GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהושע עמישב: מפני שמה שדן פתיר אמר היה כל כך נכון, בקשר לציויליזציה, לא קורה שום דבר כזה קטסטרופלי, זאת אומרת שפוגעים בבית כנסת, או חלילה גם אלימות פיזית נגד יהודים, או אם איזה קבוצה של ורטהייט פתאום אחד מהם עובר לצד הפלסטיני, והיה לנו סיפור כזה לפני כמה ימים על כמה חברה כאלה, זה סיפור שמגיע לעמוד הראשון של עתונים מאד מכובדים, אבל קבוצות אחרות של, זאת אומרת 70,000 סטודנטים אחרים שהגיעו עם ורטהייט שפרויקט אנחנו לדעתי עוד לא תופסים את מימדיו וחשיבותו כי אנחנו צמודי מידי אליו, עוד לא יכולים לנסח אותו - -
קולט אביטל: אף אחד עוד לא עשה איזה שהוא תחקיר, מעקב, מה קורה לאנשים האלה אחרי שהם היו בארץ?
קולט אביטל: עד כמה הם מעורים, עד כמה אתם עשיתם?
יהושע עמישב: כן, אנחנו עשינו מעקב, אנחנו נחזור, היו שמועות כאלה בדיון הזה, כבר הזכרנו, איך אמרת, את שרה פרנקל, הרי היא בהחלט, אני אומר את זה בפה מלא, שרה היא בהחלט קרן אור בענין הזה, חיה את הנושא 24 שעות ביממה, אבל נגיע לעוד, למקבלי הפרס, בהווה ובעבר, ושם זה יצטמצם.
יהושע עמישב: אבל מה שרציתי להגיד, זה לא נחמה פורטה, אבל זאת תמונת מצב, הציויליזציה לא רק נוגעת ליחסי ישראל תפוצות, כל אחד סביב השולחן הזה יש לו נסיון משלו.
יהושע עמישב: אם רק התקשורת הישראלית, בהכללה גסה, אני אומר תמיד יש הבחנות אבל בגדול, אם רק התקשורת הישראלית, הוא יודע שהוא צריך למכור איזה שהוא נושא, הוא לא יוכל, לעתים קרובות הוא לא יוכל להתיחס לנושא כשלעצמו, לגופו, אלא הוא יצטרך לחפש אפיקנטריה, את הסיפור הצבע קצת, והצבע לפעמים יהיה קצת צהוב אחרת הוא לא יצליח למכור שום דבר.
יהושע עמישב: זאת תמונת מצב שהיא לא קשורה רק לכיסוי של יחסי ישראל תפוצות לצערי.
מרינה סולודקין: אני מאד מתעניינת בנושא ואני צריכה לומר שג'רוזלם טיימס וג'רוזלם פוסט ומאד מרוצה ממה שאני רואה שם, בנושא של תפוצות.
מרינה סולודקין: חוסר התעניינות בחיי תפוצות, במדינת ישראל אני חושבת שזה חלק של מחלה, מחלה ששמה פוסט טרמית, וכמו שאנחנו דיברנו כאן יש פוסט ציונות קצת מצד שמאל ויש גם פוסט ציונות מצד ימין, וזה אני חושבת שורש הבעיה שלא מתעניינים איך העם היהודי מתפתח בתפוצות וגם מה קורה למיליון אנשים שהגיעו בשנות ה- 90, ולשופטי הפרס אני יכולה לומר לכם שלפני שנה או שנתיים, היתה מחאה בתקשורת הרוסית בעתונות הרוסית, בנוגע לזכאי שפרס שנתתם פרס שלכם והסיפורים שלו שתחילה שיוצאי ברית המועצות באשדוד הסיפור שלו היה סקנדלי מאד ואנחנו מאד לא היינו מרוצים שראינו את שמו בין השמות.
מרינה סולודקין: אבל זה לא קשור, אז לא שאלנו, ולא יודעים מה קורה בארץ.
מרינה סולודקין: נעים לי מאד לראות את מחבר מידל ישראל, כאן, בין הקירות של ועדת העליה והקליטה ואני חושבת שאנחנו לא יכולים להאשים את תקשורת בחוסר התעניינות.
מרינה סולודקין: זה גם פוליטיקה וגם תרבות וגם יחס לשורשינו כיהודים.
מרינה סולודקין: זה מאד עמוק, וזה קשור גם לחינוך וגם להסברה, וגם פטריוטיות אני חושבת.
מרינה סולודקין: אם לא מבינים איזה יחס יש בין ישראל והתפוצות אז לא מבינים למה מה שקרה בניו-זילנד הסוף היה בבית הקברות בבלינגטון.
קולט אביטל: לפני שאעביר את רשות הדיבור לעורך מקור ראשון, הייתי מבקשת אולי שנתיחס גם לנושא אחד ספציפי מעבר לקטסטרופות הרגילות של אנטישמיות וכו', אחד הדברים שמעסיקים ביותר למשל, את הקהילה היהודית בצפון אמריקה זה כל הנושא של הפלורליזם הדתי, ובהתיחסות של הקשר שלו לישראל, זאת אומרת, האם אנחנו כיהודי אמריקה ש- 80% משתייכים לא לזרם האורתודוקסי, כציד מתיחסים אלינו בארץ, והאם הדבר הזה זוכה לאיזה שהיא התיחסות, כל שהיא, בתקשורת הישראלית.
קולט אביטל: אני מודה שאני מעט מאד ראיתי התיחסות לזה ואני מעלה את זה משום שזה הנושא לדעתי, שמעסיק אותם, אבל אני הייתי מבקשת שהדוברים הבאים אולי יתיחסו גם לנושא הזה, יצחק הילדיסהיימר, בבקשה.
יצחק הילדיסהיימר: בוקר טוב, אני לא עורך מקור ראשון, אני מתמחה בין השאר בתפוצות.
יצחק הילדיסהיימר: כמי שכותב כבר למעשה עשרות שנים וגם בזמנו שידרתי בגלי צה"ל בתחומים שקשורים ביהדות ובתקשורת, עליה, קליטה בדרך כלל היתה לי ביקורת חריפה למדי על חברי בתקשורת, דווקא.
יצחק הילדיסהיימר: לדעתי בהחלט יש התקדמות בשנים האחרונות ומשהו מזה כבר שמענו, יש שינוי אבל עדיין לא מספיק.
יצחק הילדיסהיימר: עדיין נראית תופעה שכאשר קורה אסון טבע באחת המדינות, אסון טבע רעידת אדמה, שריפה, שטפונות דברים כאלה, בדרך כלל הכתבים במקומות שבהם מתרחשים הארועים האלה כותבים, מדווחים - לישראלים שלום.
יצחק הילדיסהיימר: כמעט אף פעם לא תראו שכותבים או מתעניינים מה קרה ליהודים, לישראלים שלום.
יצחק הילדיסהיימר: לא מתעניינים אף פעם אם נאמר ברעידת אדם נהרסו נפגעו בתי כנסת, נפגעו יהודים או לא נפגעו, אני יכול להביא דוגמה אחת, ברעידת אדמה שהיתה בלוס אנג'לס, לפני עשר או חמש עשרה שנים, שנהרגו אז 60 איש, בלוס אנג'לס, ברעידת אדמה כבדה למדי, ועד כמה שאני ראיתי את התקשורת גם הכתובה וגם המשודרת לא הזכירו בכלל מה קרה ואם קרה משהו ליהודים, האם נפגעו בתי ספר יהודיים, בתי כנסת, וכדומה.
יצחק הילדיסהיימר: אני ביררתי את העניין בעזרת אנשים מקומיים בלוס אנג'לס, זה היה בערך שבוע או עשרה ימים אחרי רעידת האדמה, משראיתי שאף אחד לא עסק בזה, והתברר לי שנהרגו באותה רעידת אדמה 12 מיהודי לוס אנג'לס.
יצחק הילדיסהיימר: אני יכול לאמר בודאות בדקתי היטב, אף עתון לא דיווח על זה.
יצחק הילדיסהיימר: ו-12 יהודים מלוס אנג'לס מתוך ה-60 זה בדיוק 20% שזה שיעורם של יהודי לוס אנג'לס בתוך האוכלוסייה.
יצחק הילדיסהיימר: זו דוגמה אחת שלדעתי היא מאד חמורה, יכול להיות שהיום המצב שונה, אני חושב, כמו שאמרתי, יש התקדמות ולדעתי בין השאר במידה מרובה בזכות הסוכנות היהודית והדובר, והעובדים איתו שגרמו לשינוי לחיוב.
יצחק הילדיסהיימר: אבל לדוגמה, בשבוע שבעבר הגיעו 400 עולים מארצות הברית ומקנדה במטוס אחד ורבים מהתקשורת המשודרת מתוך ארבעת העתונים הגדולים אחד לא דיווח על זה מילה, בדקתי זאת היטב, שני עתון בוקר גדול, רבים מעתוני הבוקר בעברית, פרסם תמונה, של שני ילדים שיש להם שמות אריאל ובנימין, על שם אריאל שרון ובנימין נתניהו, שני השרים האלה נפגשו איתם בשדה התעופה, צלמו את התמונה הזאת ואף מילה לא על 400 העולים שבמסגרתם באו שני הילדים האלה.
יצחק הילדיסהיימר: זה מאד ראוותני ומאד מצער, זה אירוע שאני חושב כבעל חשיבות.
יצחק הילדיסהיימר: בתקשורת המשודרת בהחלט היה לזה מקום נרחב, עד כמה ששמעתי ועד כמה שראיתי.
יצחק הילדיסהיימר: דוגמאות כאלה אפשר למצוא, וגם תגלית שהוזכרה פה, לפני כמה שבועות היה אירוע גדול מאד של תגלית כמעט לא היתה מילה בתקשורת.
יצחק הילדיסהיימר: מתי יש מילה בתקשורת, כאשר אפשר לפרסם איזו תמונה פיקנטית כמו שהילדים האלה עשו, ששמם אריאל ובנימין.
יצחק הילדיסהיימר: אם אתה דיברת, מיקי מירו, אם אתה דיברת על אנטישמיות שיש יחסים דיווח די נרחב עליה, זה כמובן שזה טוב מאד, לא טוב שיש אנטישמיות, אבל טוב שיש דיווח , אבל אנטישמיות בכל זאת זה נושא יותר פיקנטי מאשר, נגיד, התבוללות בין יהודי התפוצות, או בעיות של חינוך יהודי, או נשואי תערובת.
מיקי מירו: אותם נפטרים כללו כבר את הכל, מה שרציתי להגיד שהטריגר היה אמנם אנטישמיות, אבל הכניסה בתוך המשדרים היתה בדיוק על מה שאתה מדבר, גם על ההתבוללות, וגם על החינוך היהודי, כי זה חלק בלתי נפרד.
יצחק הילדיסהיימר: אני רוצה לומר לכם, אני משוחח הרבה עם צעירים, יש לי תפקיד שני חוץ מעיתונאי, ואני יש לי הרבה קשר עם צעירים, והרבה מהם שואלים אותי, אתה עיתונאי?
יצחק הילדיסהיימר: מה תחום הכתיבה שלך, ואני אומר יהדות התפוצות, רובם, וזו תופעה מצערת לדעתי, שאלה מה אפשר לעשות, רובם אומרים לא יכולת לבחור לך תחום יותר משעמם או יותר ציוני, במובן השלילי של המילה.
יצחק הילדיסהיימר: רובם, יש כאלה שיאמרו, זה נושא מאד מעניין, אבל הרוב זה נושא משעמם וציוני, שאין לו חשיבות.
יצחק הילדיסהיימר: אני רוצה להביא עוד דוגמה אחת של מה שקורה בעתונות.
יצחק הילדיסהיימר: לפני שבועיים נבחר מועמד לסגן הנשיא הדמוקרטי, אדוארד קרי בחר אותו כמועמד להיות סגנו.
יצחק הילדיסהיימר: עד כמה שעברתי בעתונות לא עברתי בהקפדה, היו בכמה עתונים כתבות עליו, על חייו, על ההיסטוריה שלו, ועל פעילותו וכך הלאה, בכתבות שאני ראיתי לא היתה מילה על דעתם של היהודים כלפיו, ומעמדו בין היהודים וגם לא אפילו התיחסות לישראל ולמזרח התיכון.
יצחק הילדיסהיימר: בכתבה אחת היה כתוב שיש לו דעה בנוגע לעירק, לפלישה של ארצות הברית, בנוגע לעירק כך וכך.
יצחק הילדיסהיימר: אבל מה מצבו בין היהודים ומה הישראלים חושבים עליו בענין הזה הרבה חומר, אני יכול לאמר לכם, בסוכנויות הידיעות היה הרבה מאד חומר, אני כתבתי אבל זה לא פורסם, לצערי.
יצחק הילדיסהיימר: וזה שוב, מאד מאד אופיני.
יצחק הילדיסהיימר: אני חושב כולנו צריכים למצוא דרכים, אולי אפילו לעשות קורסים לכתבים להחדיר להם קצת תודעה בחשיבות העניין שאנחנו חלק מהעם היהודי בעולם וחשוב לנו כל מה שקורה ליהודים בתפוצות, כולל עליה וקליטה.
אמוץ עשהאל: אנשים פה טוענים בצדק שיש בעיה ז'ורנליסטית, עם הנושא של התפוצות, משום שהוא לא נושא אירועי אלא תהליכי.
אמוץ עשהאל: כדי שהרעיון על תפוצות נכנסות אפילו בהרחבה ובעושר לתקשורת הישראלית ושלעיתים נדירות הם נכנסות בעמודי החדשות וכשהן נכנסות כפי שנאמר פה, זה בעקבות אירועים על פי רוב טרגיים, מצערים.
אמוץ עשהאל: אני רוצה לאמר, שמבחינה עיתונאית זה פשוט אומר שאנחנו עושים את מלאכתנו נאמנה, התוצאות לא יצרים חדשות, ואם נעשה כאילו הם מיצרים חדשות, נגלה לפי הערך המקצועי של מוצרים שלנו, ונחטא לאמת המקצועית שלנו ולא זה הפתרון לבעיה האמיתית.
אמוץ עשהאל: הבעיה האמיתית היא מצבה האוביקטיבי של הפזורה.
אמוץ עשהאל: זו מטרה אוביקטיבית של הפזורה, הוא מצב של אנטי סיפור עיתונאי כי הוא מצב של קמילה.
אמוץ עשהאל: כי עתונות היא עניינה הוא בדברים שצומחים, דברים שמתהווים, דברים שמתפרצים, דברים שקורים ולא להיפך.
אמוץ עשהאל: ב- 1892, כאשר ארצות הברית, שכבר כולם ידעו שהיא הולכת להיות מעצמה מובילה בעולם, ציינה 400 שנה לגילוי אמריקה, התפרסמה כתבה שהפכה למונומנטלית בלימוד ההיסטוריה האמריקאית.
אמוץ עשהאל: פרדריק ז'ק מונטנה, שם לב שלגמרי במקרה בהיסטוריה, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של ארצות הברית, הכריזה שהיתה לה הגדרה סטטיסטית של יחס בין מספר אוכלוסין לבין שטח אוכלוסייה נעלם.
אמוץ עשהאל: הוא קבע כהיסטוריון, שהיעלמות הספר בהיסטוריה האמריקאית, היא נקודת מפנה משום שהספר היווה גורם מפתח בהתהוות האופי האמריקאי.
אמוץ עשהאל: זאת התזה שלו.
אמוץ עשהאל: אנחנו בג'רוזלם פוסט הגענו למסקנה תוך כדי שעשינו את המוסף שעליו דובר פה, שתהליך דומה אבל הרבה פחות משמח קורה לעם היהודי.
אמוץ עשהאל: וזאת משום שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שלנו, והסטטיסטיקן המוביל בתחום סרג'יו דה לה פרגולה, מורים בפרוש שאנחנו נמצאים ממש ערב הרגע שבו לראשונה מאז לא אומר חורבן הבית, מאז מאות שנים לפני חורבן הבית, לראשונה בהיסטוריה שלנו, רוב העם היהודי יהיה במדינת ישראל.
אמוץ עשהאל: לכאורה זה דבר מאד משמח, ביחוד עבור כל מי שנמצא פה והוא תוצר החינוך הישראלי הציוני, שתמיד הורגל לראות בפזורה סרח עודף, ואנומליה.
אמוץ עשהאל: בן גוריון חינך את כולנו לראות בהם כאלה.
אמוץ עשהאל: אנחנו סבורים שזה חסר שחר, וגם מסוכן ביותר משום שהפזורה היא לא סרח עודף, אלא להיפך, היא משאב אסטרטגי ואם לא נטפח אותו הוא יעלם לנו בין האצבעות.
אמוץ עשהאל: וזה אומר, שהבעיה היא לא בסיקור התקשורת את הפזורה, אלא בדרך שאתם, המדינאים והפוליטיקאים, נוהגים בפזורה.
אמוץ עשהאל: האם אתם רואים במשאב אסטרטגי שנמצא בסכנת קיום, או שאתם רואים בה, אבל אם הפוליטיקאים לא רואים בה עוד אמצעי לטפוס דרכון והופ, פרסום רגעי לעוד נסיעה לחוץ לארץ.
אמוץ עשהאל: האם מישהו נותן את הדעת על איך מטפחים את המשאב הזה, ומקיימים את הקיום שלו לטווח ארוך?
אמוץ עשהאל: התשובה נמצאת בתחום אחד שהוא תחום החינוך, ולאסוננו תחום החינוך בתפוצות, מופקר, משך כל הדורות האלה לאורתודוכסיה, וזה לא משנה כרגע אם מדובר על בני עקיבא או על חב"ד.
אמוץ עשהאל: לאחרונה, ונוכחתי בזה בפגישה אקראית בשנה שעברה, במהלך נסיעה ארוכה עם אשה כבת 80 ומעלה, שהיתה בצעירותה ממנהיגי יהדות ארצות הברית, נסענו לבולטימור, והיא אמרה לי "מיקדתי את הקריירה שלי בדברים הלא נכונים והיום בזקנותי, אני אוספת 15 מיליון דולר כדי להקים כאן בבולטימור, מקום שנולדתי וגדלתי גרה שם היום, להקים בבולטימור בית ספר יהודי שלא יהיה מסונף לאף אחד מהזרמים הדתיים".
אמוץ עשהאל: היא אומרת, בזה נקיים את עתידה של יהדות ארצות הברית.
אמוץ עשהאל: זאת דעתה.
אמוץ עשהאל: אישית אני חושב שהיא צודקת.
אמוץ עשהאל: אבל אני רוצה לאמר שמדינת ישראל צריכה על זה לתת את דעתה ובזה להשקיע משאבים.
אמוץ עשהאל: רק אם וכאשר אנחנו נבין כאן שזה אינטרס של מדינת ישראל, שאנשים יגודלו לזהות יהודית מינקות נוכל לשנות את המציאות שכרגע התקשורת בצדק, מסקרת אותה באופן פסיבי כדבר אנקדוטי, כי זה מה שהפכה להיות יהדות התפוצות.
אמוץ עשהאל: אני לא יודע מה צריך לומר על דברים כמו אנחנו יושבים הרבה על המדוכה בשאלות שעולות מידי פעם, כמו למשל, האם ליצור כל מיני מכניזם שיתנו זכות הצבעה לסוג מסוים של יהודי שנמצא בתפוצות והוא בונה איזה שהוא קשר עם המדינה, לא יודע, היום אנשים מדברים על מתן הזדמנות למנהיגים של יהודי התפוצות להשתמש בתהליכי קבלת החלטות כאן, אולי גם אלה דברים נכונים, אף אחד מהם לא משתווה בחשיבותו ארוכת הטווח לחינוך.
אמוץ עשהאל: איך יראה החינוך הזה, זה שאלה נפרדת לגמרי.
אמוץ עשהאל: אבל אם אנחנו כאן, נמשיך בארץ להבין אותם כסרח עודף מצד אחד וכדבר אנקדוטי ואופורטוניסטי, מצד שני נאבד אותם.
אמוץ עשהאל: היינו עדים לאיחוד בשני הדורות האחרונים, לשחיקה של הזיקה בין יהדות התפוצות לבין מדינת ישראל, אגב הויכוח ששחק אותנו כאן בארץ בין שמאל לימין.
אמוץ עשהאל: ככל שיהודי התפוצות יותר ויותר נדרשו בין אם באופן פעיל ובין אם באופן סביל, להזדהות עם אחת משתי החלופות שאנחנו כאן נחצנו על פיהם, כך הם יותר נרתעו מהאתגר הזה שהוא קשה גם לישראלים.
אמוץ עשהאל: זה דבר נורא ואיום, שעם ישראל איננו יכול לשאת במחיר שלו, משום שאנחנו לא מודעים לעומק המכה הדמוגרפית שספגנו בשואה, כפי שאמר ד"ר בורג המנוח, הבעיה בשואה היא לא רק ביהודים שנספו אלא באלה שבכלל לא נולדו.
אמוץ עשהאל: ואם אנחנו רוצים לתת את הדעת על השיקום הדמוגרפי הזה, ועל פיקוח המשאב האסטרטגי שאני מדבר עליו, אלה הדברים שאנחנו צריכים לעשות, אני חונכתי לחשוב שהעולם זה לא מושג שלילי, ולמדתי לחלוק על זה ולראות בזה ערך.
קולט אביטל: אין צל של ספק שהנושאים קשורים, ואני לא יודעת אם היית בפתיחת המושב הזה, הישיבה הזאת אנחנו הזכרנו שישבנו פה עם המכון לתכנון מדיניות העם היהודי, ואחת המסקנות החשובות, ואני חוזרת עליה היתה, שמה שאנחנו עושים כאן בארץ, ההחלטות של ממשלת ישראל, ממשלות ישראל, יש להן השלכות, על גורל התפוצות של הקהילות ולכן, אנחנו כועדה קיבלנו החלטה, כמה היא תשפיע על מקבלי ההחלטות בממשלה, זה דבר אחר, שמדינת ישראל חייבת להשקיע תרתי משמע, הרבה יותר בנושא של התפוצות, וזה כמובן כולל את נושא החינוך.
קולט אביטל: בנושא החינוך אנחנו לא מטפלים כאן היום, ואני כן רוצה למרות שכולנו ערים לזה, ואנחנו מקדישים לזה הרבה זמן פה בועדה, אני רוצה להחזיר את הכדור למגרש שבו אנחנו מצוים, כי גם החינוך בוודאי מביא למודעות אבל אם העתונות הישראלית לא מנסה גם היא לפתח את המודעות הזאת בקרב הציבור הישראלי, אז לא הגענו לשום מקום.
קולט אביטל: אני מבקשת להקריא בפניכם את מכתבו של ד"ר נדיר צור, שהיה מוזמן היום ולא יכול להגיע מסיבות בריאות, המשפחה נמצאת כאן, הוא נבצר ממנו מסיבות בריאות והוא ביקש מאיתנו להקריא את מכתבו, והנה המכתב אני מקריאה אותו.
קולט אביטל: ישראל נתפסת בעיני כמדינת הגרעין של העם היהודי, המרכז העולמי של יהודי תבל המפוזרים כקבוצות מלוכדות בקהילותיהם, או חיים כפרטים במקומות שונים על פני כדור הארץ.
קולט אביטל: ההיסטוריה של העם היהודי ויחודו, כעם שגלה מארצו וכעם שהיה ועודנו נתון לפגיעה, ממניעים לא תמיד רציונליים, ולא תמיד מובנים, וכן התבוללותם של רבים מידי מקרב יהודי העולם, המאבדים את זהותם הלאומית ואת זיקתם לישראל, מחייבת את ישראל לחשוב ולפעול רבות, במטרה להצדיק את מעמדה זה כמרכז רוחני ומוסרי של יהודי העולם.
קולט אביטל: אמנם אין זה מקובל בתקופתנו לאמר בקול רם, את המונח, התגיסות.
קולט אביטל: וודאי שלא בכל הקשור לפעילות עיתונאית, אבל יש לדעתי צורך בחשיבות בפעילות תקשורתית יוזמת, שבמסגרתה יועלו סוגיות שונות בנושא התפוצות לדיון ציבורי, לא רק ענינים המתקשרים עם שערוריות, פרשיות, בטחון אבטלה או אנטישמיות, אפשר לכנות זאת כאפליה מתקנת, אפשר לכנות זאת כנושא מועדף.
קולט אביטל: אני ממליץ שמישיבה זו ייצא מסר שיקרא לכלי התקשורת בישראל, לתת יותר את הדעת על הנעשה בקהילות היהודיות בתפוצות, ופעם לפעם לקיים דיונים בשאלות שונות הקשורות לנושא, כך שהיתם רחוקות מהעין אינה צריכה להצדיק את היותן רחוקות מהדיון הציבורי ומלב הסיקור העיתונאי.
דן פתיר: אם מותר לי תגובה אחת לנאמר.
דן פתיר: התגובה הזאת היא זאת.
דן פתיר: לא נאמר פה דבר, לצערי על היותה של התקשורת מסחרית, תלויה במדרוג ורייטינג ופופוליזציה, ובחירת העתון בסיפור הרייטינג.
דן פתיר: בנושא היהודי ליחסי סל התפוצות לא נראה בעיני התקשורת המסחרית כדבר חשוב, ועובדה היא, שאף אחד מנציגי התקשורת המסחרית לא נענה להזמנה ולא נוכח בדיון הזה.
דן פתיר: אני רוצה לתת בהחלט ציון אישי לתקשורת הציבורית שמלאה את תפקידה.
דן פתיר: אני חושב שאחד הדברים החשובים ביותר, זה לא אשמתו במרכאות של הכתב, אלא אשמתו של העורך והמו"ל.
ירדן ותיקאי: דובר הסוכנות.
ירדן ותיקאי: רק עצה אחת קטנה, לברך את מערכת הפורום הזה אני שזה באמת חשוב וגם את ארגון והמפעל וגם את הועדה.
ירדן ותיקאי: שנית אנחנו רואים שני נושאים בעיקר שמסוקרים, לפחות מהזוית שאנחנו רואים, אנטישמיות, ונושא עליה וקליטה.
ירדן ותיקאי: בקשר לעליה וקליטה מסוכם תמיד גם בקונטקסט של קליטה בארץ ועולים בארץ, וכל הנושא של ישראל תפוצות גם מסוכם בקונטקסט של יחסי ישראלים ותיקים ועולים, הקונטקסט הזה קיים גם בכיוון החיובי וגם בכיוון השלילי, זה לא נכון להגיד שזה באמת פן שלילי, יש גם הרבה דברים של קישורים לכיוון החיובי.
ירדן ותיקאי: יש תמיד את הזוית הישראלית, שאנחנו בוודאי כחוזרים נדרשים למסור אותה כדי להכנס, וזה להכנס לתקשורת ולעבור את סף העורך.
ירדן ותיקאי: זה אולי הטריק הידוע לכל מי שעוסק פה בתקשורת, אבל הוא עובד.
ירדן ותיקאי: בסוף מהזווית הישראלית, והיא זאת שחורצת את גורלה של הידיעה אם היא תכנס בעתון או לא תכנס בעתון.
ירדן ותיקאי: אז הזווית הישראלית בקשר לקונטקסט האקטואלי גם.
ירדן ותיקאי: כלומר, גם בדברים שקשורים לדברים בעולם המעשי הישראלי גם דברים שנאמרים לארועים בארץ מה הזוית של הישראלית או היהודית שקשורים אליה.
ירדן ותיקאי: אנחנו, אני לפחות מוצא שהנושא של סיוע ומימון לפעמים לעתונאים, לעורכים, לצאת לראות, לסקר, והוא הדבר שמביא את הסיקור הזה.
ירדן ותיקאי: כן, אני הרבה פעמים מוצא שיש רצון, אבל זה נכון שזה לא בעדיפות, יתכן שיש בעיה תקציבית והרבה פעמים בעזרה, באמת לא גדולה נפתחות גם העינים וגם העמודים, בסוף, של החדשות.
ירדן ותיקאי: ובנושא זה אני ממליץ באמת כמה שיותר לסייע, חבל שזה המצב, אבל זה דבר שהוא בהחלט שעוזר, גם כמובן לצערי גם רכישת מדיה, זה גם דבר שהרבה פעמים עובר, זה לא סיוע אלא ממש עושים קמפיין מסוים, תגלית עושים ברדיו, כל מיני דברים.
ירדן ותיקאי: ולעצרנו אלה הדברים היחידים שבאמת הנושאים האלה באים לידי ביטוי.
קולט אביטל: דרך אגב, אני אף פעם לא הבנתי למה הם עושים קמפיין ברדיו הישראלי דווקא, ממש לא הבנתי.
ירדן ותיקאי: זו סוגיה טובה, הם רוצים להיות, הדבר האחרון שאני ממליץ ורואה שהוא באמת עובד, זה לקחת עורכים.
ירדן ותיקאי: דן פתיר אמר, בצדק, הבעיה המרכזית הוא לא העיתונאים, לדעתי לא הכתבים, אלא העורכים.
ירדן ותיקאי: סף העורך הוא הבעיה המרכזית.
ירדן ותיקאי: כי העורכים פשוט לא מכירים, כמו שהרבה פעמים לא מכירים דברים בארץ, בוודאי ובוודאי לא מכירים דברים שקורים שם, ומנסיון אישי לקחת עורכים להכיר להם בסיור, במשלחת, פותח עיניים ואתה רואה שהתפוקה של אותו עורך, או היחס של אותו עורך, לתחום, היחס העיתונאי לתחום משתנה ולפעמים משתנה בצורה דרמטית.
קולט אביטל: דניאל חייט, אני רוצה לבקש ממך להתייחס, אבל אם אני פשוט רוצה להתקשר לנושא של המשלחות העיתונאיות, לפני איזה חצי שנה היתה יוזמה שבאה דווקא ממקורות בקהילה היהודית בצרפת, להביא משלחת של עיתונאים בכירים לצרפת, וכדי להכיר את מה קורה, וזה היה נדמה לי יותר קשור לנושא הממשל, איך הממשל מתיחס ליהודי צרפת.
קולט אביטל: האם כשהם חזרו, עד כמה המודעות הזו בעצם, כמה היא תורגמה לכתבות עתונאיות כשהם חזרו לארץ.
דניאל חייט: באמת היתה אשה אחת כזאת לפני כששה חדשים, אפשר להגיד ככה, היו הרבה נציגים של כלי התקשורת והתקשורת הכתובה בארץ, אפשר להגיד שהיו גם נשים מהתקשורת החרדית, היה נציג של הרבה עתונים חרדיים, - -
קריאה: מי שארגן את זה היה לובביץ'.
דניאל חייט: נכון, החבדניקים ארגנו במשותף עם חלק מהממשל הצרפתי, זאת אומרת, שימו לב, הענין הזה, זאת אמרת היה קצת מסובך מבחינה זאת, יש קישור בין שירק לבין החבדניקים בצרפת, אבל זה היה מענין, אבל לדעתי, ואת זה אני אמרתי כבר מיד לאשיות הבכירה קולגט שהיא היום תת שרת המשפטים שאין פה קובעי מדיניות או אנשים שדיברנו, עורכים, או אנשים בכירים בתקשורת, חוץ מכמה אנשים שהשתתפו מצד, כתבים שישבו בצרפת אבל עוד כמה אנשים, עוד כמה כתבים כמו בן דרור ימיני, או קובעי סדר יום בתקשורת, לא היו הרבה אנשים כאלה שיכלו פה לבטא בעצם את כל מה שאנחנו ראינו.
דניאל חייט: זה התבטא בעיקר בתקשורת החרדית, בעתונות החרדית, הרבה פחות בעתונות הכללית.
דניאל חייט: חוץ מאשר ערוץ 1 של קול ישראל ששלח, היה בן מלך - -
קולט אביטל: אנחנו לא מדברים פה על ערוץ 1 ועל החרדים, אלא על התקשורת הכתובה והמסחרית.
דניאל חייט: מעט מאד, היה כתב של ערוץ 1, ולא היו דיווחים רבים, לדבר הזה היה הרבה אפקט יותר בתקשורת הצרפתית מאשר פה, לפי דעתי לפי מה שהתרשמתי.
דניאל חייט: אבל מה שאני רציתי להגיד, בעיקר רציתי להגיד מילה טובה, כי אני כבר שנים טובות מסקר, נותן סקירת עתונות ישראלית לקהילה היהודית בצרפת, דרך רדיו וגם דרך אתרי אינטרנט, ואני צריך להגיד שאני מרגיש שחל שיפור בנושא הזה, זאת אומרת שהכתבים הישראלים בעתונות הישראלית מדווחים הרבה יותר על מה שקורה בקהילות השונות במיוחד בצרפת, היום מאשר לפני שלוש או ארבע שנים.
דניאל חייט: יש נכונות, ואתן דוגמה.
דניאל חייט: דיברנו על ה- 400, דניאל בן סימון נתן כמעט היה עמוד שלם ב"הארץ" ביום שישי, של לילי גלילי ודניאל בן סימון והיה עומק לכתבה הזאת.
דניאל חייט: זאת אמרת ופה כל הענין הוא ענין של עומק, אם יש עתונות ישראלית שמוכנה לעבוד בעומק, ואני פה חייב להגיד ממש מילה טובה על ספי, הוא היה יכול לעשות עבודה דלילה, בצרפת ולתת סקירה רק כתבות, ידיעות קצרות ונכנסות לעמודי החדשות.
דניאל חייט: הוא לא הסתפק בזה אלא נכנס לעומק הענין והצליח להחדיר כתבות ארוכות של עומק בתוך עמודי הפנים של העיתונים, זאת אומרת לעמודי המוספים של העתונים וזה מבחינה זו הצלחה.
דניאל חייט: אני חייב שגם בתקשורת בקהילה היהודית יש פידבק של הענין הזה.
דניאל חייט: אני זוכר שלפני כמה שנים אמרו לנו שלא מבינים אותנו בארץ, והרבה אנשים בקהילה אמרו אתם לא מבינים את הבעיתיות שלנו, וכו', היום, כרגע פחות שומעים את הדברים האלה.
מיכה שגריר: ב- 64, שלחו אותי מרשות השידור עם עוד ארבעה אנשים ללמוד טלוויזיה.
מיכה שגריר: את הארבעה שלחו לצרפת, אותי שלחו ל-BBC.
מיכה שגריר: באחד השיעורים שלמדנו שם מהמרצה, שארבעה נושאים לעולם לא יפסיקו לעניין את התקשורת.
מיכה שגריר: תולדות האימפריה האנגלית, סקס, אוכל ויהודים.
מיכה שגריר: ההוכחה היא ששלושת הנושאים הראשונים הצליחו להיות מטופלים מלבד בחדשות ובמסגרות הרגילות גם במה שקרוי היום בז'רגון ערוצי נישה.
מיכה שגריר: ערוץ היסטוריה, ערוצי סקס ופוטוגרפיניה מספור, ערוצי אוכל, והנה דווקא אין ערוץ יהודי, למרות שיושבים פה אנשים שמכירים נסיונות רבים מאד להקים ערוץ יהודי עולמי, חצי עולמי, אמריקאי, ישראל החוצה וכו', ומרביתם, כולם, נכון לרגע זה, נגמרו בכשלון.
מיכה שגריר: הכשלון האחרון המהדהד היה כשלון של יהודי בשם זילבר, ערוץ בשם חי.
מיכה שגריר: חבל שבפסטיבל בירושלים אני פוגש עשרה אנשים שהוא חיב להם כסף, ומשכורת, העסק הזה לא קיים.
מיכה שגריר: ואף על פי כן כשאתה בודק את זה לפחות מנקודת המבט שלי, שאני מפיק עצמאי רווי כשלונות, ומקשר יוזמות שלי עם גופים ציבוריים, הסוכנות, קרנות בנושאים יהודיים וסוציאליסט מהבית, שתפס שבלי קפיטליזם אתה לא יכול לשרוד, אני היום הרבה פחות מיואש אני רוצה כמה דוגמאות להגיד לכם, כדי שלא תהיה רוח נכאים לגבי האישור של תכנים יהודיים אימפורט אקספורט, כלומר גם מכאן החוצה, ומבחוץ לגופי שידור כאן.
מיכה שגריר: ראשית לא יודע כמה אתם יודעים אין ערוץ יהודי עולמי, אבל יש באירופה בלבד 12 מסגרות שידור יהודיות, יש כאלה שמשדרים שעה ביום, יש כאלה שמשדרים שעה בשבוע, הולנד, אוקראינה, בלגיה, גרמניה עוד מעט אוסטריה, ויש אפילו נסיון להקים איזה התאחדות, ג'ואיש ברודקסטינג אסוסיישן, זה כמובן לא מצליח מאד כי בכל מדינה יש שניים שרבים למי יש את זכות לבוא ולהשתתף בארגון הזה, אבל כשאתה בודק את מספר התכניות בטלויזיה האירופאית, ואפילו האמריקאית, על נושאים יהודיים אתה רואה פריחה.
מיכה שגריר: אמנם, לא כולם ימצאו חן בעיני פוליטיקאים, בעיני אנשי ממסד, דן דיבר על המדרוג, אבל מי כמוהו יודע שזה נורא נכון ויפה ומוסרי, לדבר נגד רייטינג, אבל בלי הרייטינג אתה לא תתקדם.
מיכה שגריר: אז לכן אין היום אלא אם תכנס ותכנס דרך התקרית שהיתה היום בצרפת, והיא תכנס עוד יותר כשיסתבר שהתקרית הזאת היתה מפוברקת אבל לפחות זה נושא שבצרפת יהודי הכניס את זה בדלת "הריטינגית" לכותרות.
מיכה שגריר: ואז אתה לא צריך טובות לענין.
מיכה שגריר: לכן, צריך לחשוב יצירתי איך באמת מביאים החוצה ומביאים פנימה נושאים בתחום של יהדות שלא רק אלא הכי חשוב לחיינו אלא גם הכי מענין ואם יותר לי יש פה אפילו סיכויים מסחריים מסוימים.
מיכה שגריר: אני קשור עכשיו לפרויקט מסחרי קרוב, יורשים ללא גבולות, סדרה שיש לה שני זרועות, זרוע אחת פרופילים של חמש דקות על יהודים ברחבי העולם, נהג מונית יהודי במיאמי, סנטור יהודי לשעבר בארצות הברית, שני אחים בשם כהן באריתריאה, היהודים היחידים באריתריאה, מדינה של 18 מיליון איש, שני יהודים, סיפור כביכול פיקנטי.
מיכה שגריר: אבל אותו נפתח לחצי שעה משום שיש שמה סיפורים מסביב.
מיכה שגריר: דוגמה אחרונה, קואופרודוקציה עם צ'יננה פילם, גוף ממלכתי סיני, אחוז בידי הצנזורה הסינית במלתעות שהחליט להכנס לפרויקט הזה, סיפור שבסין חי יהודי בן 94, סידני שפירא שזה סיפור מרתק, יש להם את האינטרסים שלהם, אבל הנה ברגע שבאתי בגוף שידור בארץ, אמרתי, יש יהודי 94 היה נשוי לשחקנית, שהיתה מתחרה של השחקנית שהתחתנה עם מאו-צה-טונג, הוא יושב בבייג'ין בבית סיני, מרפד את דבריו במילים באידיש, ואז בגלל הרייטינג הצפוי אפשר להכנס להיכלות שכביכול סגורים.
מיכה שגריר: לכן צריך למצוא את הקומבינציה איך לחבר מחשבה יצירתית עם באמת פעילות ממלכתית, מוסדית, ופה אני קצת תופס את העינים של נציגי הסוכנות לא תמיד ה-100 אלף דולר, לפרויקט, יושיעו את העולם.
מיכה שגריר: להיפך אולי זה עוד יותר יסתבך, אם אתה מבקש 100 אלף דולר לעשות סרט על הרצל, אתה כבר מסתבך, האם צריך לדבר על הילדים של הרצל ועל גורלם, או לא, מה כן ישביע את רצון כולם.
מיכה שגריר: אז השיטה היא בעצם צריכה להיות אחרת.
מיכה שגריר: יבואו אנשי הסוכנות יבדקו מה קורה היום בבתי ספר יהודיים בארצות הברית שמוכנים לשלם 30 דולר ל-D.V.D על תכנים יהודיים.
מיכה שגריר: בין אם זה עגנון ובין אם זה סדרה שהיתה בטלויזיה הישראלית הסודות של כנרת.
מיכה שגריר: 30 דולר הם הדולרים שמספיקים לעשות את העותק.
מיכה שגריר: עדיין מי שעשה את ההפקה, צריך גם, יש לו את זכויות יוצרים שלו, עוד 20 דולר, 50 דולר עשינו עסק, עוד 20 כפול 1000 זה 20.000 בסך הכל, יש לך 1000 קלטות שמגיעות לילדים יהודיים בארצות הברית.
מיכה שגריר: סליחה על החומרנות.
דינה גורן: לא דיברנו על האגדה או המיתוס או ההשמצה של תפקיד היהודים בעולם בתקשורת.
קולט אביטל: כנראה אם זה היה, לא היינו צריכים לקיים את הדיון הזה.
ספי הנדלר: אני הגעתי לפה בתור הטווס ואני מרגיש, מיכה קצת הציג שכל עמיתי מובלים לגיליוטינה, אבל אני צופה בהם והדם ניתז, אז אני אומר רק שהתקשורת הישראלית, כפי שנאמר פה בצדק, עובדת על סוג של מציאות, של חברה.