GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קולט אביטל:
אני רוצה להקריא לכם את ההחלטות, הראיתי אותן לחברי הכנסת נודלמן וסולודקין לפני שהם יצאו.
קולט אביטל:
הוועדה רואה בחומרה את פרסום ההנחיות הפנימיות – כך אתה קורא להן – של הרב הראשי הראשון לציון ללא סמכות וללא תיאום עם מערך הגיור.
קולט אביטל:
היא קוראת לראש הממשלה וליועץ המשפטי לממשלה לבטל לאלתר את התקנות או ההנחיות שפורסמו ב-13 בספטמבר.
יעקב שפירא:
המילים "ללא סמכות" טעונות בדיקה.
יעקב שפירא:
יש פה כבר קביעה.
קולט אביטל:
אני מאוד מצטערת, זאת קביעתנו לפי חוק הרבנות.
יעקב שפירא:
בסדר.
יגאל יאסינוב:
אני מבקש להכניס גם את המילים "בלי תיאום גם עם משרד המשפטים".
קולט אביטל:
1.
קולט אביטל:
הוועדה קוראת למערך הגיור, לרב הראשי לישראל, להסיר את כל המכשלות, הביורוקרטיות והאחרות, שהוצבו בפני זכאי הגיור, ולזרז את ההליכים.
קולט אביטל:
הוועדה מזמינה את ראש מינהל הגיור להופיע בפני הוועדה ולפרט את מדיניותו.
קולט אביטל:
ישיבה מיוחדת תיוחד לנושא תוך חודש.
קולט אביטל:
הוועדה תקבל ממשרד הקליטה תוך עשרה ימים פרטים על תוכנית ההסברה שהוא מגבש.
קולט אביטל:
4.
קולט אביטל:
הוועדה תקבל דוח חודשי ממערך הגיור, המתייחס למספר התיקים בהם הסתיים הטיפול.
קולט אביטל:
5.
קולט אביטל:
הוועדה פונה ליועץ המשפטי לממשלה, ומבקשת לקבל את חוות דעתו המשפטית לגבי הסמכויות בנושא הגיור.
יגאל יאסינוב:
וגם חלוקת הסמכויות על פי תאריכים והחלטות.
יסמין קשת:
אפשר לבקש גם לכתוב לברר מה ההבדל בין גיור לגיור לחומרה?
קולט אביטל:
כן.
קולט אביטל:
אנחנו פונים לרב הראשי לברר מה ההבדל בין גיור להשבה ליהדות.
מיכאל מלכיאור:
אני חושב שהסעיף הראשון מנוסח בצורה נחרצת יתר על המידה.
מיכאל מלכיאור:
אני לא חושב שאנחנו יכולים לקבוע שהרב הראשי עשה דבר ללא סמכות, כשעוד לא קיבלנו את התשובה מהיועץ המשפטי מהן הסמכויות שלו.
מיכאל מלכיאור:
היו"ר קולט אביטל: בסדר, נעבוד על הניסוח.
מיכאל מלכיאור:
תודה רבה, הישיבה נעולה.
קולט אביטל:
זוהי זכות לפתוח מושב מיוחד זה של וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, המוקדש לציון שלוש מאות וחמישים שנה של נוכחות יהודית באמריקה.
קולט אביטל:
הרשו לי, בראש ובראשונה, לקדם בברכה את כולכם ולומר כי אנו מעריכים מאוד את העובדה שבחרתם בכנסת, מקדש הדמוקרטיה הישראלית, לערוך אירוע מיוחד זה.
קולט אביטל:
מי שעוקב אחרי ההיסטוריה העכשווית של העם היהודי אינו יכול שלא להבין עד כמה שונה מעמדם של יהודי אמריקה ממעמדה של כל קהילה אחרת בעולם.
קולט אביטל:
היות שאני עצמי נחתי רק לפני שלוש שעות מביקור קצר בפריז, אני יכולה להעיד שהויכוח הגדול הקיים בתוך היהדות הצרפתית ובין יהודים צרפתים אינטלקטואלים הוא האם, בכלל, יהודים הנמצאים תחת שליטתה של הרפובליקה יכולים להיחשב כקהילה.
קולט אביטל:
מובן מאליו כי בתוך המערכת האמריקאית היהודית זו אינה שאלה אפילו, שכן החוק האמריקאי מעניק מעמד שווה מלכתחילה לכל שלוש הדתות המונותיאיסטיות.
קולט אביטל:
השיטה האמריקאית מכירה בלגיטימיות ובחשיבות של קהילות.
קולט אביטל:
על רקע תפאורה זו הקהילה היהודית באמריקה שגשגה והתפתחה, ונעשתה לבעלת השפעה יוצאת דופן.
קולט אביטל:
כאן, במושב זה היום, אנו רוצים להביע הוקרה לחוזק, לנמרצות ולחיוניות של הקהילה היהודית באמריקה, לתרומתם של יהודים אמריקאים לחברה האמריקאית בכל תחום של החיים ובכל דרך.
קולט אביטל:
אך חשוב מכך עבורנו, כיהודים וכישראלים, אנו באים להצדיע לתרומתם רבת הפנים של יהודי אמריקה לישראל, בין אם פוליטית, כספית, כלכלית או תרבותית.
קולט אביטל:
בקונטקסט הזה הוועדה היהודית אמריקאית משחקת תפקיד חשוב מאז נוסדה ב- 1906.
קולט אביטל:
אני מקווה שתוך שנתיים אנו נציין כאן ביחד את יום השנה ה- 100 של ארגון זה.
קולט אביטל:
נוכחות
קולט אביטל:
כם עמנו דווקא ביום זה חשובה שכן זהו יום גורלי, יום בו כנסת ישראל תידרש לקבל החלטה קשה.
קולט אביטל:
בלב המחלוקת נמצאת תוכנית ההתנתקות של ראש הממשלה, תכנית אשר השלכותיה יהיו מרחיקות לכת.
קולט אביטל:
זה אך נכון וראוי שאתם תיקחו חלק בדיון ותבינו באמת מה מונח על כף המאזניים.
קולט אביטל:
אני מאמינה שהבנה ומודעות צריכות להיות חלק בלתי נפרד מהדיאלוג בין ישראל והתפוצות, ישראל ויהודי אמריקה.
קולט אביטל:
דיאלוג זה היה תמיד מוקד פעילויותיה של הוועדה היהודית אמריקאית, ואנו קוראים לכם היום לחזקו ולגוונו.
קולט אביטל:
אני רוצה להזמין עתה את יושב ראש הכנסת, כבוד חבר הכנסת מר ריבלין, לשאת דברים.
ראובן ריבלין:
קולט אביטל, חברי השולחן הנשיאותי, גבירותיי ורבותיי.
ראובן ריבלין:
ראשית, ברוכים הבאים לכנסת ישראל, לירושלים, בירתה של מדינת ישראל, בירתו של העם היהודי, ובירתו של כל מי שמאמין בכל דבר שהוא.
ראובן ריבלין:
כמובן שברצוני להדגיש שבאתם אלינו ביום מיוחד מאוד, יום שיכול להיות יום מבחן לדמוקרטיה הישראלית.
ראובן ריבלין:
אני יודע שאתם חלק מההוויה של העם הישראלי ושל המדינה הישראלית.
ראובן ריבלין:
איני רוצה לדבר עמכם על תפקידכם כמנהיגיה של הקהילה היהודית באמריקה, על תפקידה של היהדות בתפוצות, כיוון שיודעים אתם טוב ממני מה עליכם לעשות.
ראובן ריבלין:
אנו מעריכים עד מאוד את שאתם עושים עבור עמכם ואת שאתם עושים עבור ישראל, כמי שעומדים בחזיתו של כל קרב בו ישראל צריכה להתייצב ולהגן על צרכיה, בין אם בסביבה הבין-לאומית ובין אם באו"ם, ואף חשוב מכך בממשל האמריקאי.
ראובן ריבלין:
ביום זה יכולים פלאיה של הדמוקרטיה הישראלית לבוא לידי ביטוי, ואף לשמש דוגמה לקונפליקט האישי בו אני נמצא.
ראובן ריבלין:
כל אחד בישראל יודע בדיוק מה עמדתי לגבי ההתנתקות.
ראובן ריבלין:
כל אחד בישראל יודע מה עמדתי בנוגע לפינויו של כל יהודי מכל התנחלות בארץ ישראל.
ראובן ריבלין:
אף על פי כן, עלי להיות מי ששומר על הדיון הדמוקרטי שעומד להתקיים בארבעים ושמונה השעות הבאות במשכן זה.
ראובן ריבלין:
דבר זה עשוי להוכיח עד כמה חזקה הדמוקרטיה הישראלית.
ראובן ריבלין:
יש בינינו ויכוחים רבים, שלא לומר חילוקי דעות, ואנו מפולגים בין שמאל לימין.
ראובן ריבלין:
בויכוח זה איננו יודעים בדיוק מי היא הקואליציה ומי היא האופוזיציה.
ראובן ריבלין:
מחד, קיימת הקואליציה התומכת בראש הממשלה, אך לא כל אחד מחבריה תומך בתוכנית ההתנתקות של ראש הממשלה.
ראובן ריבלין:
מאידך, קיימת האופוזיציה אשר אינה תומכת, בלשון המעטה, בראש הממשלה, אך עם זאת תומכת ברעיונותיו של ראש הממשלה כפי שהם מובאים בפני הכנסת היום.
ראובן ריבלין:
אנו עומדים בפני בעיות רבות ואנו נאבקים - זהו שיאו של המאבק במונחים של דמוקרטיה.
ראובן ריבלין:
אך המאבק מביא כל אחד להכיר את התמונה המלאה.
ראובן ריבלין:
אנו מוערכים בשל כך שבישראל ישנו רק כלל אחד במשחק והוא כלל הדמוקרטיה.
ראובן ריבלין:
הרוב יקבע.
ראובן ריבלין:
הרוב יקבע אפילו אם יהיה רוב של אחד.
ראובן ריבלין:
אנו זוכרים את הויכוח השני על הסכם אוסלו ואת אישורו על ידי הכנסת.
ראובן ריבלין:
היה זה למעשה רוב של אחד אשר החליט על אישורו של הסכם אוסלו שהוגש על-ידי יצחק רבין, שאת יום הזיכרון להרצחו אנו עומדים לציין ביום רביעי.
ראובן ריבלין:
כך, שעלי לערוך כאן דיון החל מהשעה חמש אחר הצהרים היום, כשלבי אומר דבר אחד, וראשי אומר דבר אחר.
ראובן ריבלין:
אני יודע שעלי לנהל את הדמוקרטיה הישראלית ואני אעשה כן.
ראובן ריבלין:
לא קיימת אפשרות לפיה לא ימולאו כל חוקי הדמוקרטיה בפרלמנט של ישראל, בכנסת ישראל.
ראובן ריבלין:
בעזרת השם, אני מקווה שאוכל להביא את הכנסת להחלטה לאחר שכל אחד מחברי הכנסת זכה לבטא את עמדתו בפתיחות, ללא מורא וללא לחץ.
ראובן ריבלין:
אנו נאלץ להחליט ואנו נחליט.
ראובן ריבלין:
על אף שקרוב לוודאי שכמה מאתנו יסברו שהחלטת הכנסת שגויה היא, ויתכן ותביא לישראל, על פי השקפתם, אסון במקום שלום, יכול אני להבטיח לכם שהרוב, יהא אשר יהא, אפילו רוב של אחד, יהיה הרוב אשר יחייב את כולם בכנסת למלא אחר החלטת הכנסת, כיוון שכאן בכנסת אנו צריכים להחליט על הכל.
ראובן ריבלין:
לא קיים משאל עם שיכול להחליט במקומנו.
ראובן ריבלין:
כל חבר כנסת נשלח לכנסת כיוון שיש לו...
ראובן ריבלין:
דעות אותן ביטא בפני ציבור בוחריו ותומכיו ועליו לפעול לקידומן בדרך שהיא הנכונה בעיניו לעשות כן.
ראובן ריבלין:
אם חבר כנסת נמצא במצב בו אינו יכול להחליט באיזו דרך לפעול, על הכנסת ללכת לבחירות.
ראובן ריבלין:
זה יכול לקרות בדמוקרטיה.
ראובן ריבלין:
אין זו סכנה לקיומה המוחלט של הדמוקרטיה.
ראובן ריבלין:
אנו יכולים לעשות זאת.
ראובן ריבלין:
אכן אנו עומדים לעתים מול משבר, וכבר עמדנו בפני משברים רבים בדמוקרטיה הצעירה של ישראל.
ראובן ריבלין:
אך יכול אני להבטיח לכם שימים אלו בהם אתם נמצאים כאן עמנו הם מימיה הקריטיים של הדמוקרטיה הישראלית, ימים בהם היא תצטרך להחליט על הדרך בה תטפל במשבר מולו ניצבת ישראל מאז בריאתה, או שעלי לומר מאז ראשית ימיה של הציונות כאן בישראל, כשהתחלנו לשוב אל מולדתנו.
ראובן ריבלין:
אני מקווה שתהיו חלק מנציגיו של העם היהודי- כולכם למעשה יכולים לשמש כנציגיו שכן אני מרגיש באמת ובתמים כי מדינת ישראל שייכת לעם היהודי כולו, בכל מקום בו נמצא, ואני יכול לראות כי אתם חבריה של הדמוקרטיה הישראלית.
ראובן ריבלין:
ברוכים הבאים פעם נוספת.
ראובן ריבלין:
ברוכים הבאים אל הכנסת.
ראובן ריבלין:
ברוכים הבאים אלינו, אל מדינת ישראל, וכירושלמי, ברוכים הבאים לירושלים.
ראובן ריבלין:
תודה רבה.
קולט אביטל:
תודה רבה לך אדוני היושב ראש.
קולט אביטל:
בטרם נמשיך, ברצוני להציג את האנשים היושבים על מה שאתם מכנים באמריקה הבמה, אם איני טועה, החל בקצה הימני הרחוק ממני, אך לא בהכרח במובן הפוליטי.
קולט אביטל:
ראשונה מימין אורית נוקד, חברת כנסת ממפלגת העבודה; חבר כנסת פרופסור נודלמן, המשתייך למפלגת האיחוד הלאומי; ערן להרמן אותו אתם מכירים; שולה בהט אותה אתם בוודאי מכירים; רוברט גוטקינד אותו אתם מכירים, ואשר עומד לשאת דברים עוד מעט; חבר כנסת רשף חן, המייצג את מפלגת שינוי; חברת כנסת מרינה סולודקין, מהליכוד; חבר כנסת יולי אדלשטיין, שר לשעבר, המייצג גם הוא את הליכוד.
קולט אביטל:
אני מאמינה שיאלץ לעזוב בקרוב.
קולט אביטל:
מנהלת הוועדה שלנו, דנה גורדון.
קולט אביטל:
ברצוני להזמין עתה את מר גודקינד לשאת דברים.
מר רוברט גודקינד:
תודה לך השגרירה אביטל.
מר רוברט גודקינד:
את תמיד שגרירה.
מר רוברט גודקינד:
היית קונסולית כללית נהדרת בניו-יורק.
מר רוברט גודקינד:
אנו מתגעגעים אליך על אף שמדינתך מיוצגת כהלכה כיום.
מר רוברט גודקינד:
אנו מודים לך על שקבלת את פנינו ועל שאת נמצאת עמנו.
מר רוברט גודקינד:
אנו מודים לחברי הכנסת הנמצאים עמנו, הן על הבמה והן אני מאמין בקהל.
מר רוברט גודקינד:
אנו היהודים מתגאים על ההיסטוריה הארוכה שלנו כעם וכציביליזציה דתית.
מר רוברט גודקינד:
השנה הזו מציינת את יום השנה ה- 350 של הקהילה היהודית הראשונה במה שהפך מאוחר יותר להיות ארצות הברית.
מר רוברט גודקינד:
בבהירות של ראייה לאחור אנו יכולים לראות שהגעתם ב- 1654 למה שעכשיו מוכר כניו יורק ואז כניו-אמסטרדם של עשרים ושלושה יהודים, היה הדף הראשון של פרק חדש ובלתי רגיל בהיסטוריה של העם היהודי.
מר רוברט גודקינד:
קבלת הפנים של הקבוצה הקטנה הראשונית הזו והמיליונים שבאו אחריה, מכונת בברור שחרור הקורא לחגיגה והודיה.
מר רוברט גודקינד:
דברי יתמקדו בייסודה של הקהילה, במיוחד בשנותיה הראשונות ובקשייה הרבים כמו גם בהישגיה הרבים, ובהתבגרותה של קהילה זו, בייחוד בחמישים ושש השנים מאז נולדה מדינת ישראל.
מר רוברט גודקינד:
ברצוני להדגיש גם את השינוי החשוב שבמעבר מחיים יהודיים באמריקה הקולוניאלית הבריטית להשתתפות מלאה בארצות הברית של אמריקה העצמאית זה לא מכבר.
מר רוברט גודקינד:
ההיסטוריה המוקדמת של הקהילה היהודית באמריקה, כך אני סבור, מסייעת להבין את הקהילה היהודית כיום.
מר רוברט גודקינד:
בהרבה מובנים, בין ראשוני המגיעים היהודים לאמריקה, קורבנות של קנאות דתית, היו גם קבוצות רבות של נוצרים אשר חיפשו חוף מבטחים על חופינו- קוויקרים בפנסילבניה, בפטיסטים בג'ורג'יה, קתולים במרילנד וצליינים פרוטסטנטים בניו אינגלנד.
מר רוברט גודקינד:
במשך המאה החמש עשרה, יהודים אשר חיו בחצי האי האיבירי, ספרד ופורטוגל, גורשו גירוש טרגי, וסבלו מרדיפות דתיות מרות.
מר רוברט גודקינד:
רבים טעו להאמין שהרדיפות כולן באו אל קיצן המר בשנת 1942 הגורלית, אך לא כך היה הדבר.
מר רוברט גודקינד:
ההטרדות האנטי יהודיות והאינקוויזיציה תחת חסותה של הכנסייה המשיכו עוד עשרות שנים, ובסופו של דבר הגיעו למושבה הפורטוגזית של רסיפה, בברזיל.
מר רוברט גודקינד:
בכל אופן, בעשרות השנים שלפני 1654, היתה רסיפה תחת שלטון הולנדי ונעשתה מרכז שוקק של תעשיית הסוכר בברזיל.
מר רוברט גודקינד:
על אף שהיתה קיימת בשנים הללו אפליה אנטי יהודית מצדם של ההולנדים, משכה העיר יהודים רבים.
מר רוברט גודקינד:
קרוב ל- 1654 כבשו הפורטוגזים את רסיפה מחדש, והביאו עמם את האינקוויזיציה הנוראית.
מר רוברט גודקינד:
שכחנו ש- 160 שנה לאחר גירוש ספרד, יהודים חיו עדיין תחת שלטון ספרדי או פורטוגזי, בפחד ברור מהאינקוויזיציה.
מר רוברט גודקינד:
כשהם חוששים מחיים במושבה הפורטוגזית של רסיפה, אולצו עשרים ושלושה יהודים לעשות את מה שלמרבה הצער, מהווה מציאות עגומה לאורך ההיסטוריה היהודית.
מר רוברט גודקינד:
הם נמלטו מבתיהם לארץ זרה ולא נודעת בחיפוש אחר חופש וביטחון.
מר רוברט גודקינד:
כיוון שידה הארוכה של האינקוויזיציה הפורטוגלית הגיעה אל מעבר האוקיינוס האטלנטי, עלו העשרים ושלושה על אוניה, והחלו במסע ארוך בים, כשהם מחפשים אחר חיים חדשים בארץ חדשה.
מר רוברט גודקינד:
ברגע הזה בהיסטוריה הכוחות הקולוניאליים האירופאים השונים- ספרד, פורטוגל, בריטניה, צרפת והולנד התחרו האחד בשני תוך שהם מקימים מושבות בצפון ודרום אמריקה.
מר רוברט גודקינד:
יהודי רסיפה, חלקם גם כבר פליטים מאירופה, הפליגו אל המושבה היחידה שהציעה תקווה אמיתית לביטחון והישרדות, המושבה ההולנדית ניו-אמסטרדם.
מר רוברט גודקינד:
סביר שעשרים ושלושה היהודים היו מודעים לכך שהחברה המסחרית אשר בסיסה בהולנד, ואשר כללה חברים יהודים, ייסדה ומימנה את המושבה בניו אמסטרדם.
מר רוברט גודקינד:
...
מר רוברט גודקינד:
מושבות של אומות נוצריות, צרפת, ספרד וכמובן פורטוגל, היו מחוץ לתחום.
מר רוברט גודקינד:
סביר כי גם המושבות הבריטיות לא נלקחו בחשבון כיוון שב- 1654 יהודים לא היו קיימים מבחינה משפטית באנגליה או במושבותיה.
מר רוברט גודקינד:
מעמדת היתרון שבהתבוננות לאחור, עשרים ושלושה היהודים האמיצים בחרו באפשרות הנבונה ביותר האפשרית- ניו אמסטרדם ההולנדית הפרוטסטנטית.
מר רוברט גודקינד:
אבל קבלת הפנים הראשונית במושבה זו, בה נפגשים נהרות ההדסון והאיסט, היתה רחוקה מלהיות נוחה או ידידותית.
מר רוברט גודקינד:
פטר סטויווסנט, מושל ניו אמסטרדם, לא רצה שהיהודים יתיישבו במושבה.
מר רוברט גודקינד:
אלא, שהחברים היהודים בבסיס חברת ההתיישבות בהולנד אילצו את סטויווסנט העוין להכניס את העשרים ושלושה.
מר רוברט גודקינד:
בהיבט מוכר נוסף של ההיסטוריה היהודית, נאלצו העשרים ושלושה להסכים כי הקהילה היהודית הזעירה לא תהווה מעמסה, כלכלית או אחרת, על החברה בכללותה.
מר רוברט גודקינד:
כבר מההתחלה שהו היהודים באמריקה על סמך רשות, ולא היו אזרחים מן השורה.
מר רוברט גודקינד:
נדרשו קרוב למאתיים שנות מאבק עז על מנת לשנות מצב זה.
מר רוברט גודקינד:
על אף שהיהודים הראשונים בניו אמסטרדם היו חופשיים מהאינקוויזיציה, סביר שהרגישו, הן באופן מילולי והן באופן ציורי, בסופה של הדרך היהודית.
מר רוברט גודקינד:
תחושה זו באה לידי ביטוי בשם החושפני שנתנו לבית הכנסת הראשון במה שהיום הוא ארצות הברית.
מר רוברט גודקינד:
במקום שמות קונבנציונאליים כמו בית ישראל, בני ישראל, ילדי ישראל או בית אל, המתיישבים הראשונים בחרו ב"שארית ישראל" (ובאנגלית – Remnants of Israel).
מר רוברט גודקינד:
במאה השנים האחרונות בניין הקהילה ממוקם ב- West 70th Street ו- Central Park West במנהטן.
מר רוברט גודקינד:
מייסדי הקהילה לא העלו על דעתם שהם היו חלוציה של מי שנהייתה אחר כך הקהילה היהודית הגדולה, העשירה והשופעת ביותר בתפוצות לאורך 3,500 שנה.
מר רוברט גודקינד:
עשרים ושלושה היהודים גם לא יכלו לדעת שעשר שנים בלבד לאחר הגעתם לניו אמסטרדם, יכבשו הבריטים את המושבה ויעניקו לה את שמה החדש, ניו יורק.
מר רוברט גודקינד:
היהודים במושבה הבריטית ניצבו אל מול קשיים מרתיעים, מפנים ומחוץ.
מר רוברט גודקינד:
מנהיגות רבנית היתה תמיד בעיה חמורה.
מר רוברט גודקינד:
היה זה רק במאה התשע עשרה שבית ספר רבני הוקם באופן רשמי באמריקה.
מר רוברט גודקינד:
בשנים הראשונות הללו לא היו ישיבות ולא היו די מורים מוסמכים לעברית, מנהיגים רוחניים, שוחטים, עורכי ברית מילה, חזנים ובעלי תפקידים אחרים הדרושים על מנת לקיים קהילה יהודית חזקה.
מר רוברט גודקינד:
בזמן שיהודים הגיעו למושבה ג'ורג'יה, רק ששה חודשים לאחר שנוסדה בתחילת המאה השבע עשרה, עדיין נותרו באמריקה כמה הגבלות אנטי יהודיות, הגבלות שעמדו על כנן עד המאה התשע עשרה.
מר רוברט גודקינד:
רוד איילנד, על אף המורשת הגאה של רוג'ר וויליאמס בדבר חופש דת, לא אפשרה ליהודים להצביע או להחזיק משרד בחירות עד 1843.
מר רוברט גודקינד:
כמו שהשם "שארית ישראל" משקף בעוצמה את ראיית המתיישבים הראשונים את העתיד, כך גם בנייתו של בית הכנסת המפורסם בניו פורט ברוד איילנד משקפת את הלך הרוח של היהודים באמריקה הקולוניאלית.
מר רוברט גודקינד:
אותו היום ב- 1763, בו הושלמה בנייתו של בית התפילה היהודי, אשר נודע כיום כבית הכנסת "טורו", הוא ציון דרך היסטורי לאומי.
מר רוברט גודקינד:
לעיתים קרובות נשכח שראשי הקהל שם התעקשו שבית הכנסת שלהם יכלול דלת סתרים אשר תוכל לאפשר בריחה מהירה במקרה של אלימות פיזית אנטי יהודית.
מר רוברט גודקינד:
כצעד סמלי של בטחון במקומם בחברה האמריקאית המתהווה, כיסו יהודי ניו פורט לצמיתות את דלת הסתרים.
מר רוברט גודקינד:
ימי הבריחה של יהודי אמריקה נגמרו.
מר רוברט גודקינד:
בעת מלחמת העצמאות ב- 1770 ו- 1780 הוערך מספרם של יהודי אמריקה ב- 3,000 איש מתוך אוכלוסייה כוללת של בערך שלושה מיליון אנשים, או כעשירית האחוז.
מר רוברט גודקינד:
קרוב ל- 130 שנים אחרי שפליטי רספיה הגיעו לניו אמסטרדם, יהודי אמריקה נתלו עדיין באירופה לתמיכה רוחנית ומתן תוקף דתי.
מר רוברט גודקינד:
חשוב לזכור שמראשיתם החיים היהודיים באמריקה התבססו על התנדבות, ושלא כמו קהילות אירופאיות רבות, ה"קהילה", שהיא ציבור מאוחד שמוענק לו לעתים קרובות אישור ממשלתי, מעולם לא התקיימה במושבות או בארצות הברית.
מר רוברט גודקינד:
לא שולם מס דתי קולקטיבי לממשלה, ולא הוקמו גטאות מסודרים בערי אמריקה.
מר רוברט גודקינד:
גם אין מידה אחת המתאימה לכל יהדות אמריקה.
מר רוברט גודקינד:
כשהיא רחוקה גיאוגרפית מקהילות יהודיות וותיקות יותר באירופה ובחלקים אחרים בעולם, שארית ישראל הזעירה צמחה באופן עצמאי, אם כי איטי.
מר רוברט גודקינד:
היקפה הלך וגדל בעקבות ההגירה היהודית אחרי 1848 והמהפכות הפוליטיות הכושלות באירופה, ובמיוחד אחרי 1882, כשמיליוני יהודים ממזרח אירופה הגיעו לאמריקה לאחר שברחו מאנטישמיות בחסות הממשלה, לרבות פוגרומים קטלניים.
מר רוברט גודקינד:
בהתאם לתיקון הראשון לחוקה האמריקאית המבטיח את הפרדתה של הכנסייה מהמדינה, ולאור ההיסטוריה, דת באמריקה היתה משוחררת מפיקוח הרשויות.
מר רוברט גודקינד:
על כן, גם החיים היהודיים היו משוחררים מפיקוח.
מר רוברט גודקינד:
ביטויי דת רבים, עקרונות ותיאוריות של איגודי עובדים, סוציאליזם, ציונות, יידיש, חילוניות ופוליטיקה פנימית, הן ליברלית והן קונסרבטיבית, כולם היו חלק מהתערובת היהודית אמריקאית.
מר רוברט גודקינד:
ההערכה היא כי קרוב ל- 70 אחוז משורשיהם של חברי הקהילה היהודית באמריקה של היום מצויים בגל ההגירה הגדול של אחרי 1882.
מר רוברט גודקינד:
בשנים האחרונות היתה הקהילה היהודית באמריקה עדה לעולים חדשים ממקומות כמו ברית המועצות לשעבר ואיראן.
מר רוברט גודקינד:
לבסוף, ההיסטוריה של הקהילה הצעירה שלנו מציעה כמה שיעורים שניתן ללמוד מהם, כשאנו חוגגים 350 שנה של חיים יהודיים בחלק זה של העולם.
מר רוברט גודקינד:
מההתחלה, ב- 1654, אולצו יהודים באמריקה לפתח את מוסדותיהם המשותפים בעצמם, על מנת להבטיח הישרדות.
מר רוברט גודקינד:
אף אדם ואף ממשלה לא עשו זאת עבורם.
מר רוברט גודקינד:
עלינו להצדיע לגברים ולנשים האמיצים האלו, אשר בעשורים המוקדמים הללו בחרו לשמור על חיים יהודיים באמריקה כמיעוט זעיר.
מר רוברט גודקינד:
הם הכירו בכך שהיהדות החדשה באמריקה זקוקה לבתי ספר משלה, לאיגודים של מתפללים, עיתונים, פרסומים, ספרי תפילה וצרכים אחרים של חיים יהודיים.
מר רוברט גודקינד:
אז, כמו עכשיו, נראו לעתים קרובות החיים היהודיים סדוקים, מפולגים, מבולבלים.
מר רוברט גודקינד:
אך למעשה, תוצאתו של אי הסדר לכאורה, היתה קהילה יהודית נמרצת, בריאה ויצירתית.
מר רוברט גודקינד:
מורשתה של הקהילה היהודית המוקדמת באמריקה היא שיהודי אמריקה צריכים לעשות זאת בעצמם.
מר רוברט גודקינד:
באופן טראגי, עובדה זו נעשתה ברורה אף יותר בעקבות השואה, כשמעיין היצירה היהודי, הבלתי רגיל, באירופה נהרס.
מר רוברט גודקינד:
כמו כן ברור כי לאחר חמישים ושש שנות עצמאות ישראלית, יהודי אמריקה אינם יכולים לראות במדינה היהודית האהובה והערוכה לקרב ממלאת מקום לזהות ולהמשכיות היהודית.
מר רוברט גודקינד:
עם זאת, לידתה של מדינת ישראל ב- 1948 שינתה את המפה עבור יהודי אמריקה.
מר רוברט גודקינד:
חזרתם של היהודים לריבונות וקבלת מעמד של מדינה שינו באופן מהותי את המשמעות של זהות יהודית אמריקאית ושל שייכות לעם היהודי.
מר רוברט גודקינד:
ללא ספק, מאז 1948 הקונצנזוס הפרו-ישראלי בתוך יהדות אמריקה נשמר, ומנהיגים יהודים באמריקה האמינו כי העדיפות העליונה היא חיזוק מערכת היחסים המיוחדת בין אמריקה וישראל.
מר רוברט גודקינד:
אלמלא התפקיד המיוחד של הקהילה היהודית באמריקה, המונהגת, לצד ארגונים לא ממשלתיים נוספים, על ידי הוועדה היהודית האמריקאית, קרוב לוודאי כי המדיניות האמריקאית בנוגע למזרח התיכון היתה דומה יותר לזו של הדמוקרטיות האירופאיות, ולא לידידות האמיצה הקיימת בין אמריקה וישראל, ואשר היתה דו-מפלגתית במשך למעלה מחמישים שנה.
מר רוברט גודקינד:
המנהיגות היהודית באמריקה מכירה כיום באחריותה העצומה להבטיח את תמיכתה של ארצות הברית בביטחונה ורווחתה של ישראל.
מר רוברט גודקינד:
היא יודעת שלשם הישרדותה של מדינה זו כפי שאנו מכירים אותה, הווטו של ארצות הברית במועצת הביטחון של האו"ם הוא הכרחי.
מר רוברט גודקינד:
ברחשי כבוד אטען כי יהדות אמריקה היא מקרה של יהדות תפוצות שאכן עבד.
מר רוברט גודקינד:
היא בנתה תרבות יהודית תוססת.
מר רוברט גודקינד:
היא ביססה את בטחונה בחברה האמריקאית ובעשורים האחרונים צמחה להיות בעלת אחריותה גלובלית.
מר רוברט גודקינד:
אף אחד לא יכול היה לצפות את כל זה ב- 1939, שלא לדבר על 1776.
מר רוברט גודקינד:
אבל האפשרות שאמריקה סיפקה ליהודים עומדת כמקרה לא רגיל, אפילו ממש יוצא דופן, של יהדות התפוצות.
מר רוברט גודקינד:
אף חברה בהיסטוריה של יהדות התפוצות לא קבלה בברכה את מעורבותם של היהודים כמו אמריקה.
מר רוברט גודקינד:
עובדה זו ראויה לכשעצמה לחגיגה שכן יהדות אמריקה וישראל פועלות יחדיו לחיזוק הקולקטיב של העם היהודי.
מר רוברט גודקינד:
כשאנשים חושבים על ההיסטוריה של היהודים הם חושבים על רדיפה, גירוש, טרגדיה, רצח המוני ועתה גם טרור.
מר רוברט גודקינד:
ההיסטוריה היהודית באמריקה, במיוחד זו של מאתיים השנים האחרונות, מאפשרת לנו לחקור כיצד שגשגו יהודים בחברה חופשית ופלורליסטית בה הכנסייה והמדינה נפרדות זו מזו, והדת היא עניין של בחירה חופשית מוחלטת.
מר רוברט גודקינד:
אם ישנו נושא מרכזי בהיסטוריה היהודית באמריקה, זה הוא הסיפור של כיצד יהדות וחיים יהודיים שונו על ידי חופש.
מר רוברט גודקינד:
בהיאמר הדברים הללו, אנו גם צריכים להתבונן באופן ביקורתי על האג'נדה הלא גמורה של יהדות אמריקה.
מר רוברט גודקינד:
יש לנו בעיות רציניות רבות של התבוללות ונישואים מעורבים ואין בנמצא פתרונות ברורים.
מר רוברט גודקינד:
אנו צריכים להפוך את ההשכלה היהודית לסימן ההיכר של האתוס היהודי האמריקאי.
מר רוברט גודקינד:
אנו צריכים לחזק את הקשר היהודי אמריקאי למדינת ישראל ולעם היהודי.
מר רוברט גודקינד:
חשוב מכך, עלינו להיאבק בחוסר העניין שרווח לגבי נושאים הקשורים ליהודים, ואשר יוביל לחוסר עניין בנושאים הנוגעים לישראל.
מר רוברט גודקינד:
שנית, עלינו להיות ריאליים ולהכיר בכך שהשנים האחרונות במיוחד לא היו שנים טובות בהיסטוריה היהודית.
מר רוברט גודקינד:
איומים על הישרדותה של היהדות קיימים בכל העולם.
מר רוברט גודקינד:
יהודים אמריקאיים, בהיותם אזרחים אקטיביים במעצמת העל העולמית, חייבים לקחת אחריות, לצד ישראל, על רווחתו של העם היהודי בעולם כולו.
מר רוברט גודקינד:
הוועדה היהודית אמריקאית מחוייבת להשתתף באופן אקטיבי בשימורן של 350 שנים של היסטוריה יהודית באמריקה.
מר רוברט גודקינד:
בעשותנו כן הכרנו בצורך שלנו לאשר מחדש את הכבוד לצדק, חירות, שוויון ופלורליזם, בזכותם אמריקה היא חוף מבטחים עבורנו ועבור האמריקאים כולם, את התחייבותנו לתמוך בתפקידה של אמריקה כלוחמת למען חופש ודמוקרטיה בחרבי העולם כולו, את חובתנו להכיר בהישגיה של יהדות אמריקה בשלוש וחצי המאות שחלפו ולהקדיש את עצמנו למשימות המונחות לפנינו במאה הבאה, ובכך שעלינו להודות על שהתאפשר לנו להגיע ליום השנה הזה.
מר רוברט גודקינד:
ארגון חגיגות ה- 350 הוא איחוד של ארגונים אמריקאיים יהודיים, לרבות הוועדה היהודית אמריקאית.
מר רוברט גודקינד:
הוא מנוהל על ידי נשיא הוועדה לשעבר, רוב ריבקין.
מר רוברט גודקינד:
הארגון עומד בראש האירועים המציינים את חשיבותם של 350 שנות חיים יהודיים בצפון אמריקה.
מר רוברט גודקינד:
הארגון טבע מדליון, שהצגתי ליושב ראש ריבלין כנציג הכנסת ממש לפני פתיחת מושב זה.
מר רוברט גודקינד:
על מדליון זה טבועה בצדו האחד ההצהרה "הכריזו על חופש במדינה כולה" באנגלית ובעברית, השורה באה מספר "ויקרא" ומתייחסת לחג היובל.
מר רוברט גודקינד:
השורה מופיעה גם על פעמון החירות בפילדלפייה.
מר רוברט גודקינד:
בצדו השני של המטבע מוטבעת מובאה ממכתבו של הנשיא וושינגטון מ- 1970, לפני מגילת הזכויות, לבית הכנסת "טורו" בניו פורט, רוד איילנד, עליו דיברתי לפני כמה דקות, בו הוא מצהיר שלמרבה המזל ממשלת ארצות הברית אינה נותנת אישור לקנאות עיוורת ויד לרדיפות.
מר רוברט גודקינד:
אני מציג את המדליון לכנסת ישראל בשם ארגון חגיגות ה- 350, כסמל לשיתוף בין שתי הקהילות היהודיות המשמעותיות ביותר בעולם וכהבטחה שאנו, יהודי אמריקה, נמשיך להכיר באחריותנו כלפי ביטחונן ורווחתן של ישראל ושל יהדות העולם, ונמשיך לפעול על פיה.
מר רוברט גודקינד:
תודה רבה.
קולט אביטל:
בטרם אעביר את המיקרופון לאחד מעמיתי, הייתי רוצה בראש ובראשונה לציין כי נמצא עמנו חבר כנסת מתן וילנאי, שהצטרף אלינו זה עתה, חברת כנסת גילה גמליאל אשר בדיוק הגיעה ותצטרף אלינו.
קולט אביטל:
הרשו גם לברך שני אנשים הנמצאים באולם ואשר אני חבה להם כבוד מיוחד.
קולט אביטל:
אחד מהם הוא ראלף גולדמן, מנהיג מוכר וחשוב מאוד בקהילה היהודית באמריקה, וחברי ממשרד החוץ אפי בן מתיתיהו, אשר היה עמי בעת ששהיתי בניו יורק ואשר היה בזמנו הקונסול הכללי בסידני, אוסטרליה.
קולט אביטל:
ברצוני להזמין עתה את חבר כנסת יולי אדלשטיין לומר כמה מילים.
יולי יואל אדלשטיין:
תודה לך הגברת יושבת הראש, עמיתים יקרים, אורחים נכבדים וחברים.
יולי יואל אדלשטיין:
ראשית, אני מתנצל מראש על התנהגותי המאוד לא מנומסת.
יולי יואל אדלשטיין:
אך יעיד יושב ראש הכנסת כי עלי לצאת בהקדם לפגישה אליה אני מאחר.
יולי יואל אדלשטיין:
אתחיל בהערה אשר דווקא אינה מתאימה ביום זה.
יולי יואל אדלשטיין:
עלי להודות שכשאני מדבר עם עמיתים מקבילים, פרלמנטרים ממדינות אחרות, קבוצות או משלחות המגיעות אל הכנסת, אני מתחיל תמיד באמירה כי "אתם מבקרים בכנסת ביום מיוחד מאוד".
יולי יואל אדלשטיין:
זה הוא ביטוי שתמיד בטוח להתחיל אתו.
יולי יואל אדלשטיין:
היום הזה מעט שונה.
יולי יואל אדלשטיין:
מה נשתנה?
יולי יואל אדלשטיין:
יום זה הוא באמת יום מיוחד, ואני סבור שההחלטה אותה אנו עומדים לקבל תהדהד במשך שנים רבות מאוד בתוך ישראל ומחוצה לה.
יולי יואל אדלשטיין:
שאלוהים יעזור לנו לקבל את ההחלטה הנכונה.
יולי יואל אדלשטיין:
הנקודה השניה היא שאנו כיהודים בישראל – אתם יודעים קיימים ניסיונות של מספר מלומדים, בעיקר סוציולוגים, להוכיח שישראלים שונים מיהודים.
יולי יואל אדלשטיין:
לי דווקא יש הוכחה שאיננו שונים.
יולי יואל אדלשטיין:
צרותינו שלנו אינן מספיקות.
יולי יואל אדלשטיין:
אספר סיפור שקרה באמת – אתמול נכנסתי אל חנות המכולת הקרובה והבחנתי במודעה גדולה על הדלת- "רפובליקנים בחוץ לארץ, בבקשה שימו לב כי ההצבעה מתקיימת במקום זה וזה" וכו'.
יולי יואל אדלשטיין:
כך, אני מניח, שאנו פעילים מאוד בבחירות האמריקאיות.