדינות, שיש בפירוש אינדיקציות לעלייה במספרם.
ד"ר צבי בן-ישי: באזור חיפה, שאני מכיר אותו, מתוך 27 צרכני סמים מחבר המדינות 14 בלבד הם מאוקראינה.
ד"ר צבי בן-ישי: אני לא בטוח לגבי האחרים, אבל המוקד הוא כנראה באוקראינה ובסביבותיה.
חוה ברנע: דיברו פה הרבה מאד על נוער, ואני רוצה לציין שההידבקות אולי קורית בגיל מבוגר יותר.
חוה ברנע: זו תמונה לא של שנה אחת אלא של הרבה שנים.
ד"ר דניאל שם-טוב: מתחילת שנת 1997
ד"ר דניאל שם-טוב: ברמה הארצית מדווחים מדי שנה 5 – 6 מקרים חדשים של צרכני סמים.
ד"ר דניאל שם-טוב: משנת 1997 המספר עלה ל-22 עד 30 מקרים חדשים.
ד"ר דניאל שם-טוב: העובדה החשובה לגבי צרכני סמים היא שהשיעור בברית-המועצות לשעבר הוא מאד-מאד נמוך.
ד"ר דניאל שם-טוב: המכנה המשותף פה הוא נפגעי סמים ולא העובדה שהם עולים מברית-המועצות לשעבר.
ד"ר צבי בן-ישי: אני ממליץ לוועדה לדון בנושא הזה בידיעת ועדת הסמים, בגלל היבט אחד, שכל הזמן מתקיים דיון נצחי בשאלה אם לספק לצרכנים האלה מזרקים נקיים, או לא.
ד"ר צבי בן-ישי: זה חשוב מאד.
חוה ברנע: עוד הערה אחת.
חוה ברנע: בבית-הספר מתמקדים הרבה מאד בחינוך עד גיל 18, שם האחוז הוא מאד נמוך.
חוה ברנע: איפה האוניברסיטה?
חוה ברנע: איפה הצבא?
חוה ברנע: קל מאד להיכנס לכתה, בעיקר באזור תל-אביב, ואני אומרת את זה כי זה כואב לי, כי אני רוצה שגם בגליל וגם בנגב ילדים יקבלו הסברה.
חוה ברנע: דבר שני, דווקא משרד החינוך, שלא יכול בערב ללכת לדיסקוטקים ולא יכול לשלוח לצבא מסבירים, וגם לא יכול אחרי הצבא כשהחבר'ה באוניברסיטה או נוסעים להודו, שם צריך להשקיע הרבה מאד מאמצים.
חוה ברנע: מי יעשה את זה שם?
חוה ברנע: שם אין אף נציג לתקוף אותו.
חוה ברנע: זה לא הפלטפורמה של משרד החינוך, וזה מאד חסר לי.
נעמי בלומנטל: התחלתי לומר שהכתובת לכך היא לא הוועדה הזאת.
נעמי בלומנטל: אני לקחתי את הקטע של העולים עם הבעיות המיוחדות שלהם.
ד"ר צבי בן-ישי: גב' ברנע, את משפט פיתגורס לומדים בבית-הספר והם צריכים אותו גם כשהם נמצאים באוניברסיטה.
חוה ברנע: הם שוכחים את משפט פיתגורס.
יפת אלמו: אני רוצה להעיר הערה חשובה לכל העוסקים בנושא חינוך לבריאות.
יפת אלמו: קודם-כל לד"ר בן-ישי, שהוא גם אחראי במשרד הבריאות, שתשתפו את ארגוני העולים, זאת אומרת להעביר תקציב.
יפת אלמו: אם משרד ממשלתי לא יכול ונכשל בהעברת המידע, צריך להעביר את זה לארגונים שמסוגלים לעשות את העבודה.
נעמי בלומנטל: אנחנו לא ניתן את ידנו לזה.
נעמי בלומנטל: אנשי העדה זה לא רק הארגונים.
נעמי בלומנטל: אני מכירה טוב מאד את העדה וגם את כל הארגונים, ואני חושבת שהגישה של משרד הבריאות היא נכונה מאד.
נעמי בלומנטל: משרד הבריאות אומר: אני רוצה לראות עבודה.
נעמי בלומנטל: תהיה פעילות, יהיה תקציב.
נעמי בלומנטל: אין כאן כוונה שהארגון יחזיק מנגנון ואנשים.
נעמי בלומנטל: אני לא הייתי בכל הישיבה הקודמת והבנתי שכבר היתה הכנה לקריאה ראשונה של הצעת החוק של חבר הכנסת יורי שטרן בקשר לותיקי מלחמת העולם השניה.
נעמי בלומנטל: פנתה אלי היועצת המשפטית של הועדה לחזור עוד פעם כדי להבהיר את הדברים, על אף שהיתה הכנה לקריאה ראשונה ולפיכך נעבור עכשיו סעיף סעיף.
מרים פרנקל – שור: אני מציעה שנקרא ואם יש הערות נמשיך הלאה.
מרים פרנקל – שור: הנוסח שקיבלתם מהוועדה, אני מקווה שכולנו מחזיקים את אותו נוסח, זו הצעת החוק של יורי שטרן.
ישי יודקביץ': שהממשלה מתנגדת לה.
נעמי בלומנטל: הממשלה מציעה הצעה עוד יותר נדיבה, אני מוכרחה לומר.
נעמי בלומנטל: אני אומרת בכנות.
נעמי בלומנטל: אני ראיתי את הצעת הממשלה והיא יותר נדיבה.
טובה פינקלשטיין: למעט סעיף הדיור, שבהצעת הממשלה לא מוצע.
נעמי בלומנטל: לארנונה, אבל היא מסכימה לעשרה אחוז תוספת לשכר הדירה.
נעמי בלומנטל: נכון?
טובה פינקלשטיין: כן ו 25% תוספת בתרופות.
נעמי בלומנטל: רק כדי להבהיר את הסיטואציה שאנחנו מצויים בה, אתם תאמרו את דבריכם, אבל גם אני אומרת את דברי והם שההצעה למעשה הוצבעה כאן כדי להעביר אותה לקריאה ראשונה.
נעמי בלומנטל: מה שאנחנו עושים עכשיו זה לא להצביע עוד פעם.
נעמי בלומנטל: זה ברור שלא.
נעמי בלומנטל: זה גם לא יהיה תקין.
נעמי בלומנטל: אנחנו רק רוצים עוד פעם להבהיר את הדברים.
נעמי בלומנטל: אנחנו גם נשמע את עמדותיכם.
נעמי בלומנטל: חשוב שזה יופיע בפרוטוקול.
נעמי בלומנטל: נשמע את הצעת החוק, נתקן את מה שצריך לתקן מבחינת ניסוח והיא מוכנה למעשה לקריאה ראשונה.
נעמי בלומנטל: זו רק ישיבה של עוד הבהרה וניסוח תקין ולא מעבר לזה.
נעמי בלומנטל: לא תהיה היום עוד הצבעה.
נעמי בלומנטל: נתחיל.
מרים פרנקל – שור: "הצעת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השניה תש"ס – 2000.
מרים פרנקל – שור: 1.
מרים פרנקל – שור: הגדרות: בחוק זה – "אירגון ותיקים" – עמותה שכל חבריה הינם ותיקי מלחמת העולם השניה ושהוכרה על ידי שר הביטחון ושר העלייה והקליטה".
שי סומך: ההגדרה מיותרת.
שי סומך: הורדנו את הסעיף של תמיכה באירגון ותיקים.
ישי יודקביץ': הוא גם לא מופיע בסעיפים האופרטיביים, אז ההגדרה מיותרת.
מרים פרנקל – שור: "דיור סוציאלי – דיור הנמצא בבעלות מלאה או חלקית או בשכירות של המדינה, רשות מקומית או גוף אחר שעיסוקו בניה, שכירות ואחזקה מטעם המדינה או רשות מקומית".
ישי יודקביץ': הממשלה מתנגדת להגדרה וגם לסעיף 3(א).
ישי יודקביץ': זה לא מופיע בהצעת הממשלה ואנחנו מתנגדים ואם הוועדה תשאיר את סעיף 3(א), אז גם לא צריך את ההגדרה של דיור סוציאלי.
ישי יודקביץ': שרת הקליטה, דומני, בדיון הקודם, הצביעה על הקשיים בהטבה הזאת של מתן עדיפויות בדיור הציבורי ואני לא חושב שצריך להרחיב בנושא.
נעמי בלומנטל: אני אומר לכם את האמת.
נעמי בלומנטל: יש לי קושי.
נעמי בלומנטל: אני לא הייתי ברוב הישיבה הקודמת.
נעמי בלומנטל: לפיכך, אני לא יכולה לפתוח את הסעיפים מחדש.
נעמי בלומנטל: הם הוצבעו.
נעמי בלומנטל: אם חברי הכנסת המציעים ואנחנו כוועדה נחליט שנתאם את עצמנו עם הממשלה, אני חושבת שלא תהיה בעיה, אבל אנחנו לא מצביעים עוד פעם.
נעמי בלומנטל: חבר הכנסת יורי שטרן, רצית לומר משהו?
יורי שטרן: ממשלת ישראל, אחרי שחיכתה עם זה הרבה חודשים, בשבוע שעבר, כשנודע לה שהשבוע אנחנו מוציאים עם "ברכת הדרך" את הצעת החוק הפרטית שלנו, החליטה בבהלה להעביר את ההצעה הממשלתית, שזה מבורך, אבל מאתמול להיום הם ביקשו פטור מחובת ההנחה מוועדת הכנסת, כאשר הטקסט הכחול הגיע לפני חצי שעה.
יורי שטרן: כלומר, אפילו מבלי להספיק להדפיס והכל בשביל להקדים את ההצעה הפרטית.
יורי שטרן: אני לא מתנגד ללכת יחד עם הממשלה, אמרתי את זה גם מראש.
יורי שטרן: אבל לפחות, שהממשלה עכשיו תחכה עם ההצעה שלה, עד שיהיה טקסט כחול ואפשר יהיה להעלות להצבעה את ההצעה הפרטית שלנו קודם כל ואת ההצעה הממשלתית בנוסף לה.
ישי יודקביץ': אני רוצה להבהיר: כנס החורף מסתיים ב 29 במרץ ואנחנו מאד היינו רוצים להשלים את החקיקה עד אז.
ישי יודקביץ': אם אנחנו נדחה בשבוע נוסף את הדיון בהצעת החוק, יכול להיות שנחמיץ את המועד.
יורי שטרן: עורך דין יודקביץ', הממשלה צריכה עכשיו לחכות שבוע, עד שאנחנו נשלח את זה להדפסה ובשבוע הבא אפשר יהיה להעלות את שתי ההצעות גם יחד.
ישי יודקביץ': הממשלה ביקשה באמת פטור מחובת הנחה והיום בערב היא מבקשת להעלות את זה בקריאה ראשונה.
יורי שטרן: אני חושב שזה לא נכון ולא "פיר" לעשות ככה.
נעמי בלומנטל: אנחנו נוכל אחר כך לצרף?
יורי שטרן: כן, אבל בשביל מה?
יורי שטרן: מה המחטף הזה?
ישי יודקביץ': זה לא מחטף.
יורי שטרן: זה מחטף, כי לא היתה שום סיבה לממשלה לעשות כך.