GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי קטן: ההתנדבות היא במהותם של הארגונים הוולונטריים, משום שהיא מסמנת את הרצון של האנשים לפעול, לתרום למען החברה בלי עשיית רווחים, והיא גם נותנת לארגונים הוולונטריים את האופי המיוחד שלהם.
יוסי קטן: תכונה נוספת, וזה קשור לדברים שאמרתי קודם, זה שהארגונים הוולונטריים תורמים לשני דברים.
יוסי קטן: אולי המושגים האלה לא ידועים לכולכם, אני קצת אסביר אותם.
יוסי קטן: הארגונים הוולונטריים הם הלשד, חוט השדרה של מה שאנחנו קוראים "החברה האזרחית", כלומר, אותן התארגנויות של אזרחים שאינן בגדר התארגנות מדיניתית, בדרך כלל זאת גם לא התארגנות פוליטית, אלא התארגנות של אזרחים על מנת לענות על צרכים שלהם ולענות על צרכים אחרים.
יוסי קטן: בדרך כלל החברה האזרחית גם ניצבת מול המדינה, במובן החיובי של המילה, והיא לכן גם מהווה את חוט השדרה של הדמוקרטיה, של פעילות ומעורבות אזרחית של אזרחים שבאה מלמטה ואינה נכפית ואני מוכוונת מלמעלה.
יוסי קטן: מושג נוסף, שהוא חיוני מאוד בהקשר הזה הוא המושג של "הון חברתי", ואני אסביר בכמה מילים למה אני מתכוון.
יוסי קטן: אנחנו מדברים בדרך כלל על הון כלכלי, כסף שיש לאנשים.
יוסי קטן: היום מאוד מעריכים את זה בחברה שלנו.
יוסי קטן: מדברים על הון אנושי, שזה מיומנויות, כישורים.
יוסי קטן: הון חברתי זה בעצם האמון ההדדי בין האנשים, רצון של אנשים לעזור אחד לשני, רצון של אנשים לסייע, ליצור קשרים הדדיים, והארגונים הוולונטריים הם הגורם המרכזי שמטפח את ההון החברתי, וההון החברתי הוא בסיס לקיום של יחסים חברתיים, לפיתוח שירותים חברתיים, לפיתוח הזדהות וסולידריות חברתית.
יוסי קטן: אולי גורם נוסף, שהוזכר פה קודם, שהממשלה תעביר, תתמוך, בארגונים הוולונטריים.
יוסי קטן: אחד הדברים הבסיסיים שצריכים לחייב ארגונים וולונטריים, שיהיו להם גם מקורות קיום עצמאיים, שהם לא יהיו תלויים רק בממשלה.
יוסי קטן: בגלל התכונות שציינתי קודם, לארגונים וולונטריים יש היכולת לגייס תרומות לגייס קרנות, לגייס משאבים, שהם לא רק משאבים ממשלתיים, כי משאבים ממשלתיים יש בהם, במקרים לא מעטים, גם מגבלות, וארגונים וולונטריים מסוגלים לעשות זאת.
יוסי קטן: אלה התכונות של ארגונים וולונטריים, שנותנים להם את הייחוד, את התפקיד המיוחד בחברה שלנו.
יוסי קטן: אני מקווה, ואין לי מספיק זמן להיכנס לזה, שהתכונות של ארגונים וולונטריים, בגלל הסביבה היום, שהיא סביבה תחרותית, סביבה כלכלית, סביבה עם אוריינטציה עסקית, שהיא משפיעה מאוד על הלך הרוח, שהסממנים שלה, שמנוגדים לרוח של הארגונים הוולונטריים, לא יחדרו לתוכם ולא ישחקו את התכונות המיוחדות שלהם.
יוסי קטן: דווקא בעידן שלנו, של נסיגת המדינה מהרבה מחויבויות שיש לה, ואני אומר את זה בצער, לארגונים הוולונטריים יש תפקיד ייחודי, בגלל התכונות שציינתי, והם צריכים להקפיד לשמור על התכונות האלה.
יוסי קטן: יכולתי להמשיך ולדבר, אבל הזמן לוחץ.
יוסי קטן: תודה רבה.
קולט אביטל: ראשון הדוברים מצד הארגונים הוא ודין בלומין, שמייצג ארגון "אחד פלוס אחד", שזאת התאחדות נוער וצעירים עולים, והוא ידבר על מניעת הידרדרות ובניית מנהיגות.
ודים בלומין: תודה רבה.
ודים בלומין: בוקר טוב.
ודים בלומין: אני מנכ"ל של "אחד פלוס אחד", התאחדות נוער וצעירים עולים.
ודים בלומין: "אחד פלוס אחד" הוא הארגון היחיד של נוער וצעירים שצמח מתוך הקהילה.
ודים בלומין: "אחד פלוס אחד" הוא ארגון ארצי שפעל במרוצת השנים ממעלות ועד באר-שבע, מקרית-ארבע ועד רמת-גן.
ודים בלומין: אני מניח שמרבית הנוכחים כאן מכירים את העשייה שלנו, ולכן אני אבקש לנצל את הבמה הזאת היום לשני דברים.
ודים בלומין: לשתף אתכם, אולי שוב, במשנה החינוכית והחברתית שלנו, ולו בזעיר אנפין, ולספר לכם על שני פרויקטים חדשים שלנו.
ודים בלומין: לפני כן אני רוצה להודות ליושבת-ראש הוועדה, לחברי הכנסת, לוועדה, למשרד הקליטה, במיוחד לנציגי המשרד שנוכחים כאן, ולברך על היוזמה, וכמובן על הארגון, לדנה גורדון, שאפילו עכשיו ממשיכה ומתרוצצת.
ודים בלומין: הפרויקט הראשון בהקשר של עלייה כמנוע לצמיחה בישראל הוא פרויקט יזמים עולים.
ודים בלומין: יזמים עולים הוא פרויקט אשר מצליח, בכלים של העצמה כלכלית ויזמות עסקית, להביא להסתגלותם של בני נוער עולים בסיכון.
ודים בלומין: ויותר מזה, הוא מניח תשתית יציבה להשתלבותם של בני נוער בחיי הכלכלה, החברה והתרבות בישראל.
ודים בלומין: נדמה לי שדווקא בפורום הזה אין צורך להרחיב לגבי הקשיים הכלכליים שעמם מתמודדים בני הנוער ומשפחותיהם, לא כל שכן הבעיות החברתיות והתרבותיות שלהם.
ודים בלומין: ומכאן, נדמה לי, ברור באיזה אופן יזמים עולים הם למעשה מכלול מענים משולב, ייחודי וחדשני למדי, שבא לענות בדיוק לצרכים הללו.
ודים בלומין: המיזם הזה הוא פרי של שיתוף פעולה משולש בינינו לבין המשרד לקליטת העלייה לבין אחד הארגונים המובילים בארץ בתחום של החינוך ליזמות עסקית לבני נוער.
ודים בלומין: "עולים על הקו" הוא שמו של הפרויקט השני שרציתי לספר לכם עליו.
ודים בלומין: זו יוזמה משותפת של "אחד פלוס אחד" ושל המשרד לקליטת העלייה, והיא כוללת הפעלה של קו חם לנוער עולה בסיכון, במצבי משבר ובמצוקה, שיופעל על-ידי בני נוער עולים, ולצדו אתר אינטרנט אינטר אקטיבי, שגם הוא יתופעל ויתוחזק בסופו של דבר על-ידי בני נוער עולים, וכל זה בהחלט בחזקת מנוף לקליטת העלייה.
ודים בלומין: הקו המנחה והמשותף לשני הפרויקטים החדשים האלה, כמו גם לפרויקטים הוותיקים, הוא מודל ההתערבות הייחודי של "אחד פלוס אחד" - קליטה פעילה.
ודים בלומין: כיום יש טיפוס חדש של אוכלוסיית יעד שלנו, והמאפיינים החדשים האלה לא עולים בהכרח בקנה אחד עם שיטות העבודה שהיו נהוגות אפילו לפני חמש שנים, הם מצריכים התמודדות אחרת עם הצרכים ועם המאפיינים החדשים והשונים, ומכאן הצורך במציאת פתרונות חדשים ויצירתיים ובדפוסים חדשים של קליטה.
ודים בלומין: ב"אחד פלוס אחד" לא מאמינים בקליטה פסיבית, אנחנו מאמינים בתוכניות אקטיביות, ומכאן שמו של המודל "קליטה פעילה".
ודים בלומין: הקליטה הפעילה שלנו מאפשרת לבני נוער להיות מעורבים ופעילים, היא מחזקת אותם דרך העשייה שלהם, באמצעות העצמה, בין כלכלית ובין חברתית.
ודים בלומין: היא רואה במצוקה סימפטום של ניכור, של בלבול זהויות, של חוסר שייכות, ומתמודדת עם כל אלה באמצעות כלים של מעורבות חברתית מעשית, בדרך של עשייה קהילתית, ואם תרצו, טיפוח מנהיגות של ממש.
ודים בלומין: יש כאן ניסיון לחבר שני קצוות מקוטבים לכאורה, בין הסיכון והניכור מצד אחד, והעשייה והמעורבות הקהילתית והחברתית מצד שני.
ודים בלומין: שייכות דרך מעורבות, זו הסיסמה שלנו.
ודים בלומין: ואני מאמין שההצלחות שלנו בשטח מדברות בעד עצמן.
קולט אביטל: היינו צריכים עכשיו להציג את ארגון "פידל", אבל הם לא הגיעו, לגבי פרויקט המגשרים.
קולט אביטל: יכול להיות שהם יגיעו יותר מאוחר.
קולט אביטל: אני קוראת לנחליאל דיסון להציג את התאחדויות העולים.
נחליאל דיסון: מכובדי, ברגעים אלה נמצאת הנהגת מדינת ישראל, הכוללת את ראש הממשלה, שר האוצר והשרה לקליטת העלייה, בנמל התעופה בן-גוריון, בטקס קבלת הפנים למאות עולים חדשים שהגיעו מארצות-הברית ומקנדה, בסיוע ארגון "נפש בנפש", הסוכנות היהודית והמשרד לקליטת העלייה.
נחליאל דיסון: אנו מקדמים בברכה ובחום את העולים החדשים ואת הארגונים הפועלים לעידוד העלייה לישראל.
נחליאל דיסון: בהכרזת העצמאות של מדינת ישראל נאמר: "המדינה היהודית בארץ-ישראל תפתח לרווחה את שערי המולדת לכל יהודי".
נחליאל דיסון: וברגעים אלה מקוימים הדברים כלשונם.
נחליאל דיסון: אבל, וזו השאלה אותה אנחנו, ארגוני העולים, שואלים את ראש הממשלה והשרים: האם נתתם את הדעת על המשך קליטתם של העולים שאותם אתם מחבקים כרגע?
נחליאל דיסון: האם שאלתם את עצמכם לרגע האם החיוך שעל פניהם יישמר גם לאחר שבוע, חודש או שנה, כאשר ייאלצו להתמודד כמעט לבד מול הקשיים בכל תחום בחייהם?
נחליאל דיסון: האם תהיו מוכנים להגיד לנו מה אתם עושים למען אותם עולים לאחר שוך תרועת הפסטיבלים?
נחליאל דיסון: אנחנו במועצת ארגוני העולים, המאגדת בתוכה 26 ארגונים, יודעים שלאחר קבלת הפנים החמימה והחגיגית משתרר קול דממה דקה, ואילו העולים החדשים נאלצים להתמודד ביום-יום עם קשיי השפה, הביורוקרטיה, פערי התרבות, מבלי לקבל עזרה כמעט – כשהם מחפשים עבודה, מי עוזר להם?
נחליאל דיסון: כשהם צריכים להגיש טפסים, מי מסייע?
נחליאל דיסון: כשהם הולכים לצבא, מי תומך בהם?
נחליאל דיסון: מי מסייע להם בשמירה על כבודם במעבר הקשה כל כך לארץ חדשה?
נחליאל דיסון: כאן אנחנו נכנסים לתמונה, ואת התמונה ננסה להציג כאן היום מתוך הפרויקטים שיוזמים ומבצעים הארגונים במועצת ארגוני העולים.
נחליאל דיסון: ברגע שיסתיימו הפסטיבלים, והתקשורת תעבור לנושא הבא, יישארו העולים עם שאלות רבות בלתי פתורות.
נחליאל דיסון: עם השאלות האלה הם באים אלינו, והשאלות נשאלות בכל השפות, מאתיופית ורוסית דרך הונגרית, גרמנית, צרפתית, ספרדית ואנגלית.
נחליאל דיסון: העולים מעוניינים לא רק באוזן שומעת את שפתם, אלא בעיקר בלב שומע.
נחליאל דיסון: ארגוני העולים עם אלפי המתנדבים, שבעצמם היו עולים, כרגע הם ותיקים ומנוסים, יחד עם אנשי הצוות המקצועי, עושים לילות כימים לתת לעולים סיוע וכתף תומכת.
נחליאל דיסון: אנו מכירים בחשיבות הממסד בקליטת העלייה, אך לדעתנו לא נעשה די.
נחליאל דיסון: אנחנו מבצעים את העבודה היומיומית הקשה באהבה, אבל זקוקים לעזרה ותמיכה של הממשלה ושריה, הכנסת, וכן המוסדות לקליטת העלייה.
נחליאל דיסון: תמיכה בארגוני העולים והמתנדבים היא תמיכה מאוד יעילה לעידוד העלייה.
נחליאל דיסון: אנו מבקשים להכיר בחשיבות ארגוני העולים המתנדבים ולתרגם את ההכרה הזאת לשיתוף פעולה פורה ולתקציבים מספקים.
נחליאל דיסון: אנו, הפועלים למען הארץ המובטחת ולמען הבאים בשעריה, מבקשים שנהיה לא רק הארץ המבטיחה, אלא גם הארץ המקיימת, הפותחת שעריה לעולים וגם דואגת להם מעבר לשער.
נחליאל דיסון: אני רוצה להציג את הפרויקטים שלנו.
נחליאל דיסון: נקרא למימי לאופר מהמגבית היהודית המאוחדת של בריטניה להציג את הפרויקט הראשון.
נחליאל דיסון: בבקשה.
נחליאל דיסון: הפרויקט הוא בנושא קבוצות תמיכה לצעירים באזור המרכז.
מימי לאופר: בוקר טוב לכולם.
מימי לאופר: אני לא יודעת מי מכם ניסה לקנות ביקיני בחנות מרכזית בתל-אביב, אבל תאמינו לי זאת פעולה לא פשוטה ולא קלה לשום אדם.
מימי לאופר: עכשיו תדמיינו לעצמכם את עצמכם בתור עולה חדשה מאנגליה, אוסטרליה, סקנדינביה, ניו-זילנד, שנכנסת לתא ההלבשה, מתחילה למדוד את הביקיני, והמוכרת דוחפת את ראשה לתוך תא ההלבשה ושואלת אותה אם הכול בסדר.
מימי לאופר: העולה החדשה המסכנה הזאת, דבר ראשון שהיא תעשה זה, לברוח מהחנות הזאת, ותישבע שבחיים היא לא קונה ביקיני בתל-אביב.
מימי לאופר: אנחנו מדברים כאן כל הזמן על נושא השימור.
מימי לאופר: אנחנו עובדים ומשקיעים המון כסף בנושא העלייה, אך מה קורה אחרי שהאופוריה הראשונית של העולים הללו, שעברו את האולפן והיו בקיבוץ, או באיזו חממה, מסתיימת, והם שוכרים דירה באזור המרכז ומנסים להתחיל לחיות את החיים שלהם כאזרחים במדינת ישראל?
מימי לאופר: נוכחנו לגלות במגבית בריטניה שיש תופעה גורפת של העולים, כשהם מתמודדים מול פערי תרבות מאוד קשים, אם זה בן-אדם שנדחק מולם בסופר או בתור לבנק, והם מרגישים שהם מתמודדים עם זה לבד.
מימי לאופר: מסתבר שכל העולים, כמכנה משותף, עוברים אותה תופעה.
מימי לאופר: לכן פיתחנו פרויקט שקוראים לו "contact groups", ומה שקורה בתוכנית הזאת, שרצה כבר ארבע שנים, שאנחנו מגבשים קבוצה של בין עשרה ל-15 נוכחים, בגילאים בין 20 ל-40, שעובדים יחד עם פסיכולוגית תעסוקתית על כל הנושאים הקשורים להלם תרבות, הגישה לתרבות בארץ, עורכים סימולציות, מעלים בעיות, משתפים אחד את השני, יש המון הומור, המון צחוק, ובעזרת ההתגברות על הבעיות הפסיכולוגיות, אישיות, תרבותיות בארץ, אנחנו משמרים את העולה.
מימי לאופר: יש נטייה לחשוב שהעולים מהמערב, העלייה קלה להם יותר, הם באים ממקום קרוב, יש להם בדרך כלל כסף, יש להם השכלה – זה לא נכון.
מימי לאופר: מאחר שהם באים ממקום קרוב, גם הרבה יותר קל להם לחזור.
מימי לאופר: חבל שנשקיע את כל הכסף בעלייה, ואחרי שנה או שנתיים, מאחר שקל להם לחזור, ולא טיפלנו בהם, הם יקומו ויעזבו.
מימי לאופר: אחד הנושאים שאנחנו מטפלים בהם זה השימור הזה, הטיפוח אחרי העלייה.
מימי לאופר: בדרך כלל, העולים מחליטים להגיע לארץ כי הם רוצים לחיות כאן.
מימי לאופר: בהתחלה יש איזו אופוריה, ולאחר זמן מסוים יש שפל, יש ירידה בתחושות האישיות שלהם, כי הם מתמודדים עם דברים שאנחנו, הישראלים, העולים הוותיקים, כבר לא מודעים להם.
מימי לאופר: הפרויקט הוא סדנה בת חודש, ארבעה מפגשים בחודש, עם פסיכולוגית תעסוקתית שעובדת אתם, החל מהמפגש החברתי, כלה במעבר של סימולציות.
מימי לאופר: היא מדברת אתם על בעיות פערי התרבות, היא מלמדת אותם כיצד להתמודד עם בעיות מסוימות, ויש לזה המשכיות.
מימי לאופר: יש מפגשים של בוגרים, יש מפגשים עם בוגרים מתוכניות קודמות.
מימי לאופר: לפי הפידבקים שקיבלנו, התוכניות הללו עובדות ושומרות על העולים.
מימי לאופר: תודה.
נחליאל דיסון: תודה למימי.
נחליאל דיסון: נבקש מרות קאופמן, מהפדרציה הציונית דרום-אפריקה (ישראל), לספר על תמיכה בתעשייה ביתית, לעולים חדשים כמובן.
רות קאופמן: חברים מכובדים, גבירותי ורבותי, 70 שנה של עלייה מאפריקה הדרומית תרמה למדינה בתחומים רבים, כגון ביטחון, בנקאות, רפואה, נדל"ן, הן בסקטור הציבורי והן בסקטור הפרטי.
רות קאופמן: עקב השפל הכלכלי שהשאיר לא מעט עולים מובטלים החליט צוות "תלפד", הפדרציה הציונית דרום-אפריקה (ישראל), להקים פרויקט חדש.
רות קאופמן: מטרת הפרויקט היא לעזור לעולים למצוא דרך חלופית להתפרנס.
רות קאופמן: "תלפד" לקחה על עצמה להזמין עולים בעלי כישורי יצירה ועבודות יד, על מנת שיוכלו להציג את יצירותיהם, ועל-ידי כך לעודד אותם לקדם את מכירותיהם בגיבוי מלא של "תלפד".
רות קאופמן: המטרה לעזור לאנשים לעזור לעצמם.
רות קאופמן: הפרויקט משווק באמצעות ירידים ואירועים למיניהם, שמאפשרים ליצרנים להציג את אוצרותיהם בצורה מסודרת, על-ידי הכנת תשתית, ציוד בסיסי ושמירה.
רות קאופמן: המטרה בהמשך היא, ליצור תשתיות נוספות כגון אתר באינטרנט, ולהרחיב בדרכים שונות את קהל היעד בארץ ובחוץ-לארץ.
רות קאופמן: הודות למאמצים הכבירים של הצוות הנאמן של "תלפד", העולים החדשים הפכו לקבוצה מגובשת, אשר מקבלת תמיכה בסיסית, ומאפשרים להם לקיים את עצמם בכבוד.
רות קאופמן: אני מייצגת את קבוצת היצרנים יחד עם נעמי היים, המייצגת את "תלפד", פונה אליכם בבקשה לתת גיבוי נוסף לפרויקט מצליח כל כך, כדי ש"תלפד" תוכל להמשיך בפעילותה, וכדי שהיצרנים יוכלו לעבוד ולהתפרנס.
נחליאל דיסון: תודה רבה לרות קאופמן.
נחליאל דיסון: היא מתנדבת כמובן, והיא מרכזת את הפרויקט הזה ב"תלפד".
נחליאל דיסון: כל הכבוד.
נחליאל דיסון: נבקש עכשיו משושנה רון, מנכ"לית ברית יוצאי בוכרה לספר על פרויקט קירוב לבבות בין נוער עולה לנוער ותיק.
שושנה רון: הפרויקט שלנו מתייחס לתחום החינוכי – קירוב לבבות בין נוער של עולים לנוער ותיק.
שושנה רון: נוער ותיק מתייחס לעתים לשונה ממנו בריחוק וניכור, דבר שמוביל לפערים, לקשיים לימודיים וחברתיים, ולעתים גם לנטישת המערכת החינוכית של נוער העולים.
שושנה רון: כדי לקרבם זה לזה, לברית יוצאי בוכרה יש פרויקט שנקרא "זרקור על הקהילה", שבו אנו מרצים על המורשת ההיסטורית של העדה, תרומתה הייחודית למדינה שבדרך ולאחר הקמתה.
שושנה רון: כל זאת בליווי להקה בוכרית שמופיעה בזמר ובמחול.
שושנה רון: הפרויקט מבוצע בפני תלמידים, מורים והורים בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה.
שושנה רון: בהרצאה אנו מדגישים את עליית יהודי בוכרה לחיות בארץ ב-1871, עשר שנים לפני התנועה הציונית.
שושנה רון: מדגישים את התקדימים החברתיים, המעוגנים בתעודות, שעל בסיסן הוקמה שכונת הבוכרים בירושלים ב-1891 - פנסיה למורים אחרי 25 שנות עבודה בהוראה, בריאות וחינוך חינם 20 שנה לפני הקמת הסתדרות המורים ו-30 שנה לפני הקמת ההסתדרות הכללית.
שושנה רון: שפת ההוראה בחדר, 1891 - עברית.
שושנה רון: הבלטנו את ציוניותם של יהודי בוכרה שהעפילו לארץ מברית-המועצות, בדרך לא דרך, עם משפחותיהם, תוך סכנת נפשות בשנות ה-30 של שלטון האימה של סטאלין, שלצערי אין לזה ביטוי בספרי ההיסטוריה במערכת החינוך.
שושנה רון: קיימנו את הפרויקט בהצלחה מדהימה בירושלים, תל-אביב ורמת-גן.
שושנה רון: ברמת-גן, בעקבות ההופעה שלנו בבית הספר, הזמינו אותנו המורים, שלמדו במסגרת שנת שבתון באוניברסיטת בר-אילן, להרחיב ולהעמיק את הרצאתנו על יהדות בוכרה.
שושנה רון: אני מאמינה שברגע שהנוער הוותיק יכיר את המטען ההיסטורי והתרבותי שהנוער העולה מייצג ואת תרומתו למדינה, הוא יתייחס אליו ביתר הבנה וביתר כבוד, וזה יתרום לקירוב לבבות.
שושנה רון: לצערי הרב, משרד החינוך לא מודע לחשיבות הפרויקט ומציע לנו סכום שהוא בבחינת לעג לרש, וגם זה ניתן בקשיים ביורוקרטיים לא קטנים.
שושנה רון: אני יודעת שהנושא של קליטת העלייה של נוער עולה קרוב מאוד לשרת הקליטה.
שושנה רון: אני תקווה שמשרד הקליטה ייתן דעתו לבעיה חמורה זו של פער בין נוער ותיק לנוער עולה.
שושנה רון: רבותי, כדאי שנזכור, שמדינת ישראל לא התברכה באוצרות טבע רבים, האוצר הטבעי הנפלא ביותר שיש לנו זה הנוער שלנו.
שושנה רון: כדאי להשקיע את עיקר המשאבים שלנו בנוער ובחינוכו, ובמיוחד באינטראקציה בין נוער עולה לבין נוער ותיק, להצלחת קליטתו של הנוער העולה בחברה ובארץ.
שושנה רון: תודה רבה.
נחליאל דיסון: תודה לשושנה.
נחליאל דיסון: אני אבקש ממומו עוז-סיני, מהתאחדות יוצאי תורכיה בישראל, לדבר על המרכז הקהילתי של צעירים יוצאי תורכיה.
מומו עוז-סיני: גבירותי ורבותי, שלום לכולם.
מומו עוז-סיני: אנחנו בהתאחדות יוצאי תורכיה גאים להציג בפניכם את הפרויקט עליו עמלנו רבות עד שהעמדנו אותו על הרגליים.
מומו עוז-סיני: הפרויקט נקרא "המרכז החברתי והקהילתי לצעירים יוצאי תורכיה".
מומו עוז-סיני: דלתותיו נפתחו בתחילת חודש מרץ השנה.
מומו עוז-סיני: מטרות המרכז מגוונות, ובראשן, הצורך לגבש את הצעירים מקרב יוצאי תורכיה, שעלו לארץ בשנים האחרונות.
מומו עוז-סיני: מספר העולים מתורכיה אינו גדול, ובשנים האחרונות הגיע ארצה חלק מהם, לאו דווקא מסיבות ציוניות ואהבת ארץ-ישראל, אלא בגלל מצוקה אישית ובעיות חברתיות וכלכליות שעמן נאלצו להתמודד בתורכיה.
מומו עוז-סיני: בהתאחדות יוצאי תורכיה אנו ערוכים לקלוט את העולים הללו, לעזור להם ולכוון אותם בשבועות ובחודשים הראשונים לשהותם בארץ.
מומו עוז-סיני: אנו סבורים שהדור הצעיר של העולים הוא זה שצריך להשקיע בו את המאמצים הרבים ביותר.
מומו עוז-סיני: חשוב להעביר להם את אהבת הארץ ולגרום להם להרגיש שהחלטתם לעלות לישראל היתה החלטה נכונה.
מומו עוז-סיני: עלינו לגרום להם להבין שכאן, ורק כאן, הם יכולים להרגיש בבית.
מומו עוז-סיני: הפעילויות של ההתאחדות, הנעשות במרכז, כוללות מפגשים לצעירים ולדור ההמשך, פעילויות שונות ובהן הרצאות, ימי כיף; אולפן לשפות: לדינו, תורכית ועברית; מסיבות ומפגשי היכרויות; מפגשים עם גופים ציבוריים וממשלתיים ובהם הסוכנות, מרכז הקליטה, אנשי השגרירות והקונסוליה הכללית של תורכיה בישראל; ישיבות ההנהלה והמועצה של ההתאחדות; חלוקת מלגות לסטודנטים.
מומו עוז-סיני: אנחנו מחלקים כל שנה מלגות, כמספר שנות המדינה, השנה חילקנו מלגות ל-56 סטודנטים; מפגשים חברתיים ותרבותיים ליוצאי תורכיה; ארוחות חגים כגון "סדר" פסח וראש השנה לחיילים בודדים ולעולים חדשים; הקרנת סרטי די.וי.
מומו עוז-סיני: די ווידיאו על נושאים שמעניינים את הקהילה ואת הצעירים; צפייה בתוכניות טלוויזיה, לרבות משחקי ספורט ואירועים בעלי חשיבות על גבי מסך ענק; הרמת כוסית ומפגשים בכל חגי ישראל.
מומו עוז-סיני: לאחרונה גם התחלנו לאסוף ספרים בשפה העברית והתורכית על תולדות יהדות תורכיה ובארץ, וזו תהיה תחילתה של הספרייה שאנו מקווים שתגדל ותשמש ככלי עזר למעוניינים.
מומו עוז-סיני: בעתיד יתקיימו גם פעילויות נוספות.
מומו עוז-סיני: המועדון פתוח בהתאם ללוח הפעילויות.
מומו עוז-סיני: לחברי ההתאחדות כמובן הכניסה חופשית, ומי שרוצה לבקר, אפשר לתאם את זה עם ראשי ההתאחדות.
מומו עוז-סיני: שמעתי שהיום הגיעו 750 עולים מארצות-הברית.
מומו עוז-סיני: היום בשעה 17:00 אצלנו במועדון אנחנו מארחים 150 יהודים מתורכיה, שבאו לישראל, לאו דווקא כעולים חדשים, אלא כעולים פוטנציאליים.
מומו עוז-סיני: הם באו לפני עשרה ימים בעזרת הסוכנות.
מומו עוז-סיני: אנחנו מארחים אותם אצלנו וניתן להם קצת אווירה ישראלית, ולכן גם פתחנו את המרכז שלנו.
מומו עוז-סיני: היחסים בין כל יוצאי תורכיה בישראל ואחינו היהודים שעדיין חיים בתורכיה הדוקים מאוד ומתקיימים באמצעות ההתאחדות וראשי יהדות תורכיה.
מומו עוז-סיני: הנהלת ההתאחדות, המועצה וכל חבריה עובדים שעות רבות ומשקיעים הרבה מאמצים.
מומו עוז-סיני: כל זה כמובן בהתנדבות וכמובן בסיוע של הסוכנות, אשר לה אנו חייבים תודות.
מומו עוז-סיני: אני מקווה שלכנס הזה יהיו תוצאות מוצלחות למען כל העולים החדשים.
מומו עוז-סיני: אני מברך את כולכם ומודה לכם.
מומו עוז-סיני: תודה רבה.
נחליאל דיסון: תודה.
נחליאל דיסון: לפני שאנחנו ממשיכים, שתי ברכות.
נחליאל דיסון: האחת לשפרה לוויצקי, יושבת-ראש מועצת ארגוני העולים לשעבר, שלמעשה הקימה את מועצת ארגוני העולים כעמותה.
נחליאל דיסון: תודה רבה.
נחליאל דיסון: השנייה, לסבתא של כל הארגונים, או לאמא, ציפי פינקוס מהסוכנות היהודית, שאתנו לאורך כל הדרך.
נחליאל דיסון: אני קורא לטימי אוליקי מהתאחדות עולי הונגריה בישראל לדבר על דור ההמשך, צעירים עולים מהונגריה.
טימי אוליקי: אני מברכת את כולם, את המארגנים, את חברי הכנסת והאורחים הנכבדים והחשובים.
טימי אוליקי: אני בטוחה שכולם הרגישו שאומנם הם נמצאים בחבורה, אבל הם נורא בודדים.
טימי אוליקי: הפרויקט שתמר שלום ואני, טימי אוליקי, יזמנו, מתייחס לנושאים הבאים: הקליטה, התעסוקה, הקהילה והחברה.
טימי אוליקי: שתינו עלינו ארצה בגיל צעיר מאוד, קליטתנו היתה מוצלחת, אך עדיין התגעגענו למשהו, התגעגענו לחברים ולחיים החברתיים שאליהם היינו רגילים ממולדתנו.
טימי אוליקי: התגעגענו לחברים, כפי שאומרים בארץ "החבר'ה", שאתם אפשר לדבר בהונגרית, לצחוק ביחד, לשוחח על ספרים, סרטים, הצגות, רעיונות ורגשות משותפים בשפת האם שלנו.
טימי אוליקי: אני ותמר שלום, בלי שהכרנו אחת את השנייה, שתינו היינו שותפות לאותן הרגשות, וזה מה שקרה לנו להכיר.
טימי אוליקי: בשנת 2001 פנינו להתאחדות עולי הונגריה והצגנו בפניהם את בעייתנו, והתברר שאנו לא היחידות המרגישות כך, אלא גם רבים אחרים.
טימי אוליקי: למזלנו מצאנו אוזן קשבת והתחלנו לגלגל את העניין עד להקמת דור המשך בתוך ההתאחדות.
טימי אוליקי: מטרתנו היתה להקל על התאקלמותם של עולים אחרים בארץ, לתת להם אפשרות לפגוש אחרים, לדון בבעיות, לפתור אותן ביחד, להתאסף בחגים ובשבתות.
טימי אוליקי: למטרה זו תמר שלום שכרה דירה בת ארבעה חדרים, עם כמה חבר'ה צעירים בלב תל-אביב.
טימי אוליקי: דירה זו שימשה כבית פתוח לכל עולה שנזקק ללון, לילה או יותר, בעקבות סידורים במרכז.
טימי אוליקי: כאן התקיימו מפגשים חברתיים, ארוחות משותפות בימי שישי, הרצאות, חגיגות ועזרה הדדית לסידורי קליטה אדמיניסטרטיביים.
טימי אוליקי: המקום שימש כפורום לדיונים, הוקם בו מרכז מידע, הפעילויות בבוקר התחילו במשרדי ההתאחדות, ובשעות המאוחרות של הלילה המשיכו בדירה.
טימי אוליקי: יותר מאוחר הרחבנו את תחומי הפעילות גם לתחום התעסוקה.
טימי אוליקי: כיום קיים מרכז הכוונה לתעסוקה בתוך ההתאחדות, היכן שעשרות עולים מוצאים פרנסה.
טימי אוליקי: בנוסף, המרכז מספק עזרה מקרב העולים הצעירים לניצולי שואה בודדים.
טימי אוליקי: אני פעלתי בחיפה ובאזור הצפון, ובאחרונה בבניין המרכז לקליטת עלייה.
טימי אוליקי: בין היתר ארגנתי מפגשים, שנתנו אפשרות לאנשים להכיר, להחליף דעות, וכמה חבר'ה זכו למצוא בן זוג או בת זוג.
טימי אוליקי: נפגשנו בחגים, בהרצאות, לארוחות, או רק להיות ביחד.
טימי אוליקי: אחרי זמן קצר התחלנו לעסוק בנושאי עבודות, זכויות עולים ופעלנו גם כמרכז מידע.
טימי אוליקי: לסיכום.
טימי אוליקי: מטרת העל של דור ההמשך היא להוות גורם מוביל בתהליך קליטת העולים והתערותם בארץ, לתת לעולים החדשים את התחושה כי הם רצויים כאן והמדינה זקוקה להם.
טימי אוליקי: עלינו לעשות כל מה שניתן כדי שיישארו כאן.
טימי אוליקי: תודה.
נחליאל דיסון: נבקש מאסתר טובול, מהתאחדות עולי צרפת וצפון אפריקה, מנכ"לית ההתאחדות, לדבר על קליטת חיילים בודדים עולים.
אסתר טובול: "מאז שהתגייסנו לצבא כל אחד מאתנו עבר רגעים מאוד קשים.
אסתר טובול: יש לנו כל הזמן רצון לוותר ולעזוב את הכול.
אסתר טובול: בשעת משבר זו אתם, אנשי ההתאחדות, יצרתם קשר אתנו.
אסתר טובול: תאמינו לי, כל פגישה אתכם מביאה רוח חדשה שמרגיעה ונותנת לנו הרגשה שמישהו כאן בישראל חושב עלינו.
אסתר טובול: המשיכו לעזור לנו.
אסתר טובול: כאן אתם משפחתנו.
אסתר טובול: תודה, ג'רמי.
אסתר טובול: " ההתאחדות מלווה בכל שנה כ-300 חיילים עולים דוברי צרפתית כמו ג'רמי.
אסתר טובול: צעירים אלה עזבו את הקן המשפחתי ומתמודדים יום-יום במסגרת הצבאית הרחק מקרוביהם, רובם משרתים ביחידות קרביות ומוכיחים מוטיבציה גבוהה, שזה הגורם להצלחת קליטתם בארץ.
אסתר טובול: להיות חייל זה אתגר הדורש עידוד של משפחה וסביבה.
אסתר טובול: לחיילים הבודדים עידוד זה חסר, והבדידות מהווה עוד מכשול שעמו צריך להתמודד.
אסתר טובול: ההתאחדות משקיעה בנושא מאמצים רבים.
אסתר טובול: היא מפעילה מתנדבים ואנשי מקצוע בכל רחבי הארץ במטרה לעזור, לעודד, ללוות ולדאוג לחיילים לאורך כל תקופת השירות.
אסתר טובול: צוות ההתאחדות עובד בשיתוף פעולה עם צה"ל, המשרד לקליטת העלייה והגורמים המטפלים: צה"ל מזמין את ההתאחדות להיפגש עם החיילים בטקסים, וכך נוצר הקשר; משרד הקליטה מסייע ושולח הזמנות לאירועים של ההתאחדות, וכך החיילים מגיעים לאירועים שלנו.
אסתר טובול: ההתאחדות משלימה את סל השירות הקיים, ומעניקה לחיילים מגוון שירותים בהתאם לצורכיהם.
אסתר טובול: השירות הפורמלי כולל מתן מידע פרטני או קבוצתי על זכויות החייל, הגנת זכויות החייל מול הגורמים המטפלים, סיוע בחיפוש עבודה, חיפוש דירה, והענקת מלגות חד פעמיות בעת הצורך.
אסתר טובול: השירות הבלתי פורמלי מאפשר בניית מערכת יחסים מיוחדת עם החייל, והוא כולל קשר טלפוני עקבי, ארגון ימי כיף, טיולים, כנסים, מפגשים בין חיילים, משלוח חבילות שי, ביקורים בבסיסים, השתתפות בטקסים צבאיים.
אסתר טובול: בהזדמנויות אלה צוות ההתאחדות לומד בצורה עקיפה להכיר את החייל, צרכיו ובעיותיו.
אסתר טובול: הצעיר מצרפת עולה עם מוטיבציה גבוהה.
אסתר טובול: היהודי הצעיר מעריץ את מדינת ישראל וצה"ל ומחליט לעלות ארצה ולשרת, מרצונו החופשי, לתקופה ארוכה, כאשר כבר אינו חייב בשירות צבאי בצרפת.
אסתר טובול: החייל בארץ אינו משתף את משפחתו בחוץ-לארץ בקשיי השירות ובכל ההתמודדויות, במשימות בשטח קרב.
אסתר טובול: לכן אנו עדים לירידת מוטיבציה אצל מספר חיילים, ובשל הפער הבין-תרבותי הם אינם מצליחים להיקלט במסגרת הצבאית ונתקלים בקשיים, אנחנו מנסים לעזור בכך.
אסתר טובול: ההתאחדות לקחה על עצמה למלא את התפקיד של המבוגר, שמקשיב, תומך ומייעץ.
אסתר טובול: במהלך הפרויקט נוצר קשר עם חיילים עולים אשר הוריהם עלו לארץ, ונמצא שחיילים אלה מתקשים לא פחות מהחיילים הבודדים.
אסתר טובול: לרוב עליהם לתמוך במשפחותיהם הנתקלות בקשיי קליטה.
אסתר טובול: לכן ההתאחדות החליטה להרחיב את הפרויקט גם לחיילים עולים שאינם בודדים.
אסתר טובול: תודה רבה.
נחליאל דיסון: תודה לאסתר.
נחליאל דיסון: עוד כמה מילות תודה.
נחליאל דיסון: בראש ובראשונה אני רוצה להודות לדנה גורדון על ארגון האירוע הזה.
נחליאל דיסון: היא טוענת שאני כבר צריך לקבל משכורת מהוועדה, אבל באמת תודה רבה.
נחליאל דיסון: אני רוצה להודות לחברת הכנסת קולט אביטל שיזמה את האירוע הזה.
נחליאל דיסון: אני חייב תודות לחברת הכנסת מרינה סולודקין שתומכת בנו תמיד, ותמיד אפשר לסמוך שהיא תגיד את המילה הנכונה במקום הנכון.
נחליאל דיסון: למירלה גל, מנכ"לית משרד הקליטה, שתמיד מוכנה לענות.
נחליאל דיסון: היא מחזירה טלפונים להפתעתנו הגדולה.
נחליאל דיסון: באמת, תודה.
נחליאל דיסון: לשני האריות: אריה קורת ממשרד הקליטה, שהוא הכתובת החשובה שלנו במשרד, אחראי לתמיכות ותומך בנו, וכמובן לאריה אזולאי מהסוכנות, אחרון אבל חביב, תודה רבה.
נחליאל דיסון: אני אבקש מחברת הכנסת לשעבר סופה לנדבר להציג את הפרויקט של "צעד ראשון", והארגון נקרא "הפדרציה הישראלית לדוברי הרוסית", היא אולי תתקן אותי, כי השם חדש, ואולי לא דייקתי.
סופה לנדבר: בוקר טוב ליושבת-ראש ועדת העלייה והקליטה, לחברי הכנסת, לנציגי הסוכנות, למשרד הקליטה והעלייה, לארגוני העולים.
סופה לנדבר: אנחנו נקראים היום "הפדרציה הארצית של ארגוני ישראלים דוברי רוסית".
סופה לנדבר: הארגון הוקם בסוף שנת 2003.