GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קולט אביטל:
רגע, סליחה, אני רוצה שאתם תגידו אם הוא מפריע או לא.
אדיסו צאיי:
הוא לא מפריע.
קולט אביטל:
הוא לא מפריע, אז תנהלו אתם את הדיון.
רותי ענבר:
לנושא של הנוער במצוקה או נוער בסיכון, שהוא נושא מאוד בעייתי שעלה חזק מאוד על הפרק, בשבעה החודשים האחרונים יש התגברות קשה מאוד של אלימות נוער.
רותי ענבר:
יושבת כאן המשטרה, גם ענת וגם אלי שאנחנו בהחלט עוקבים ומשתפים פעולה אחרי הנושא.
רותי ענבר:
יש הרבה מה לעשות בנושא הזה.
רותי ענבר:
הנושא הזה לא נגמר.
רותי ענבר:
הוא נושא שכרגע בטיפול עם הגורמים כולם ביחד.
רותי ענבר:
הזכירה נגיסט את הנושא של המפגש שדרך אגב גם זומן, כי זה ביום חמישי הקרוב.
רותי ענבר:
בתוך ארבעה ימים קבעו פגישה.
רותי ענבר:
זאת אומרת, זה לא כל-כך בורחים ומטאטים את הדברים.
רותי ענבר:
אני זומנתי מתואם עם נגיסט, אני מצטערת, התיאום עם מזכירתך.
איינאו סנבטו:
בעקבות הישיבה הזאת, תאמיני לי.
רותי ענבר:
מאה אחוז.
רותי ענבר:
חבל כי זה היה מלפני שבועיים, איינאו, אם היית יודע זה היה לפני שבועיים.
רותי ענבר:
אבל לא חשוב, בסדר.
רותי ענבר:
יש הרבה מאוד מה לעשות בנושא של הנוער המנותק.
רותי ענבר:
את שאלת מה נעשה, אני יכולה להגיד על מעט דברים שנעשו בקטע הטיפולי.
רותי ענבר:
יש הרבה מה לעשות בנושא הזה, הוא סדר העדיפות הראשון שלנו בשכונה כרגע.
רותי ענבר:
אושרו לזה תקציבים, הישיבה ביום רביעי תראה איך אנחנו מעגנים את הכל ביחד לתכנית מערכתית בשיתוף כל השירותים שעובדים שם.
רותי ענבר:
זה מה שיש לי להגיד לנושא האלימות.
מירלה גל:
אני מבינה שגם בוועדות הפנים של הפרוייקט יושבים נציגי העדה.
רותי ענבר:
בוודאי.
9315:
אל"ף, אני רוצה להגיד לחברים, אם אתם חשבתם שבדיון הזה משהו יקרה, לא יהיה עוד פעם דיון על הנושא, אז אנחנו טועים.
9315:
זה דבר אחד.
9315:
דבר שני, אני זוכר ב-1999, מירלה, היה דיון במשרד הקליטה על הנושא של קרית משה.
9315:
כל הנושאים האלה שעלו, עלו גם בזמנו.
9315:
היתה החלטה קטגורית אחת שברורה, שאני יודע שבדיעבד מי שטרפד אותה זה האוצר, זה היה מה שנקרא לפזר את שכונת קרית משה.
9315:
זאת אומרת, לאפשר לבנות תכנית של בניה כפרית.
9315:
זאת אומרת, לתת משכנתאות לאנשים או דיור ציבורי.
9315:
לתת למי שרוצה כמובן, זה לא חובה.
9315:
אני אומר לכם, אני באמת חושב אם לא מגיעים להחלטה הזאת בצורה יסודית, מעמיקה, לא נגיע לתוצאה, אבל אני אומר לכם, יהיה עוד פעם דיון ועוד פעם דיון, עוד פעם אנחנו נעלה את הסוגיה הזאת.
9315:
צריך לפתור את הבעיה בצורה יסודית.
קולט אביטל:
אגב, שלמה, אם אתה אומר את זה לגבי קרית משה, הנכון הוא לבוא ולהגיד גם במקומות כמו קרית מלאכי ומקומות אחרים.
9315:
לכן צריך לפתור את הבעיה בצורה יסודית.
9315:
הדבר השני, אני יודע שמירלה מקיימת דיונים מעמיקים בנושא המשכנתאות.
9315:
ואני אומר לכם עכשיו, ואני הפושע שלמה, יודע בדיוק איפה המשפחה קונה, באיזה שכונה היום, במרכז קליטה, אנחנו נדון בה בעוד שנים.
9315:
אני יודע אפילו להגיד ברמה הארצית באיזה עיר, באיזה שכונה, העולים מתרכזים.
9315:
נושא המשכנתאות ומדיניות המשכנתאות, צריך להודות, זה פשוט פשט רגל.
9315:
זה צריך להודות.
9315:
ולכן אני חושב, עכשיו ההחלטה שלפני שבועיים, שלושה שבועות, לתת עוד משכנתאות.
9315:
לאפשר למשפחות להגיע לשכונות יותר חזקות, אפילו בתוך רחובות, זאת צריכה להיות המדיניות, זאת צריכה להיות התפיסה.
9315:
הדבר הנוסף ובזה אני את הדברים שלי.
9315:
באמת, אם בעיריית רחובות ובאמת מישהו בא ואמר, אל תדברו, אני חושב שזה פגיעה בחופש הביטוי, זה נורא, באמת נורא.
9315:
זה לא יכול להיות שאתם תפחידו אנשים שלא ידברו.
9315:
מעבר לזה אם יש לכם גם מה לעשות, לעשות דיון אצלכם.
9315:
בואו תעשו חשיבה, אולי בכל זאת אתם גם טועים, מותר לבוא ולהגיד, אנחנו חיים ביחד, החלטנו שביחס לאנשים של התושבים.
9315:
אי אפשר לעזוב את הכל ולבוא ולהגיד הכל בסדר.
מרה קנבל:
לא אמרנו.
9315:
סליחה, ויחד עם זה, אני אומר, הדבר האחרון שצריך לעשות בעיני בינתיים, להחזיר את בית-הספר, לשאת אוניברסיטה בשכונה.
9315:
כל הגורמים לא יחזירו את בית-הספר, הרי יש שמה ילדים כמעט הם בני 15, בני 12, לא יכולה להיות שכונה שבה לא יהיה בית-ספר, כל הילדים מגיעים מהאוטובוסים נוסעים בכל רחבי העיר.
9315:
ולכן אם אנחנו רוצים בינתיים לפתור את הבעיה, משרד החינוך והעירייה צריכים לבוא ולהגיד, אנחנו נביא את המורים הכי טובים, נפתח את בית-הספר וכל השכונה, אפילו תלמידים אחרים ירצו לבוא ללמוד בבית-הספר.
9315:
אם זאת לא התפיסה, אני חושב שאנחנו טועים.
קולט אביטל:
סליחה, אני יכולה לשאול שאלה.
קולט אביטל:
משרד החינוך נמצא כאן, אני רוצה את אודי בהט, זאת החלטה עירונית?
מרה קנבל:
עם משרד החינוך.
מרה קנבל:
בזמנו זה נסגר לפני שבע שנים, לפי בקשת השכונה והתושבים.
מרה קנבל:
הם סגרו את זה, היה בית-ספר.
דפנה לב:
אני רוצה להגיב לשלושה נושאים או ארבעה נושאים שעלו כאן מאוד בקצרה.
דפנה לב:
ראשית, אני בטוחה שצריך להעביר את האחריות על התושבים לתושבים.
דפנה לב:
אין לי שום אפשרות לפתוח בית-ספר בתוך השכונה אם התושבים לא יהיו אחראים על כך ואני אסביר מדוע.
דפנה לב:
ראשית, רמת האלימות בתוך השכונה היא גבוהה ביותר.
דפנה לב:
היא לא קשורה כרגע לנושאים את אלה ואחרים, לדעתי יש לפחות שלושה דורות בתוך השכונה שצריך להתייחס אליהם.
דפנה לב:
יש הדור הותיק, המובטל, שיושב הרבה שנים ומקבל דמי אבטלה או ביטוח לאומי שהוא בעייתי.
דפנה לב:
יש דור צעיר שיש לך פה הרבה נציגים שלו.
דפנה לב:
אבאיי הוא הנציג, אחרים שהם יושבי-ראש של הקבוצה הזאת.
דפנה לב:
אנשים משכילים שיכולים להנהיג את הקהילה הזאת.
דפנה לב:
וישנם הילדים, שברובם הם ילדים שנולדו בישראל.
דפנה לב:
לגבי שני הדורות האלה, גם הדור הצעיר וגם ילדים שנולדו כבר בארץ, אני מבקשת להגיד שנגיסט לא טעתה כנגד כל דולר שמביאים מארצות-הברית, משרד החינוך ומשרדים אחרים משקיע את ההכפלה.
דפנה לב:
אני לא רוצה להיכנס עכשיו לפירוט אני חושבת שיש הצלחות גדולות ואני מאוד מקווה שלא נפסיק אותם בגלל לקיחת אחריות של אנשים.
דפנה לב:
אני לא רוצה עכשיו לעשות הערכות על טוב ורע, אני רק רוצה להגיד שאני מקווה מאוד שלא נפסיק אותם כי ההצלחות מדברות בעד עצמן.
דפנה לב:
איפה הכשלים.
דפנה לב:
הכשלים קשורים לנוער, בייחוד לנוער שמוצע לפנימיות, שכשנושר מהפנימיות וחוזר ללא מסגרת חזרה לתוך השכונה.
דפנה לב:
הוא גם נעצר בדרך, בעיקר בתחנה המרכזית בתל-אביב.
דפנה לב:
אמנם יש שם איזה מרכז שקולט אותו, אבל בעקרון הוא חוזר לשם, מבצע שמה כמה פשעים, כמו ששמענו עם הילד הזה, שמים אותו על אוטובוס שולחים אותו לרחובות והילדים חוזרים לשכונה ומשוטטים.
דפנה לב:
הקידום נוער שלנו מעסיק כ-50 נערים כאלה שמשוטטים, מעסיק אותם ברמה טובה מאוד.
דפנה לב:
גם נותן להם לימודים, גם מכשיר אותם לתעסוקה, אבל זה כמובן לא מספיק כי כל יום יכול להגיע נער מהסוג הזה.
קולט אביטל:
או-קיי, מה הכשלים חוץ מהנוער?
דפנה לב:
הכשל קודם כל בעיה של נוער שלא נמצא בבתי-הספר ברחובות.
דפנה לב:
רק כדי קצת לתת נחמה אני הייתי ביום ראשון באורט רחובות, כל התלמידים מהמוצא האתיופי גם משכונת קרית משה וגם ממקומות אחרים הגיעו לבית-הספר, היו בבית-הספר והתקבלו על-ידי החברים האחרים כשווים לכל דבר.
דפנה לב:
שום אפרטהייד ושום דבר, הם גם מרגישים טוב בתוך החבורה הזאת.
דפנה לב:
הבעיה השניה שאני לא מבינה למה אנשי השכונה לא העלו אותה, זה השתלטות של אנשי פשע מחוץ לרחובות על השכונה.
דפנה לב:
אנשי ג'ואריש יושבים בתוך השכונה, מוכרים סמים, השתלטו על אולם ספורט שהיה בבית-הספר שעומד כבר כ-8 שנים ריק.
דפנה לב:
אני מודיעה פה לכל האנשים ותאמיני לי כבר הפעילו עלי לחצים מכאן ועד אוסטרליה, להקים את בית-הספר.
דפנה לב:
אני לא אקים את בית-הספר, אם בתוך החצר של בית-הספר יהיו פושעים בלילה ובבוקר אני אצטרך לנקות את חצר בית-הספר מאלכוהול וממזרקים של סמים.
דפנה לב:
אני לא אפתח את בית-הספר אם המקום לא יהיה מתאים לקליטת תלמידים.
דפנה לב:
אני התחייבתי בפני אבאיי, ישב אצלי במשרד, יש היום 24 תלמידים של השכונה, לאו דווקא ממוצא אתיופי, רובם ממוצא אתיופי, שרוצים לחזור ולהקים בית-ספר בשכונה, זה התנאי שלי.
דפנה לב:
מישהו צריך להיכנס ולעשות סדר.
קולט אביטל:
מה אומרת על כך המשטרה?
קולט אביטל:
כדי להשתלט על חבורות כאלה ואם זה נכון, זה תפקידכם, זה לא התפקיד של משרד החינוך ולא השכונה.
אלי מוסרי:
אני ממלא מקום של מפקד התחנה.
אלי מוסרי:
לגבי מה שקורה כאן בוועדה, אני רוצה רק לומר ברשותך גבירתי, שהמשטרה מבחינתה זיהתה את הבעיה גם.
אלי מוסרי:
יש בעיה, אנחנו שמנו את הדברים על השולחן וגם יש לנו כאן ידידה אמיתית כאן, את רות ענבר שהיא באמת עושה עבודת קודש בכל מה שקשור לטיפוח האוכלוסייה.
אלי מוסרי:
מבחינתנו כמשטרה ואני תכף אגע בנושא הזה של תופעות פשיעה ומה שנאמר כאן.
אלי מוסרי:
אנחנו מכינים מודל בכל מה קשור אנחנו מתפנים ואני מפנה כוחות מההתעסקות בעבודה הפלילית.
אלי מוסרי:
התעסקות בפן החברתי, הקהילתי.
קולט אביטל:
אנחנו מדברים כרגע על תופעה פלילית.
אלי מוסרי:
כן, אני רק אומר בגדול ככותרת יש לנו גם, אנחנו פועלים בשני ערוצים.
אלי מוסרי:
לגבי תופעה פלילית – אין תחנת סמים, מה שהוזכר כאן.
אלי מוסרי:
יש התעסקויות בודדות בתפיסת סם במשכנים מינוריים.
קולט אביטל:
אין שימוש באולם כפי שהגברת דפנה לב מציינת.
דפנה לב:
באולם הספורט של העדה.
דפנה לב:
אבל יש אנשים שהיו בעבר.
אלי מוסרי:
בסדר, תופעה של שימוש בסמים, אני חושב.
דפנה לב:
באי הכניסה לאולם האלה, הם אנשים מג'ואריש.
קולט אביטל:
אני מאוד מבקשת שהתופעה הזאת, רק אתם יכולים, אתם היחידים שיכולים גם לבדוק וגם להשתלט.
אלי מוסרי:
התופעה המקומית טופלה.
אלי מוסרי:
אני חושב שאי אפשר גם להכליל את זה בכלל.
אלי מוסרי:
תופעות של עישון סם ושימוש בסם זה חוצה ערים, תופעה שחוצה ערים, זה לא קשור בכלל לעדה האתיופית.
אלי מוסרי:
אי אפשר להחדיר את זה פה לתוך החבורה הזו.
אלי מוסרי:
אם תרצי לאחר מכן, אני אפרט גם מבחינתנו כמשטרה כל מה שקורה.
קולט אביטל:
תראה, אבל כולנו הרי יודעים וסליחה שאני אומרת את זה, כולנו יודעים שהילדים האלה אם הם צורכים סמים הם לא המציאו את זה, מישהו בא ודוחף להם את הסם.
קולט אביטל:
ויותר מאשר צריך להתעסק בילדים ברמה הזאת, צריך לתפוס את אלה שמוכרים להם את הסמים.
קולט אביטל:
ואם אנחנו יודעים, יש לנו ידיעות שבשכונה הזאת נכנסו ומשתלטים אלמנטים פליליים והם אלה שמביאים את כל המצוקה.
קולט אביטל:
אז בבקשה, תגידו לנו איך אנחנו מתמודדים עם זה.
אלי מוסרי:
לפני כיומיים או שלושה ימים, נתפסו שני בני-נוער עם כמות סם ובחקירה הודו גם ממי הם קנו.
אלי מוסרי:
הסוחר הזה נעצר, דובר בשטח בית-ספר.
אלי מוסרי:
אני לא אזכיר את שם בית-הספר.
אלי מוסרי:
וגם תופעות פליליות, לא רק תופעות סמים, גם תופעות של גניבות.
אלי מוסרי:
לפני כשבוע, עשרה ימים, עוצרים שני בני-נוער שגנבו עשרות פלאפונים ועשרות ארנקים של תלמידים ופרצו ל-35 דירות.
אלי מוסרי:
אז גם בזה טיפלנו.
אלי מוסרי:
ועוד עשרות מקרים אחרים שאנחנו מטפלים.
אלי מוסרי:
אין תופעה שאנחנו לא מטפלים.
אלי מוסרי:
עכשיו הטיפול שלנו לא מסתיים במעצר הקטין, אלא גם בהמשך והליווי ופרוייקט כדי לנסות להציל אותו ממעגל הסמים.
אלי מוסרי:
וביחד עם רות וביחד עם הרבה גורמים אחרים באגודת אל-סם, עיר הנוער ובאים ומחברים פרוייקטים ומנסים לקחת את אותו קטין ולהוציא אותו ממעגל הסמים ולנסות באמת לגרום למצב שהוא לא יחזור.
אלי מוסרי:
חלק מהמקרים באמת הקטינים האלו עשו את שלהם ואנחנו לא רואים אותם אצלנו.
אלי מוסרי:
לצערי חלק מהמקרים הם כן חוזרים.
אלי מוסרי:
אבל תופעת השימוש בסמים ותופעת הסוחרים מטופלת.
אלי מוסרי:
לא הייתי אומר שזה, את יודעת מה, לא הייתי משתמש גם במילה של תופעה בתוך השכונה.
אלי מוסרי:
יש לנו מקומות, ערים אחרות ושכונות אחרות ולא ברחובות שהם באמת צועקות לשמים.
קולט אביטל:
אני רוצה לשאול רגע אם אפשר, מי מכם שמייצג את השכונה.
קולט אביטל:
נניח בהנחה שאנחנו משכנעים את משרד החינוך לפתוח מחדש את בית-הספר, שהמשטרה מטפלת ברמת השיטור מדי פעם.
קולט אביטל:
האם יש ועד הורים שיכול להיות בבית-הספר ולמנוע תופעות אלימות.
אבאיי זאודה:
אנחנו כשכונה, תושבי השכונה מוכנים לשתף פעולה אמיתי.
אבאיי זאודה:
אנחנו פנינו למשרד החינוך, משרד החינוך נענה לבקשה שלנו לפתוח את בית-הספר.
אבאיי זאודה:
אבל הוא מתנה תנאי, שהתנאי שלו לשפץ את בית-הספר, לפחות קומה אחת.
אבאיי זאודה:
את בית-הספר להעביר אותו למצבו הקודם ולהביא אותו שבאמת אפשר ללמוד בו שם.
קולט אביטל:
איפה הבעיה של העירייה?
אבאיי זאודה:
אני מגיע לזה, אנחנו קיימנו דיון עם העירייה שישפצו את בית-הספר כדי שייפתח בית-הספר.
אבאיי זאודה:
אני אומר לך ממה שדיברתי אתמול, מה שהם אומרים, הם באים לשפץ כיתה אחת.
אבאיי זאודה:
כיתה אחת, מה זה כיתה אחת, זה צחוק?
אבאיי זאודה:
כיתה אחת לשפץ?
אבאיי זאודה:
זאת אומרת, משרד החינוך דורש לפחות שש כיתות לשפץ שיש בהם תנאים, רוצים לעשות מעבדות, רוצים לעשות בית-הספר הכי טוב.
אבאיי זאודה:
אז העירייה אומרת: "אין לי כסף".
אבאיי זאודה:
גם לגבי המשטרה, המשטרה אני חושב שהיום היא מתנדבת להרבה בעיות.
אבאיי זאודה:
אבל באנו והעלנו, והבהרנו את הבעיה של המשטרה שתמיד היא לא יכולה להגיע לשכונה כי היא מטפלת בהרבה מקומות.
קולט אביטל:
יכול להיות שהמשטרה איננה יכולה להגיע כל הזמן, אתם יכולים לדאוג לועד של הורים.
אבאיי זאודה:
אני רוצה להגיע לזה.
אבאיי זאודה:
המשטרה, אנשים באים אמרו, כ-120 איש באו ורצו להתנדב למשמר השכונה.
אבאיי זאודה:
ואז באנו לעירייה ואמרנו שצריכה להיות המשטרה.
אבאיי זאודה:
העירייה התחייבה להעמיד שלושה שוטרים וניידת.
אבאיי זאודה:
היא התחייבה, עד היום אין התחייבות.
אבאיי זאודה:
אתמול דיברתי עם מנכ"ל העירייה, אומר לי: "אין לי כסף 100 אלף ש"ח כדי להעמיד משטרה".
מאיר יצחקי:
לשאלתך לגבי הורים.
קולט אביטל:
אתה יכול בבקשה, כיוון שאני שומעת מהמשטרה שזה לא נכון.
קולט אביטל:
מי נתן את ההתחייבות?
אבאיי זאודה:
ראש העיר.
מאיר יצחקי:
בהמשך לשאלתך, לגבי ההורים.
מאיר יצחקי:
שאלת שאלה ורצית מהתושבים תשובה.
מאיר יצחקי:
את שאלת בעצם שייפתח בית-הספר ויהיה ועד הורים?
מאיר יצחקי:
כן.
מאיר יצחקי:
אני אומר לך שכן.
מאיר יצחקי:
יהיה ועד הורים.
מאיר יצחקי:
אני רוצה לחזק, מעבר לזה בשכונה קיימת מנהיגות מקומית שהיא בעצם קבוצה שהיא מודרכת ומונחית על-ידי אנשי מקצוע כדי שאנחנו נוכל לקום כמנהיגים בשכונה ולהקים ולעזור לשאר התושבים ולהגיע ממקומות שיש לנו חזון אליהם.
מאיר יצחקי:
אני מאוד מצטער, אבל איפה שהוא הוחלטה החלטה שהתקציב לאותה קבוצת מנהיגות שזה אנחנו, החבר'ה שרוצים לפעול לפתרון ולהתנדב ולשתף פעולה ולתמוך ואנחנו לא מקבלים את העזרה הזאת.
קולט אביטל:
אין תקציב.
מאיר יצחקי:
נכון, אבל כדי להתחיל אנחנו צריכים הנחיה.
מאיר יצחקי:
אנחנו צריכים מי שינחה אותנו.
קולט אביטל:
העירייה תנחה אתכם.
מאיר יצחקי:
העירייה אין לה תקציב.
מאיר יצחקי:
אין תקציב לנושא הזה.
מאיר יצחקי:
הנושא הזה מורידים אותו מהפרק.
בתיה איוב:
קודם כל, אני רוצה להגיד שעם כל הדברים וכל הציפיות שכן עלו כרגע, יש כמה דברים שאנחנו לפחות בפניות שאנחנו מקבלים ספציפית ברחובות ואני לא אדבר ספציפית רק כלפי קרית משה.
בתיה איוב:
עם כל הכבוד להשקעה המרובה, לתקציב הזורם והמרובה וכל הגופים שמעורבים, התושבים שורה תחתונה הם לא מרגישים שהכסף מגיע ליעדים שלו.
בתיה איוב:
יכול להיות שיש תכניות, התכניות לא מגיעים לצרכים של הקהילה.
בתיה איוב:
התחושה היא שמתסכלים על הקהילה כבעיה ולא כחלק מהפתרון.
בתיה איוב:
התושבים, למרות שיש אמירה על הנייר שיש שותפות עם הקהילה – אין שותפות אמיתית עם הקהילה.
רותי ענבר:
איך את יודעת את זה?
בתיה איוב:
אני אומרת לך את הטענות שאני מקבלת.
בתיה איוב:
את אמרת אתמול שהיה לך על הנייר ואני אומרת לך את מי שיש לי לומר.
בתיה איוב:
את יודעת מה יכול להיות מצב שיש בן-אדם כזה שאומר שטויות פה ושטויות שם, זה לא יכול להיות מצב שרוב התושבים אומרים שטויות.
בתיה איוב:
גם כשאנחנו עושים טעויות – אני חושבת שכדאי לך להסתכל פנימה ולהגיד איפה טעינו.
בתיה איוב:
דברים שקשורים גם למשטרה, אתם אומרים שאתם עושים דברים, דוגמאות, בשכונת דניה, בשכונת אושיות, אנחנו מקבלים כל הזמן תלונות.
בתיה איוב:
דוגמה הכי קטנה, בדניה, שכונה אחת שמתלוננת כבר הרבה זמן שבתוך הבלוק יש סוחר סמים שלוקחים את הילדים שלהם ומשתמשים בהם, שיש במקלטים שיושבים.
בתיה איוב:
הפניות שנעשו חזרו ונעשו מול המשטרה.
בתיה איוב:
מה המשטרה עושה?
בתיה איוב:
כלום.
בתיה איוב:
מביאים את הניידת, משוטטת בכביש הראשי, אומרים, ראינו, הגענו, אין שום דבר.
בתיה איוב:
אנחנו הסתובבנו בשעות הערב עם אמהות, שתי אמהות מבוגרות שהן עושות סיורי לילה לבדוק באמת אם במקלטים האלה הילדים שלהן נמצאים או לא.
בתיה איוב:
התחושה של התושבים שנמצאת שמה שמצד אחד אנחנו כן רוצים להיות חלק מהפתרון של הבעיה שלנו בתור חברה.
קולט אביטל:
יש לכם לא רק בשיטור גם מגשרים אתיופיים?
אלי מוסרי:
כן.
בתיה איוב:
ורק דקה, והפתרון, שלמה, עם כל הכבוד לפיזור של האתיופים בכל המקומות זה נחמד, נכון.
בתיה איוב:
אבל הבעיה, לי אין בעיה שיש ריכוזים גבוהים של יוצאי אתיופיה, הבעיה היא האם התנאים שמצריכים כאזרחים בסיסי להיות אזרחים טובים במדינת ישראל – הם מקבלים את זה או לא.
בתיה איוב:
האם הם מקבלים את בית-הספר הטוב?
בתיה איוב:
האם הם מקבלים את השירותים הנאותים?
בתיה איוב:
זה הבעיה.
בתיה איוב:
לא בריכוז של האתיופים.
בתיה איוב:
מה כל-כך רע להיות בריכוז של אתיופיים.
קולט אביטל:
גם באתיופיה הם היו בריכוז.
בתיה איוב:
הריכוז הוא לא הבעיה.
בתיה איוב:
האם אתה נותן את התנאים הבסיסיים הנדרשים לאותו בן-אדם, לאותה אוכלוסייה כדי לשרוד, זו הבעיה.
בתיה איוב:
הבעיה של האלימות וכל הדברים האלה הם בסך-הכל התוצאה, הם התוצאה של הבעיות.
קולט אביטל:
תשובת המשטרה.
אלי מוסרי:
לגבי קרית משה – יש לנו והייתי בשיחה עם 40 נציגי שכונה שהתכנסנו במתנ"ס לפני כחודשיים והעלו בפני טענה שיש חוסר נוכחות משטרתית.
אלי מוסרי:
אז קיבלתי את הטענה הזאת, באמת היתה טענה צודקת.
אלי מוסרי:
והוקמה מפקדה שכאן יושבת פקד ענת קצב, עם שישה שוטרים.
אלי מוסרי:
היה שוטר אחד, שישה שוטרים נמצאים בשכונת קרית משה.
בתיה איוב:
לא רואים אתכם.
אלי מוסרי:
אני על עובדות ממש לא מתווכח.
אלי מוסרי:
חברים, אני שמעתי אתכם בקשב רב, אנא ממכם, אני עם עובדות לא מתווכח.
אלי מוסרי:
כשאני אשלח את הסיור, אני אבקש שיבואו ויחתמו ליד דלת של כל אחד.
אלי מוסרי:
אתה מוזמן ולהצטרף אלינו.
אלי מוסרי:
הפעילות מתבצעת.
אלי מוסרי:
יש לי שישה אנשים, יש לי שוטרים אתיופיים, אחד שוטר קהילתי ושוטרת חוקרת שמטפלת בנושא הזה.
אלי מוסרי:
זה לצורך העניין, כל אחד שנמצא פה אני מזמין אותו בכל עת, 24 שעות להצטרף לפעילות.
אלי מוסרי:
ואל תשבו בטירות או בבתים או בוועדות ותשאלו אותי איפה.
אלי מוסרי:
הדלת שלי פתוחה ואני אמרתי לכם את זה, 24 שעות לבוא ולהעלות לניידת ולהצטרף בתוך השכונה עם ניידת משולבת של עיריית רחובות.
אלי מוסרי:
אז אנא ממכם, תבואו ותבדקו את הדברים.
אלי מוסרי:
זה אחד.
קולט אביטל:
יש גם מתנדבים?
אלי מוסרי:
יש קרוב למאה מתנדבים, מה שנאמר פה זה נכון.
אלי מוסרי:
וכל אחד שיבוא אחריהם יתקבל בברכה.
אלי מוסרי:
ואני מזמין את כל הצוות, גם את יושבת-ראש הוועדה.
קולט אביטל:
יש ניידת אחת של על"ם, אבל היא לא מספיקה.
אלי מוסרי:
לגבי מה שהעלתה הגב' בתיה לגבי תופעת הסמים בדניה.
אלי מוסרי:
אני לא מכיר את המקום, רשמתי את זה, אני אחזיר לך תשובה.
אלי מוסרי:
אני לא תושב העיר רחובות, אבל אני יכול לומר שהעיר רחובות, אחת הערים הנקיות, אני 18 שנה בתחום השיטור.
קולט אביטל:
זה לא מה ששמעתי מעל"ם.
אלי מוסרי:
אני אומר, חד משמעית לא.
אלי מוסרי:
תחנת רחובות אחת הערים הנקיות.
אלי מוסרי:
אני אומר שבסך-הכל אנחנו לא סובלים, אין תחנות סמים.
אלי מוסרי:
יש תופעות של שימוש, יש תופעות של אחזקה, זה רחוק מלצייר את זה כתחנת סמים.
אלי מוסרי:
אז כנראה אנשים מתבלבלים בין ההגדרות, יש תופעות של שימוש, יש תופעות של אחזקה ויש גם תופעות אחרות, אבל זה לא תחנות, זה רחוק.
אדיסו דאיי:
אני הלכתי לדניה לרחוב שטיינברג, הייתי מזועזע ממה שקורה שמה.
אדיסו דאיי:
נערים בני 17 שהפסיקו ללמוד, יש להם מקלט, בנו להם איזה גדר כזה, שאף אחד לא יכול להיכנס.
אדיסו דאיי:
אפילו יש להם כלב שמירה שמה.
קולט אביטל:
ומה עושים בפנים?
אדיסו דאיי:
אז על זה אנחנו אומרים שזה לא בעיה, באמת.
וונדה אקלה:
בגלל שאני נפגש הרבה עם קבוצות הורים, אני רוצה להביא את הקולות של ההורים.
וונדה אקלה:
היום אנחנו מדברים על חינוך הילדים וגם כל התופעות.
וונדה אקלה:
ההורים נלקחה להם האחריות, זה אחת מהבעיות, קודם שאלת מה הבעיה, ההורים היום הם לא יכולים לטפל בילדים שלהם.
וונדה אקלה:
הם נמצאים במצוקה גם, ההורים גם נמצאים בעצמם במצוקה.
וונדה אקלה:
זה אחד מהדברים, אני חושב שצריך לטפל.
וונדה אקלה:
אני מציע גם לטפל בנושא הזה גורמי משטרה, כי היום הילד יכול להתלונן שההורים מרביצים לי, המשטרה יכולה לבוא ולהפחיד את ההורים.
וונדה אקלה:
ההורים הם עכשיו הרימו את הידיים.
וונדה אקלה:
לכן כאן מה שצריכים לעשות לשבת עם ההורים, גם עם המשטרה, גם כל מיני אנשי מקצוע לשבת ולפתור את הבעיה, להחזיר את האחריות להורים.
וונדה אקלה:
אם לא נחזיר את האחריות להורים, כל אחד ואחד בזמן הפנוי שלו או במשרה שלו שהוא מטפל, זה לא טיפול נכון.
וונדה אקלה:
וזה אחת מהנקודות.
קולט אביטל:
אני פשוט אבקש מכם להסתכל על השעון, השעה היא 15:40, אנחנו יושבים פה מהשעה 14:00.
קולט אביטל:
בשעה 16:00 אנחנו גומרים ויש לי שבעה דוברים.
קולט אביטל:
ואני רוצה שכל השבעה ידברו וגם המנכ"לית צריכה ללכת וגם אני.
קולט אביטל:
אז לכן אני מאוד מבקשת שכל דובר יסתפק בשתיים-שלוש דקות.
קולט אביטל:
ובואו לא נחזור על מה שנאמר.
מלקו סלומון:
אני גר ברחובות, אני פעיל ותיק.
מלקו סלומון:
יש שני דברים שאני רואה דברים מאוד מרכזיים ברחובות.
מלקו סלומון:
אחד, בעיה של נוער.
מלקו סלומון:
והשני בעיה של דיור.
מלקו סלומון:
כמו קרית משה מדברים מהאזרח הקטן עד לממשלה, עד חוץ-לארץ, יש צפיפות דיור ויש צינורות שהתפוצצו בתוך הבית בבניינים.
מלקו סלומון:
העולים אין מה להוציא.
מלקו סלומון:
עכשיו מה הם עושים – איזשהו קבלן מזמינים, כל אחד מוציא 500 ש"ח, 300 ש"ח, זה עולה חמשת אלפים ש"ח, עשרת אלפים ש"ח, כל יום כמעט צינור מתפוצץ.
מלקו סלומון:
יש בעיה בקרית משה.
מלקו סלומון:
אני אמרתי לפני שמונה שנים, הנוער משוטט, הנוער גונב, הידרדרות לסמים.
מלקו סלומון:
לא היה שיתוף עם ההורים.
מלקו סלומון:
עכשיו וונדה אמר, להחזיר את הסמכות להורים.
מלקו סלומון:
זה מתחיל מהגן, להגיד להם, אבא אומר משהו, הולך לספר למורה, המורה מדווחת למשטרה, המשטרה באה לוקחת את האבא.
מלקו סלומון:
עכשיו יש סטיגמה, כל ההורים ירימו ידיים, הממשלה תטפל, לא איכפת לנו.
מלקו סלומון:
לכן הבעיה לא נפתרה.
מלקו סלומון:
כל אחד מדבר רק על קרית משה, יש שכונת שכונה שבעייתית עכשיו.
מלקו סלומון:
שמה כל הנערים שמה יש להם בית.
מלקו סלומון:
אין דבר כזה נוער ברחובות, אין מספיק עובדים בעירייה שיכולים לעבוד מול הקהילה.
מלקו סלומון:
כולם נגיד פה דיברנו, אבל יש דברים שנעשה, יש דברים שנשאיר.
מלקו סלומון:
יש דברים שלא נעשים.
מלקו סלומון:
לעיריית רחובות אין מספיק עובדים שיעבוד עם הקהילה.
קולט אביטל:
תודה מלקו.
אדיסו צאיי:
אני רכז הפרוייקט הלאומי באזור רחובות.
אדיסו צאיי:
אני אנסה למלא את בקשתך ולדבר רק דקה או נכון היותר דקה וחצי.
אדיסו צאיי:
יותר נכון, אני רוצה לשאול את המנכ"לית.
אדיסו צאיי:
המנכ"לית אמרה בראשית דבריה שבאמת הושקע כסף רב ועדיין מושקע בנושא הקליטה, במיוחד עבור עולי אתיופיה.
אדיסו צאיי:
ועל זה אני באמת מאמין, זה ניתן לומר אולי גם אפשר להוכיח שהדברים באמת מושקעים.
אדיסו צאיי:
השאלה שלי היא שאלה מאוד מהותית.
אדיסו צאיי:
אם כל הרבה כסף הושקע וכסף באמת מושקע, אם באמת כסף כל-כך מושקע, איך זה ייתכן את התוצאה החיובית ואנחנו לא רואים.
אדיסו צאיי:
אני לא אומר שאין תוצאות חיוביות, יש, אבל בכמות ההשקעה של הכסף, התוצאות הן מאוד קטנות.
אדיסו צאיי:
אני אתן איזשהו גם, לא רק לשאול אולי גם מן תשובה קטנה לעצמי, כנראה יש בעיה בצינור שעובר.
אדיסו צאיי:
אולי גם יש בעיה בקביעת סדרי עדיפויות.
אדיסו צאיי:
אנחנו, אני אמרתי קודם שאני רכז הפרוייקט הלאומי ברחובות.
אדיסו צאיי:
ברחובות אנחנו ניסינו להקים מרכז נוער עבור נוער במצוקה.
אדיסו צאיי:
עיריית רחובות עושה לנו עוול או עושה לנו טובה שרוצה להכניס אותנו לעיריית רחובות לטפל בנוער במצוקה.
אדיסו צאיי:
אני באמת לא יכול להבין את הגישה הזאת.
אדיסו צאיי:
אנחנו באים, הפרוייקט הלאומי בא ואומר, אנחנו מוכנים לעזור אם יש נוער במצוקה, תנו לנו מקום, תשתית בסיסית.
אדיסו צאיי:
עירית רחובות באה ואומרת: "לא".
אדיסו צאיי:
למה?
אדיסו צאיי:
למה דבר כזה אמור להיות?
דוד אלעזר:
אני מוכרח להגיד כבן הקהילה הימים האלה הם ימים באמת כבדים ואני רוצה להגיד לך, לנו יש כארבעה אנשים שעובדים בבתי-ספר ברחובות.
דוד אלעזר:
אגב, עשינו כעשר קבוצות הורים ביחד עם הג'וינט מה קודם וונדה הזכיר.
דוד אלעזר:
אבל אני רוצה להגיד לך שהתחושה היא לא קלה של בני הקהילה.
דוד אלעזר:
ילדים מסתובבים באיזה שהיא תחושה שבוחנים אותם, רואים אותם בחזקת חשודים וכו'.
דוד אלעזר:
יש תחושה קשה בקהילה בימים אלה.
דוד אלעזר:
באמת לא פשוט ואני אומר שדיברנו עם כמה חבר'ה, הרגשנו שחזרנו קצת לתקופת פרשת הדם שהיתה תחושה שאנשים קצת רוצים להתרחק מאתנו.
דוד אלעזר:
תחושה לא קלה.
דוד אלעזר:
ואני רוצה להוסיף לזה, גבירתי היושבת-ראש, אני חושב שקצת לא דיברנו, אבל הקהילה שלנו סובלת ממצוקות כלכליות.
קולט אביטל:
קיבלנו כרגע ידיעה מ-Y-net שבעל דקר את אשתו.
דוד אלעזר:
כן, בשדרות.
דוד אלעזר:
אני אומר, כשיש ילדים בעידן שלנו, בעידן האינטרנט, בעידן הפיתוי, שיש ילדים במצוקה כלכלית שאפילו חדר נורמלי אין להם, אי אפשר לצפות שלא יהיה ניקור אצלם כלפי החברה.
דוד אלעזר:
כשהם משוטטים עד השעה 10:00, 11:00 בלילה, חסרי מעשה, אי אפשר לצפות שלא ידרדרו להרבה מצוקות.
דוד אלעזר:
אני הגשתי כמה תכניות שם לעניין הזה ואני שמח שאם יקום מרכז שדובר עליו, מרכז היגוי זרוע של משרד החינוך, אנחנו נשמח לחבור ולתת את חלקנו לעניין הזה.
דוד אלעזר:
ואני רוצה להגיד נקודה נוספת ונקודה אחרונה.
דוד אלעזר:
אני כן כתבתי וגם הצעתי הצעה כתובה.
דוד אלעזר:
במדינת ישראל אנחנו מדברים כרגע על רחובות, אבל אני רוצה להגיד לכם, בעוד חודש כנראה נדבר על שכונת שמשון באשקלון או עוד חודשיים נדבר על שאול המלך בבאר-שבע.
דוד אלעזר:
ואני רוצה להגיד שאני כן ואני הצעתי הצעה כתובה, איך לפתור את הריכוזים של יוצאי אתיופיה.
דוד אלעזר:
ההצעה שלי בין היתר היא, חלק מהריכוז הגבוה של יוצאי אתיופיה, את יודעת מה זה, זה היה פעם מרכזי קליטה שקלטו בשיכוני העולים בשנות ה-80.
דוד אלעזר:
ואז מה עשתה הסוכנות – היתה תקופה שקראו להם מרכזי קליטה, אלה בלוקים שהסוכנות החליטה שזה היה פעם מרכזי קליטה, החליטו, סוגרים את המשרד והולכים הביתה ואומרים להם, "עכשיו אתם תחיו לנצח".
דוד אלעזר:
יש עולים מאתיופיה ש-20 שנה מבחינתם גרים במרכז קליטה.
דוד אלעזר:
וככה נוצרו הריכוזים הגבוהים של יוצאי אתיופיה.
דוד אלעזר:
אם להם לא יינתן משכנתאות כמו לעולים חדשים, לאפשר להם לצאת מהשכונות האלה ואם איפה שיש ריכוז גבוה – לא נאפשר להם לצאת משם.
דוד אלעזר:
ויש לי הצעה כתובה לשלב אותם פשוט, חלק מההצעה שלי, לשלב בני הקהילה בהתיישבות במושבים, ביישובים הקהילתיים על קרקעות של הסוכנות ושל מקרקעין.
דוד אלעזר:
לתת להם אדמות, לבנות שמה ולהשתלב באופן אינטגרטיבי.
נתן רדה:
כל הזמן מדברים על השקעות בחינוך, על השקעות בזה.
נתן רדה:
בסופו של דבר הוא מבחן התוצאה.
נתן רדה:
ומבחן התוצאה מבחינתי הוא כרגע נכשל.
נתן רדה:
ולא רק מבחינתי אלא מבחינת כל שאר התושבים.
נתן רדה:
אם אנחנו אומרים שאנחנו משקיעים כל הזמן בחינוך, חינוך, חינוך, חינוך, אנחנו אמורים לראות את זה מתבטא אצל הילדים ולא לראות את הילדים משוטטים, משתמשים בסמים, יורדים לפשיעה.
נתן רדה:
גורמי המשטרה אמרו שאין, אני מציע לכם לבוא ולהסתובב עם שאר התושבים ולסיורים רגליים, לא רכובים שלא רואים שום דבר ולהיכנס סמטאות, סמטאות, ואז אתם תראו באמת את הבעיות האמיתיות.
נתן רדה:
פתרונות - להקים את בית הספר ולהקים מוקד קליטה לנוער, עלה פה פיזור השכונה, זו אופציה יפה מאוד מבחינתי.
איתי אשטו:
רוב הדברים שחשבתי עליהם נאמרו, אבל אני רוצה להגיד דבר אחד.
איתי אשטו:
יש פה תהליך והתהליך ארוך מאוד.
איתי אשטו:
אני אומר את זה באמת מכל הלב.
איתי אשטו:
אני אומר את זה בפניה שלי בעצם לאנשי המקצוע.
איתי אשטו:
התהליך הוא שיש פה אנשים, יש פה עדה שעברה והילדים שלה התקדמות.