GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבאיי זאודה:
מה זה, בואו נמרח עכשיו, נחלק ציונים, אבל בינתיים אנחנו מאבדים.
קולט אביטל:
סליחה, אני יכולה לשאול אותך שאלה.
קולט אביטל:
כיוון שאנחנו שמענו בזמנו גם מראש העיר קריית מלאכי, אתם יכולים לתת לנו איזשהו מושג כמה מקרי התאבדות יש בתוך הקהילה?
אבאיי זאודה:
זה הרבה מאוד.
אבאיי זאודה:
גם המשטרה יכולה להעיד, הם יגידו את האמת על השולחן מה קורה ברחובות לגבי בני-הנוער של יוצאי אתיופיה, בפרט שכונת קריית משה.
אבאיי זאודה:
יש שוטטות, ילדים אין להם תעסוקה.
אבאיי זאודה:
חברים, אם הממסד בא לתפור לנו חליפה מה מתאים לך לאכול, קודם כל תשאל אותי מה מתאים לי ותשאל אותי מה הבעיה שלי ואחר-כך אנחנו נמצא את התרופה ביחד.
קולט אביטל:
אבל בדרך כלל שואלים גם אתכם, אז זאת ההזדמנות שאתם תגידו.
אבאיי זאודה:
אני אומר את זה.
קולט אביטל:
מה אתם חושבים שניתן לעשות?
אבאיי זאודה:
מה אנחנו חושבים שניתן לעשות.
אבאיי זאודה:
אל"ף, אנחנו כולנו צריכים לצאת ולהגיד את הבעיות על השולחן.
אבאיי זאודה:
אנחנו כפעילים או בני העדה מעלים את הבעיות האמיתיות, זו הבעיה שלי, אני בא ממנה, ובאים ממשרדי ממשלה או הגופים שפועלים בתוך השכונות, בתוך הקהילה, אומרים: "הכל בסדר, הכל בסדר".
אבאיי זאודה:
זאת אומרת, אנחנו מסיקים מסקנה שיש פשוט מגמתי, פשוט כל אחד דואג לכסא שלו ולא על הבעיה שישנה בשכונה.
קולט אביטל:
או-קיי, אני כרגע לא באה להגן על אף אחד פה.
קולט אביטל:
כל אחד מנסה להגיד שנעשים דברים וגם נעשים.
קולט אביטל:
מה שאני מבקשת ממך תגיד לי מה לפי דעתך נחוץ, אפשר, ניתן לעשות עוד היום כדי להילחם בתופעה הזו.
אבאיי זאודה:
אנחנו כפעילי שכונה הכנו תכנית, הגשנו תכנית לרשות המקומית.
אבאיי זאודה:
אנחנו גם את התכנית הזאת פיקססנו לפה, איתרנו את הבעיה, גם הצענו פתרון.
אבאיי זאודה:
אחד הפתרונות שלגבי בני-הנוער לבנות תכניות למניעת אלכוהול, למצוא להם מקומות עבודה, למצוא בית-ספר שהם יכולים להעביר את הזמן שלהם בזמן החופשי.
אבאיי זאודה:
ולשבת גם לטפל בשורש הבעיה.
אבאיי זאודה:
שורש הבעיה גם ההורים.
אבאיי זאודה:
ההורים מבחינת הקליטה לא נקלטו נכון.
אבאיי זאודה:
זאת אומרת, אם אתה בא ושם רק קוסמטיקה ואתה לא מטפל בשורש הבעיה לא תיפתר.
אבאיי זאודה:
לכן אנחנו הצענו תכנית שגם המשטרה וגם העירייה, גם כל מי שיש לו יד בשכונה – שיהיה מגויס יחד התושבים ויעשה.
אבאיי זאודה:
אנחנו כתושבים קמנו ואמרנו, התגייסנו, או-קיי, אנחנו רוצים עכשיו.
קולט אביטל:
למי העברתם את התכנית הזו?
אבאיי זאודה:
לעיריית רחובות וגם למשרד ראש-הממשלה, הועבר לכולם.
אבאיי זאודה:
זאת אומרת, לאף אחד לא מזיז.
אבאיי זאודה:
אני אתן דוגמה, לעיריית רחובות כשהעברנו את התכנית, החליטו ב-18.4.2005 שצריכים להיכנס משטרה בתוך השכונה יחד עם ניידת.
אבאיי זאודה:
ואמרו, ב1- במאי תיכנס כל התכנית.
אבאיי זאודה:
עד עכשיו כל מה שדיברנו הכל באוויר.
אבאיי זאודה:
כי לדבר ולהשמיע את זה כאן, אבל גם מעשים.
אבאיי זאודה:
אני דיברתי אתמול עם מנכ"ל העירייה, אני אומר לו: "תשמע, התחייבתם, אנחנו ישבנו אתכם, הגשנו תכנית, אתם התחייבתם, שלושה שוטרים אתם קולטים ומכניסים ניידת ב1- למאי, מה קורה?".
אבאיי זאודה:
הוא אומר לי: "אין לי מאה אלף ש"ח להכניס שוטרים".
אבאיי זאודה:
זו התשובה, אז אמרתי לו: "מה, זו הבעיה של קריית משה, עכשיו בא ומורח".
אבאיי זאודה:
ההתייחסות של אותם הגופים, המערכת שעובדת, היא אטומה, היא לא מדברת את האמת.
אבאיי זאודה:
אז לכן אנחנו רוצים לבוא ולדבר את האמת.
אבאיי זאודה:
לכן גם הגשנו תכנית שמפורטת 13 סעיפים, מה צריך לעשות, מה הבעיה.
קולט אביטל:
אפשר לקבל העתק מהתכנית.
אבאיי זאודה:
כן, שלחנו את זה גם.
דב אוחיון:
מה שאני רוצה להגיד, כלומר אבאיי למעשה הלך בעיני, פנה לציר המרכזי כשאת שואלת מה הפתרונות של הדברים.
דב אוחיון:
וזה בהחלט מה שנקרא שיתוף התושבים.
דב אוחיון:
אני במערכת של קריית משה לפחות, אני חושב שהרבה מאוד גופים, הרבה מאוד מערכות, הרבה מאוד תקציבים זורמים.
דב אוחיון:
אחת מהנקודות החשובות ביותר זה בהחלט שיתוף הפעילים בעניין הזה.
דב אוחיון:
עכשיו רותי ענבר, שהיא מנהלת המוקד או מנהלת המנהלת, תפרט לאחר מכן, אבל אני לפחות אבאיי שלמשל בתחום של המוקד קליטה שאנחנו מפעילים שזה חלק מהתקציבים, זה לא כולם, אז יש שיתוף שלו אפילו אישית, של אבאיי, נכון?
אבאיי זאודה:
לא, אני לא.
אבאיי זאודה:
משרד הקליטה הוא הצהיר שהוא נכנס ברמה עירונית, הוא פועל בשכונה לא רק בקריית משה, על הנייר על הפרוטוקול, יש מוקד קליטה בעיר רחובות.
אבאיי זאודה:
אין מוקד קליטה בעיר רחובות.
דב אוחיון:
לא, אני מדבר על קריית משה.
אבאיי זאודה:
אין.
אבאיי זאודה:
גם על-פי החלטת משרד הקליטה שכל מנהלי המוקדים יהיו אתיופיים.
אבאיי זאודה:
ובעירייה תפרו מישהו אחר שלא אתיופי.
דב אוחיון:
אני באמת אשלים ב-60 שניות את מה שרציתי להגיד.
דב אוחיון:
לפחות ברמה של המשרד אנחנו מזרימים, מבחינה היקפית, תקציביים שלנו רק למוקד בסביבות כ-700 אלף ש"ח בשנה.
דב אוחיון:
אנחנו כמוקד, כלומר, בתחום שאני מופקד עליו.
דב אוחיון:
מעבר לזה נוספים תקציבים.
מירלה גל:
הנקודה העיקרית לצורך העניין, הועלתה כאן טענה שאי שיתוף בני-העדה ועל הנקודה הזו אני מבקשת שתתייחס.
מירלה גל:
הדברים הם שונים לחלוטין.
דב אוחיון:
לפחות ברמה הזאת איך שאנחנו מכירים את העניין, אנחנו רוצים את השיתוף של הפעילים.
דב אוחיון:
וסליחה, אבאיי, שאני מאוד מעריך דרך אגב, כנציג הקהילה וכן נציג השכונה, יושב גם בוועדה הזאת שמחליטה לאן הולכים התקציבים.
מירלה גל:
למעלה מ-50 אחוז מהאנשים הם יוצאי העדה.
מירלה גל:
סגן ראש המוקד יוצא העדה.
דב אוחיון:
מעבר לנושא הזה אני אגיד עוד משפט.
דב אוחיון:
יש הרבה מאוד דברים, מה שנקרא, תהליכים, כלומר שבפירוש אנחנו לא יכולים לראות את ההתקדמות שלהם בתחום ובתחום התעסוקה, מה שנקרא, מהיום למחר.
דב אוחיון:
ולכן מה שרציתי להגיד שבנושא הזה, מוכרח, חייב להיות שיתוף פעולה של בני-הקהילה.
דב אוחיון:
לגבי רחובות הועלתה פה טענה שמנהלת המוקד היא לא מבני הקהילה, זה נכון, רותי ענבר היא לא בת הקהילה, היא נבחרה גם מה שנקרא כמנהלת.
דב אוחיון:
יחד עם זאת זה המוקד היחיד איפה שיש לנו שני מנהלים והסגן שלה שזה דוד שיושב פה, הוא חלק מהמערך של הקליטה שלנו והוא ממומן גם כן בתחום של עובד קליטה.
קולט אביטל:
אני לא רוצה שהדיון הזה יתמקד בעניינים בירוקרטיים.
קולט אביטל:
של מי הראש ומי הסגן ומי כמה יש לנו מוקדים.
קולט אביטל:
אני פשוט מנסה פעם אחת יחד עם אנשים כאן, כי אני חשה שהנושא הזה הולך ותופח.
קולט אביטל:
אנחנו מנסים טיפה להבין מה הסיבות, מה התסכולים, מה ניתן לעשות עוד.
קולט אביטל:
עכשיו אני מבקש ממך בלי צעקות אימים.
איינאו סנבטו:
אני במקצועי עיתונאי, אני עוסק מדי פעם כותב לכל מיני עיתונים.
איינאו סנבטו:
שכונת קריית משה, מהווה תעודת עניות למשרד הקליטה ועיריית רחובות נכשלה טוטאלית בקליטת עולי אתיופיה.
איינאו סנבטו:
למה אני מתכוון.
איינאו סנבטו:
אם יש החלטות ממשליות, אני מצפה שהממשלה אם החליטה היא תבצע את ההחלטות שלה.
איינאו סנבטו:
לא ייתכן עיריית שלא מזמינה את הקהילה האתיופית.
איינאו סנבטו:
אנחנו הפכנו להיות מקור הגיוס של כסף שמה.
איינאו סנבטו:
כסף, המצוקה של הקהילה הפך להיות לחם והחמאה של ארגונים, מוקד קליטה, פדרציה, כל מיני ארגונים.
איינאו סנבטו:
תגיד לי, המצב מתקתק, הנער הזה שהתאבד אני לימדתי שנה וחצי.
איינאו סנבטו:
אף אחד לא התייחס אליו, ישב כל הזמן במתנ"ס.
איינאו סנבטו:
מה לעשות, אם בן-אדם בא בגישה ואתה אומר, אני בוא אלמד אתכם ולא בא בגישה בוא נלמד אחד מהשני – אז הטיפול הוא כישלון.
איינאו סנבטו:
לכן עיריית רחובות, גם ראש העיר נכשל.
איינאו סנבטו:
האנשים האלה פשוט מטייחים את הבעיות, מנסים ללטף אותם במלים, המלים האלו כבר נמאס לנו.
איינאו סנבטו:
לכן אני מציע קודם כל לפני הכל, אני מאוד לך שהזמנת אותנו.
איינאו סנבטו:
סוף סוף אנשים מתייחסים אלינו שגם אנחנו נהיה שותפים בוועדה.
איינאו סנבטו:
ברחובות מה קורה – מחליטים כל מיני החלטות בדלתות סגורות, אחר-כך אומרים, בואו תהיו בפרוטוקול.
איינאו סנבטו:
זה מה שקורה ברחובות.
איינאו סנבטו:
הנה חבר מועצת העיר עיריית רחובות, מחזיק תיק הקליטה, והיא סגנית ראש העיר.
איינאו סנבטו:
אבאיי הציע תכנית להקים מדור עולים מאתיופיה בעלות תקציב של 370 אלף ש"ח – העירייה לא מוכנה.
איינאו סנבטו:
למה – זה סוגר את העצמאות של גיוס כסף.
איינאו סנבטו:
אם רוצים מוקד קליטה, אם רוצים מנהלת שכונתית – העירייה היא גוף שלא מאמינה בקהילה, אי אפשר להצליח.
איינאו סנבטו:
לכן אני אומר, אני מציע קודם כל תסתכלו אלינו כבני-אדם.
איינאו סנבטו:
אנחנו שחורים, אני יהודי שחור גאה, לא מתבייש בצבע שלי.
איינאו סנבטו:
אם אנשים לא מאמינים שגם השחור יכול לנהל מאבקים וגם לנהל גוף – אז זה הכישלון.
איינאו סנבטו:
קודם כל צריך לדעת שהאדם שעומד מולך הוא גם בן-אדם בעל יכולת כמוך.
מאיר יצחקי:
אני תושב העיר משנת 1987.
מאיר יצחקי:
אני תושב השכונה, אבל תושב העיר מבטן ולידה.
מאיר יצחקי:
את העיר הזו אני מכיר אותה טוב מאוד.
מאיר יצחקי:
השכונה הזו עברה שנים מאוד קשות והשכונה הזו הצליחה להשתקם בשיקום שכונות הראשון והיא היתה שכונה לתפארת.
מאיר יצחקי:
אלא מה – שהביאו את העלייה החדש ואף אחד, אני מאוד מצטער, אף אחד לא התייחס אליהם ברצינות ואף אחד לא לקח אותם כמו שצריך את העניינים לידיים.
מאיר יצחקי:
צריכים לזכור, משרד הקליטה, רבותיי, אנחנו תושבים ותיקים, אנחנו קולטים.
מאיר יצחקי:
לנו יש בעיות שלנו, זה לא רק התושבים העולים, זה גם הותיקים.
מאיר יצחקי:
אנחנו באותה צלחת עם אותן בעיות.
מאיר יצחקי:
כשמדברים על בעיות נוער – זה לא רק נוער אתיופי.
מאיר יצחקי:
אתם מחפשים אינטגרציה – יש אינטגרציה בקריית משה.
מאיר יצחקי:
האינטגרציה לא מתבטאת בנוער במובן החיובי אלא במובן השלילי.
מאיר יצחקי:
שני המפרשים האלה הם הולכים ביחד למטה.
מאיר יצחקי:
גם הילדים שלי כילדים ותיקים.
קולט אביטל:
את האבחנה הזאת לצערנו אנחנו חלק מאתנו שותפים לה, השאלה היא מה גורם לזה לפי דעתך.
מאיר יצחקי:
מה שגורם לזה זה התכניות לדעתי, התכניות הקיימות הן לא מצליחות.
מאיר יצחקי:
צריך אולי לשבת ולדון מחדש על איזה תכניות, לווסת את התקציבים מחדש.
מאיר יצחקי:
צריך לשתף פעולה את התושבים ולא לבוא ולומר לתושבים, שתכנית נכשלת או שאין תקציב לדבר מסוים, "אין תקציב, זה מה שאתם בחרתם".
מאיר יצחקי:
זו לא תשובה.
מאיר יצחקי:
אני מאוד מצטער התשובה הזו לא מקובלת עלי לבוא ולומר לי כאיש מקצוע, שביקש ממני לשבת אתו, לשתף אתו דעה ואחרי כן לבוא ולומר לי, בכישלון, "זה מה שאתה בחרת".
מאיר יצחקי:
משמע, אני עשיתי מה שאתה אמרת, אז איפה טעית עד עכשיו כאיש מקצוע.
מאיר יצחקי:
הכי חשוב, אני רוצה לומר התושבים בשכונה הזו אנשים מאוד חמים, מאוד רוצים, הם מבקשים וזועקים לעזרה.
מאיר יצחקי:
אין מצד לא מהרשות המקומית שהיא יושבת ודנה ואומרת, מחר בבוקר ועברו 30 יום ובתוך ה-30 יום האלה ישבנו עוד פעם ועוד פעם דיברו דיונים ובאו עשו לנו הצגת תכלית של מועצת העיר בשכונת קריית משה.
מאיר יצחקי:
ואני מאוד מצטער כלום לא יצא משם חוץ מדיבורים וברבורים.
מאיר יצחקי:
אז אני מבקש, הרשות המקומית מדברת, היא לא מבצעת, נקודה.
מאיר יצחקי:
היא צריכה להיות הרשות המבצעת, היא לא מבצעת.
מאיר יצחקי:
תנו לנו, התושבים, תנו לנו להרגיש, אנחנו רוצים להשפיע במהלכים האמיתיים ולא שבן-אדם יחבוש חמישה כובעים והוא יחליט על-ידי כובע אחד או כובע אחר כל פעם הוא יכסה פינה אחרת.
מאיר יצחקי:
חבר'ה, אנחנו צריכים טיפול יסודי ורציני.
מאיר יצחקי:
אם זה לא יקרה – לא יקרה.
גדי יברקן:
אני סטודנט למשפטים.
גדי יברקן:
אני באתי לכאן לומר דברים מאוד חשובים שנוגעים לי וכואבים לי ומסתבר שבאתי לחינם.
גדי יברקן:
אמורים לשבת פה חברי ועדה.
קולט אביטל:
יושבים.
גדי יברקן:
אני רוצה להקריא את השמות שיושבים פה על הדף.
דנה גורדון:
זה לא רלוונטי.
גדי יברקן:
בבקשה אפשר לקבל רשימה רלוונטית.
קולט אביטל:
יושב-ראש הכנסת מאוד ישמח אם תעשה את זה, אבל אנחנו נפסח על זה.
גדי יברקן:
זה טיוח.
גדי יברקן:
זה מה שעושים כל הזמן.
גדי יברקן:
אם בכנסת ישראל, בבית המחוקקים לא מכבדים.
קולט אביטל:
זאת ישיבה שלא מן המנין בשעה שבדרך-כלל אין דיון, חברי-הכנסת נמצאים במקום אחר.
קולט אביטל:
בגלל דחיפות העניין החלטנו לקיים את הדיון.
גדי יברקן:
מה יותר חשוב, שלשום ולפני חג, חצי שנה, אנחנו באים לדבר על הילדים האלה ועל המצוקות שבאים לפתור אותם.
גדי יברקן:
ואף אחד לא פה, איפה הם?
דנה גורדון:
תדבר אל יושב-ראש הוועדה.
גדי יברקן:
אין בעיה, בסדר, אנחנו רגילים לזה ואני אמשיך לומר את דבריי.
גדי יברקן:
עכשיו בנושא שדיברתי אני אזכור את הפינה הזאת, רק לתשומת לבכם.
גדי יברקן:
עכשיו לגבי הקהילה, בשכונת קרית משה מפורסמת יותר מהעיר רחובות.
גדי יברקן:
אם ישאלו אותי בזכות מה מכירים את רחובות, פעם הכירו אותה בגלל מכון ויצמן ובגלל האוניברסיטה שיש שמה.
גדי יברקן:
היום מכירים אותה בזכות קרית משה.
גדי יברקן:
יש בעיות יום יום, העיתונות והתקשורת מגיעה והיא מסקרת את המקרים הקשים.
גדי יברקן:
אני יכול לומר שגם בני הקהילה ברובם הצליחו ואם היא מדברת על הצלחות, אני רוצה לומר, אני אומר בצנעה, אני השתחררתי מהצבא בדרגת סגן, השתחררתי בשביל לא לקטוע את ההתקדמות שלי, אבל מה יש קהילה שאני שייך אליה, שאני בן העדה, שאם אני ממשיך להתקדם בדרגות שלי.
גדי יברקן:
זאת אומרת, שאני אוהב רק את הצלחת שלי ולא עוזר לקרובי המשפחה ולחברים, כך אי אפשר להצליח.
גדי יברקן:
ברגע שבן אדם מצליח נשאר בקהילה ונשאר לטפל ברובו בהתנדבות.
גדי יברקן:
אני מגיל 16 מתנדב בקהילה כמו רובם פה.
קולט אביטל:
גדי, אנחנו מעריכים את זה.
קולט אביטל:
אבל כיוון שכך תגיד לנו בבקשה.
גדי יברקן:
הפתרון שהציע חבר המועצה אבאיי בעיריית רחובות הציע לעירייה, אני זוכר את גב' מרה שמחזיקה תיק בעירייה, 370 אלף ש"ח הוציאה מתוך התקציב של קריית משה.
גדי יברקן:
111 מיליון ש"ח בשכונה אחת.
גדי יברקן:
מתוך התקציב הזה חבר המועצה הציע להקים מדור קליטה לעולי אתיופיה בתוך משרד הקליטה.
גדי יברקן:
הגב' התנגדה בעיתון "גל-גפן".
גדי יברקן:
את העיתון אני אשמח גבירתי להביא לך.
קולט אביטל:
ברצינות, האם אתה חושב שעל-ידי זה שתקימו מדור קליטה ב-375 אלף, משרד הקליטה מוציא הרבה יותר כסף.
גדי יברקן:
אני בטוח.
קולט אביטל:
זה מה שיפתור את הבעיה?
גדי יברקן:
זה ההתחלה.
גדי יברקן:
זה בשביל להתחיל משהו, את לא באה 200 ק"מ לפני שאת הולכת צעד.
קולט אביטל:
מה יעשה המדור הזה ובאיזה סוג בעיות הוא יטפל שאחרים לא טיפלו קודם?
גדי יברקן:
המדור הזה קודם כל היה אמור להוות מוקד קליטה לחברים, לבני הקהילה ברחובות.
גדי יברקן:
קודם כל גיבוש חברתי שיש להם כתובת, שיש להם לאיפה ללכת.
גדי יברקן:
בתוך המדור אנחנו נקים, חיפוש עבודות.
קולט אביטל:
המנכ"לית אומרת שיש.
גדי יברקן:
חינוך לילדים.
גדי יברקן:
מה יש, תצייני לי בבקשה.
מירלה גל:
יש מוקד קליטה.
גדי יברקן:
גבירתי, אם יש, בבקשה תשימי את זה על השולחן לגברת ולטלוויזיה, תציגי לנו אותו.
גדי יברקן:
יש תכנית?
מירלה גל:
אני אומרת, יש מוקד קליטה שהתחיל כמוקד שכונתי.
גדי יברקן:
מה נעשה?
גדי יברקן:
דוגמה אחת.
מירלה גל:
אנחנו התחלנו עם מוקדי קליטה בשכונות.
מירלה גל:
השנה הרחבנו, הכפלנו את מספר המוקדים והפכו אותם למוקדים עירוניים.
מאיר יצחקי:
הכל על הנייר.
מירלה גל:
הכל על הנייר והכל פרסונלי.
נגיסט מנגשה:
אני מנהלת פרוייקט הלאומי של עולי אתיופיה.
נגיסט מנגשה:
לצערי הרב אנחנו התכנסנו שיש אירוע כזה וזה קשה.
נגיסט מנגשה:
זה מפגש מאוד אמוציונלי, כולנו באנו עם איזה.
נגיסט מנגשה:
והמקרה שקרה הוא תופעה, אנחנו דוחים אותו טוטאלית.
נגיסט מנגשה:
אנחנו לא רוצים שיידבק בעולי אתיופיה.
נגיסט מנגשה:
בעיה של סמים, עבריינות זה בעיה חברתית קשה של החברה הישראלית.
נגיסט מנגשה:
לצערי הרב אנחנו חלק ממנה והיום אנחנו יושבים כאן.
נגיסט מנגשה:
אני רוצה להחזיר בחזרה את הדיון לנושא של נוער.
נגיסט מנגשה:
בעיה והתופעה של נוער במצבי סיכון ונוער מנותק היא בעיה הכי קשה בקרב יוצאי אתיופיה.
נגיסט מנגשה:
יש קשיים רבים, יש הרבה מאוד נערים, לצערי, שגם משתמשים בסמים, גם יש שימוש באלכוהול ויש עבריינות נוער.
נגיסט מנגשה:
הנה, המשטרה מדווחת כל שנה יש עלייה מתמדת בפשיעה של בני-נוער שאנחנו מפענחים ושומעים מהמשטרה, מה הילדים גונבים בסך-הכל, איזה מן פשיעה הם עושים?
נגיסט מנגשה:
דברים בסיסיים לצרכים שלהם ולא באמת פריצה או גניבה של דבר בשביל לפגוע.
נגיסט מנגשה:
אני רוצה לרדת לרחובות היום האישיו כאן.
נגיסט מנגשה:
התקציבים שקיימים ברחובות הם לא מעטים.
נגיסט מנגשה:
אם זכור לי נכון מהמיפויים שנעשו בסוף 2004 והנתונים שיש לנו, רק מגיוס הכספים וארגונים וולונטריים יש 4.1 או 4.2 מיליון דולר לרחובות.
נגיסט מנגשה:
סליחה אם טעיתי, אני הבאתי את המסמכים קשה לי להציג כאן, אני רוצה להגיד, לא מושקע מעט כסף במקום הזה ולא חסר כסף להשקיע במקום הזה.
נגיסט מנגשה:
השאלה במה משקיעים.
נגיסט מנגשה:
איזה שינויים מביאים בהשקעה הזאת.
נגיסט מנגשה:
אני אומרת ברחל בתך הקטנה, פרוייקט לאומי לא מופעל ברחובות בגלל שיש אל"ף, ג'וינט, מגיל לידה עד גיל 18, יש חינוך והכנה לבגרויות.
נגיסט מנגשה:
שתי תוכניות נותרו לנו, להקים מרכז.
קולט אביטל:
אנחנו לא דנים כרגע על הפרוייקט.
נגיסט מנגשה:
אני רוצה להקים את המרכז הזה, לנערים במצבי סיכון ומנותקים.
נגיסט מנגשה:
לא קיבלנו מקום, שבוע שעבר ביום שלישי נציגי העדה היינו במשרד של ראש העירייה לקבל את המקום בדחיפות להקים מרכז סיוע לאותם נערים.
נגיסט מנגשה:
היה מקסימום רציני לקבל את המקום הזה.
נגיסט מנגשה:
לא יכולנו לפתוח את המקום, התקבלה החלטה שבוע שעבר ועדיין לא קיבלנו סיכוי לתפור, להלביש תוכן למרכז הזה.
קולט אביטל:
אני פשוט מבקשת לדעת, היו לנו פה לא מעט דיונים על תכניות שישנן של נוער בסיכון.
קולט אביטל:
כמה פרוייקטים כאלה פועלים ברחובות וכמה פרוייקטים מופעלים בשכונות שבהן הקבוצה הקריטית זקוקה להן.
מרה קנבל:
יש לכלל נוער ויש לנוער מהעדה האתיופית.
מרה קנבל:
ואולי את תציגי מה שקורה בקרית משה, כי אני רוצה ברשותך.
קולט אביטל:
ואני גם מבקשת לדעת אם יש מוקד, אני מבקשת לדעת מי אחראי על המוקד ואיפה המוקד.
קולט אביטל:
אתם טוענים שיש מוקד, בואו נשמע איפה המוקד הזה.
מרה קנבל:
אז המוקד נמצא בקרית משה.
מרה קנבל:
מוקד לקליטה העדה האתיופית נמצא בקרית משה בשכונה.
קולט אביטל:
בשכונה, איפה, אני רוצה ללכת.
רותי ענבר:
רחוב אושרוב 11.
קולט אביטל:
ומי עומד בראשו?
רותי ענבר:
אני עומדת בראשו וסגני זה דוד אלעזר.
קולט אביטל:
כמה תכניות ישנן?
מירלה גל:
המוקד משותף לרשות העירונית ולמשרד הקליטה.
מרה קנבל:
אני רק רוצה להתייחס לנושא ראש העיר.
מרה קנבל:
אני חושבת שראש העיר מעורב ומטפל ומתייחס לנושא של העדה, ופה יושב חבר-מועצה.
מרה קנבל:
ואני חושבת שאבאיי, אתה יכול להגיד עד כמה ראש העיר מעורב ואכפתי וכואב את הבעיה.
אבאיי זאודה:
הוא רק בדיבור.
אבאיי זאודה:
אנחנו מבקשים לשפץ את כיתות בבית-ספר, לא מסוגלים להשקיע כסף.
אבאיי זאודה:
משרד החינוך מתנה, תשפצו את הבית-ספר כדי שבית-הספר שנסגר לפני שלוש שנים, ייפתח.
אבאיי זאודה:
העירייה אומרת לא, אני לא משפצת.
מרה קנבל:
בית-הספר נסגר מאותם הסיבות שאתם סגרתם את בית-הספר, בוא נשים את הדברים במקום.
אבאיי זאודה:
לפני שלוש שנים נסגר, אז מה.
אבאיי זאודה:
נשאר אותו מצב.
מרה קנבל:
סליחה, הגיע באמת האפשרות לפתוח את בית-הספר.
אבאיי זאודה:
אבל איך?
אבאיי זאודה:
הזמן משחק לרעתנו.
מרה קנבל:
אבאיי, מה שנאמר על בית-הספר, כיתה א' כיתה אחת שאמורה להיפתח בספטמבר השנה.
מרה קנבל:
ורוצים לעשות את הכיתה הכי טובה, הכי יפה בעיר.
אבאיי זאודה:
מתי?
אבאיי זאודה:
בספטמבר?
אבאיי זאודה:
אני שואל מתי?
מרה קנבל:
אבאיי, אתה בדיוק יודע ואתה ישבת לפני כמה ימים.
אבאיי זאודה:
אבל אתמול דיברתי, ריבונו של עולם, דיברתי עם איילה אתמול.
קולט אביטל:
לכל אחד מאתנו יש תסכולים ויש רגשות ולא יכול להיות דיון כזה בלי תסכולים, כי אם לא היו תסכולים – לא היו כל הבעיות שישנן.
קולט אביטל:
אני רק מבקשת יש דיון, באתם מרחוק, אנחנו רוצים להבין את הבעיה ואנחנו רוצים להבין מה לא הולך ומה אנחנו צריכים לדרוש מהמשרדים לעשות עוד.
קולט אביטל:
אז מאוד מבקשת לשתף פעולה וכשמישהו מדבר, אנא, תנו לדבר כפי שאנחנו נתנו לכם לדבר.
קולט אביטל:
אלה כללי המשחק, או-קיי.
קולט אביטל:
תסיימי בבקשה ואחרייך ידבר חבר-הכנסת איוב קרא.
קולט אביטל:
כולם ידברו, ושאני אשאר פה עד הערב, כולם ידברו.
מרה קנבל:
בנושא של מחלקת הקליטה מה שנאמר פה, אז מחלקת קליטה עירונית קיימת כבר משנת 1989 ואבאיי פנה וביקש לפתוח עוד מחלקת קליטה.
מרה קנבל:
אמרנו שאין דבר כזה שברשות יהיו כמה מחלקות.
מרה קנבל:
יכולה להיות מחלקה אחת ונאמר, תציגו שישבו במחלקה ויעשו את העבודה, יקבלו אנשים יעשו מה שאתם חושבים לעשות ולא להתחיל מכסף ורק כסף יפתור את הבעיה.
מרה קנבל:
אלא פשוט תבואו למחלקה, שבו, תקבלו קהל, תגידו מה טוב ומה רע, אולי מזה אנחנו נבנה את המערך באמת הדרוש.
איינאו סנבטו:
בהתנדבות, למה בהתנדבות.
מרה קנבל:
אני סגנית ראש-העירייה בהתנדבות כבר שבע שנים.
איוב קרא:
גבירתי היושבת-ראש, אורחים נכבדים.
איוב קרא:
אני באתי למרות שאני לא חבר הוועדה כי אני שונא קיפוח מסוג כלשהו.
איוב קרא:
וכשאני שומע על אזרח בכלל שהוא מקופח – אני מתייצב לידו ולצורך העניין אני גם שחור בהיקפי, אין לי בעיה עם זה.
איוב קרא:
ואני מתבייש, אני לא יהודי, אבל אני מתבייש כאשר אני רואה אנשים שעברו חוויות קשות של קיפוח מאיפה שהם באו וממשיכים אתם את הקיפוח הזה.
איוב קרא:
יכול להיות שהביקורת שלהם בצדק ויכול להיות שלא.
איוב קרא:
האזרח הפשוט הוא לא מבין את הבירוקרטיה וכל מה שיש מסביב ומה שמעניין אותו זה להגיע לנחלה ולאווירה טובה, הוא ומשפחתו.
איוב קרא:
אני יודע כמה שסבלו כי אני הייתי עצמי באתיופיה ואני יכול להגיד לך שהאווירה שפה, זה רק לדעתי, כבר הייתי בכמה דיונים, אני מעריך שאם המגמה תימשך ככה כמו שהיא עכשיו בתוך הציבור הזה, עלול להיות מצב שאנחנו נכה על חטא יום אחד.
קולט אביטל:
אנחנו כבר מכים על חטא.
קולט אביטל:
לא צריך לחכות שיהיה יותר גרוע.
איוב קרא:
אבל אני מעריך שתגבר הסכנה והקיצוניות ומישהו יצטרך לתת דין על כך.
קולט אביטל:
אין פה קיצוניות, יש פה מצוקה.
איוב קרא:
מצוקה.
איוב קרא:
אני אומר, הקיצוניות של הביקורת כלפי הממסד וכך היו בהרבה מקומות.
איוב קרא:
אני מסתובב בעולם ואני חושב שזה סימפטום שעלול להתפתח.
איוב קרא:
אני חבר הקואליציה וכל דבר שקשור לאתיופים וכל מה שקשור לשכבות חלשות ומגזרים חלשים, אנחנו רואים את זה לאורך ולרוחב.
איוב קרא:
יש קיפוח של המגזרים הללו, אבל אני בקטע שלהם, בגלל השוני שלהם, הייתי קורא לממשלה בסיכום הדיון, לעשות כל דבר שלא ירגישו, כי מי שרוצה את עצמו כמו שונה ואת שומעת את זה, לפחות כלפיו שיהיה אפליה ותיקון נקודתי.
קולט אביטל:
הם לא שונים, הם רואים את עצמם כחלק מאתנו והם רוצים שאחרים לא יסתכלו עליהם כשונים.
איוב קרא:
נכון, אז בשביל שהוא לא, מה שקרה ואני מבין אותו, אז צריך טיפול נקודתי וגם אפליה מתקנת מעל ומעבר לכל פרופורציה במגזרים אחרים.
איוב קרא:
זאת דעתי ולכן בידייך ההמלצות ובידייך האפשרויות לפנות לממשלה.
איוב קרא:
אני חושב שכל פניה או כל המלצה שתהיה פה, כולל אם יהיה צורך להזמין דיון מיוחד עם ראש העיר ועם כל מי שצריך להשפיע בסוגייה הזאת, אני חושב טוב נעשה כדי, חס וחלילה לא יקרה מצב שהאנשים הללו יצאו לרחובות ויהיה אפרטהייד מסוג חדש פה.
איוב קרא:
אפרטהייד מסוג חדש באזור אחר וזה חשוב לעשות כמה שיותר מהר.
קולט אביטל:
חבר-הכנסת קרא, אתה לא שותף לדיונים לעתים קרובות של הוועדה הזאת ואני מעריכה שאתה בא.
קולט אביטל:
אבל אני רוצה כדי שהדבר יהיה ברור לפרוטוקול, אין פה אפליה, לא קיימת אפליה.
קולט אביטל:
אני אינני מדברת בשם הממשלה, אני חושבת שיש השקעות, אני חושבת שיש הרבה רצון טוב, אני חושבת שמשרד הקליטה ומשרדים אחרים משקיעים יותר מאשר משקיעים בקבוצות אוכלוסייה אחרת.
קולט אביטל:
אבל אני חושבת שיש כשלים, אני חושבת שאולי חלק מהתקציבים מוצעים ולא בודקים את האפקטיביות.
קולט אביטל:
אני חושבת שאם אתה מסתכל על תוצאות ואם היית בא לכל אורך הדרך, היית רואה שכשמשקיעים באמת כמו שצריך בחינוך – התוצאות הן מצוינות ויש הצלחות מאוד גדולות.
קולט אביטל:
ולכן אנחנו התכנסנו לא כדי לדבר על אפליה, לא כדי לתת פה לאנשים תחושה שאנחנו עוסקים באפרטהייד.
קולט אביטל:
אני חושבת שאף אחד בחברה הישראלית, אני מציעה לכולנו להיות מאוד זהירים בעניין הזה.
קולט אביטל:
כמו שאני לא רוצה שתהיה סטיגמה על הקהילה האתיופית, אני לא רוצה שמישהו יבוא ויגיד שיש לנו יחס של האפרטהייד פה.
קולט אביטל:
זה לא נכון ואני לא חושבת שזה מוצדק.
איוב קרא:
הסימפטומים יוצאים פה.
קולט אביטל:
אני לא חושבת שזאת הבעיה.
קולט אביטל:
אני חושבת שהבעיה שכולנו מתלבטים היא ברמת חוסר ההצלחות בטיפולים בחלק מהאוכלוסייה.
קולט אביטל:
וכיוון שאנחנו לא רוצים שהדבר הזה ילך הלאה והכדור הזה יתדרדר, כולנו זועקים פה לראות מה ניתן לעשות יותר טוב.
קולט אביטל:
זאת האמת ואני ככה חשה אותה.
רותי ענבר:
אני מנהלת את מוקד הקליטה שהתחיל בקרית משה.
רותי ענבר:
לשאלתך הוא נמצא ברחוב אושרוב 11 ברחובות.
רותי ענבר:
ביחד אתי מנהל את זה דוד שיושב כאן כסגני.
רותי ענבר:
והמוקד הזה הורחב עכשיו להיות מוקד עירוני ולא רק שכונתי.
רותי ענבר:
כמה הערות לגבי זה, פשוט לגבי הנושא של הבנה.
רותי ענבר:
מוקד הקליטה רק בשנה האחרונה, דוד מתעסק יותר בקטע של הקשר עם התושבים, עם האנשים ואני יותר בקטע של ארגון התקציבים.
רותי ענבר:
שהעבודה הזו נעשית במשותף.
רותי ענבר:
ונעשית במשותף עם נציגי העדה שהם חברים בוועדת ההיגוי.
רותי ענבר:
רק מינואר עד השנה, מי שלא יודע איפה מוקד הקליטה, פנו 1,113 איש בני העדה האתיופית למוקד הקליטה שנמצא ברחוב אושרוב 13.
רותי ענבר:
את הפניות קיבל דוד, כך שאני מאמינה.
רותי ענבר:
182 פניות היו בקשר לנושא של תעסוקת גברים; 381 פניות בקשר לתעסוקת נשים; 100 איש פנו לקורסי הכשרה מקצועית.
רותי ענבר:
300 איש פנו בפניות כלליות של רווחה, ביטוח לאומי וכו'.
רותי ענבר:
ו-150 פניות היו ל"טבקה", אני שמחה שגדי לומד משפטים, אנחנו מפתחים אצלנו, יש לנו שירות מעולה של עמותת "טבקה" שנותנים שירות בהתנדבות לבני העדה, שירות של עורך-דין.
קולט אביטל:
בכמה אתם מטפלים באופן יזום חוץ מאשר אתם מקבלים פניות, כמה אתם מטפלים באופן יזום במצוקות של בני הנוער.
רותי ענבר:
ברשותך אני עכשיו אענה לך.
רותי ענבר:
התכניות שלנו ואני יכולה לדבר על מוקד הקליטה ואני יכול לדבר על תכניות של קרית משה בכלל, כי אני גם מתכללת את סך-הכל התכניות.
רותי ענבר:
סיפא הדברים שלך לאחרונה היה בנושא של החינוך.
רותי ענבר:
ואת צודקת מאוד, מירב ההשקעה כפי שנקבעה בסדר עדיפות משותף היה על צמצום פערי למידה.
רותי ענבר:
יושבת כאן דפנה לב מנהלת המחוז, בידיה גם מספר נתונים.
רותי ענבר:
יש לנו נתונים מדויקים כאן שאני יכולה להשאיר אותם.
רותי ענבר:
על ההשקעות הרבות ואת דיברת על הנושא האם יש בקרה על איכות התכניות והתוצאות.
רותי ענבר:
הן תוצאות מצוינות בנושא החינוך החל מגני-הילדים ועד הבגרות כולל תכנית לבגרות.
קולט אביטל:
אז אם הפרוייקט כל-כך טוב, הכל כל-כך נהדר.
רותי ענבר:
לא, לא, סליחה, לא אמרתי שהכל טוב.
רותי ענבר:
גבירתי, לא אמרתי שהכל כל-כך טוב.
רותי ענבר:
אני נותנת כרגע נתונים על החלקים הנורמטיביים של האוכלוסייה.
רותי ענבר:
אני נותנת כאן נתונים על הטיפול לטווח ארוך בדברים.
רותי ענבר:
לא אמרתי שאין לנו בעיות ומיד אני אגיע לבעיות.
קולט אביטל:
רק אני מבקשת להצטמצם.
רותי ענבר:
או-קיי, אז אני באמת אצמצם מאוד.
רותי ענבר:
כדי לסבר את האוזן לגבי נושא של מוקד הקליטה.
רותי ענבר:
אחד הדברים שעושה מוקד הקליטה הוא לזהות את הנקודות שאין להן מענה מגורמים אחרים ולגורמים האלה להיכנס.
רותי ענבר:
רק בתקציב 2005, פרט למועדון קשישים, כל התכניות שלנו הלכו לנושא נוער.
רותי ענבר:
גבירתי, לנושא מניעה בנוער, לא טיפול.
רותי ענבר:
את מתייחסת לטיפול, אני אתייחס גם לזה.
רותי ענבר:
אבל כדי שהילדים לא יגיעו לבעיה שזקוקים לטיפול, אנחנו משקיעים הרבה מאוד.
רותי ענבר:
אל"ף, כמו שאמרתי, בחינוך.
רותי ענבר:
בי"ת, בפעילות אחר-הצהרים בנושא של מניעה.
רותי ענבר:
אני יכולה להשאיר כאן את החומר שנקבע ביחד, בני העדה מבקרים, דוד מבקר בכל התכניות.
רותי ענבר:
יש לנו כל חודש דיווח כתוב על מצב התכניות.
רותי ענבר:
אז זה דבר אחד.
איינאו סנבטו:
למה רק דוד.
רותי ענבר:
מה לעשות שהוא מבקר בתכניות.
איינאו סנבטו:
את מפחידה אותו גם.
רותי ענבר:
הא, אני מפחידה אותו.
רותי ענבר:
שמעתי שהפחידו להגיע לכאן.
רותי ענבר:
איינאו, באמת אתה לא שותף בתהליכים כי אתה לא תושב קרית משה.
איינאו סנבטו:
אני שותף לבעיות.