GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני אדמסו: במסגרת הזאת יש היום להקה, שמי שלא ראה אותה, כנראה לא יודע מה קורה בארץ, אני אשמח להביא אותה.
דני אדמסו: כמעט ואין ארגון בחברה הישראלית שלא ראה אותה.
דני אדמסו: זה היה אחד הרעיונות של אורית מופז.
דני אדמסו: הנוער מביע שם את ההשתלבות שלו בחברה הישראלית, את המצוקות שיש, יש שם הומור ישראלי לגמרי.
דני אדמסו: הם משתמשים באומנות דרך הצופים בהבעת הרגשות שלהם.
דני אדמסו: הרבה פעמים מצאנו שנוער עולה מביע את הזעם שלו נגד החברה הישראלית בדרכים של אלימות וסמים.
דני אדמסו: אנחנו מביאים רב או קייס, כך אנחנו קוראים לזה, למחנה קיץ.
דני אדמסו: לראות אותו מטייל, אני לא מדבר על מה שעובר הקייס, אני מדבר על מה שעוברת החברה הישראלית כשהיא מסתכלת על האדם הזה עם תרבוש על הראש שמסתובב במחנה קיץ, השאלות שהם שואלים והתשובות שהם מקבלים, זה חלק מתהליך.
דני אדמסו: לא מבחינה כלכלית, אבל מבחינת עשייה חברתית, אני יכול להודות לגברת ציפי לבני, שהעמידה את כל הנושא של יום הזיכרון לנספים בסודן.
דני אדמסו: אני אחד מאלה שצעדו דרך סודן להגיע לארץ.
דני אדמסו: הגעתי משמירת כבשים לישיבה בכנסת ישראל, לדבר אתכם על החברה הישראלית.
דני אדמסו: אני לא פועל לעשות טוב לעולים בתוך הקהילה, כי אני רוצה שיהיה טוב לעולים, אני פועל כי אני חושב שאם לא נטפל בזה עכשיו, נחטוף את זה אחר כך בבעיטות – במשטרה ובמעצרים, וכך תיראה החברה שלנו.
דני אדמסו: ההסתכלות שלי היא חברתית.
דני אדמסו: הרבה פעמים מסתכלים עלי איך אני מנצל אינטרס כזה או אחר, ולכן אני אומר זאת.
דני אדמסו: אני מקווה שוועדת העלייה והקליטה, מהיום והלאה, תנסה לעזור לנו בנושא הכלכלי, כי מי שמחזיק את הנושא היום במידה לא מבוטלת זאת הגברת אורית מופז, שעושה לילות כימים.
דני אדמסו: אנחנו צריכים משאבים להמשך הפעילות.
דני אדמסו: לפני שנתיים עמדנו על סף סגירה.
דני אדמסו: יש חוק שמדבר על כפל תשלומים, שמשרד ממשלתי לא יכול לתת משכורת כפולה, זאת אומרת, משום שאני שייך לתנועת נוער משרד החינוך תומך, ואז משרד הקליטה לא יכול לתמוך בי.
דני אדמסו: זה לא כל כך מעניין את הילדים למטה.
דני אדמסו: תודה רבה.
קולט אביטל: אנחנו מתקרבים ממש לסיום.
קולט אביטל: אני מתנצלת בפני אלה שלא דיברו.
קולט אביטל: אחרון אחרון חביב, נציג ארגון עולי אתיופיה.
דוד אביב: אני מודה לך שאת מאפשרת לי להציג את הפרויקטים.
דוד אביב: אני רוצה להתחבר למה שדני אדמסו סיים בו.
דוד אביב: הוא אמר שמה שחשוב זו ההשתלבות החברתית, ואני רוצה להציג בפניכם שני פרויקטים שאנחנו פועלים בהם, ממגוון הפעילויות שלנו.
דוד אביב: אנחנו נקראים "איחוד הארגונים של עולי אתיופיה"?
דוד אביב: זה ארגון הגג של עולי אתיופיה, הוא קיים זה 14 שנה.
דוד אביב: מה שמאפיין אותנו ומאחד אותנו, שהפרויקטים שלנו מופעלים בשיתוף עם הקהילה.
דוד אביב: כלומר, אנחנו יוצאים אל השטח, שואלים אם הפרויקטים מתאימים להם, ולאחר שאנחנו מקבלים את המשוב, אנחנו פועלים בהתאם לצרכים של העולים עצמם.
דוד אביב: פרויקט "עינת" הוא פרויקט שהתחיל באשקלון לנשים חד הוריות, אבל יותר מאוחר הוא תפס תאוצה גדולה, הוא התרחב, והצטרפו אליו נשים וגם גברים.
דוד אביב: הוא התחיל כפרויקט העצמה, אבל עם הזמן הפך להיות פרויקט של לימוד השפה ולימוד של כלים ואמצעים להשתלבות חברתית.
דוד אביב: הלימוד מתחיל בדברים הפשוטים מאוד ביום-יום וכלה בדברים המסובכים מאוד של הבנת התרבות הישראלית, ההוויה הישראלית והזהות הישראלית.
דוד אביב: מגיעה לשם יום-יום מורה, שמלמדת את המשתתפים.
דוד אביב: אני אביא דוגמה לאחד השיעורים.
דוד אביב: היא מלמדת, למשל, איך לנהל כלכלת בית נכונה.
דוד אביב: מאחר שאנחנו באים ממקום שמפגר מבחינה חינוכית, כשאנחנו מגיעים לחברה המערבית אנחנו קופצים שנות אור, ויש להשלים את הפערים הללו, וללוות את העולים.
דוד אביב: מצאנו לנכון להפעיל את הפרויקט הזה כדי לתת את הכלי הבסיסי הראשוני לניהול חיי היום-יום באופן עצמאי, שהעולים לא יהיו תלויים באף אחד, שיוכלו להגיע לכל מקום ושיוכלו לנהל את עניינם בצורה עצמאית.
דוד אביב: הפרויקט השני נקרא "חוק ומשפט.
דוד אביב: כל הזמן אנחנו מדברים על מצב הנוער.
דוד אביב: דני אדמסו דיבר קודם על חבר'ה מאוד צעירים שמשתלבים בתנועת הצופים, וזה חשוב מאוד, כי זה באמת מפתח להשתלבות נכונה.
דוד אביב: אבל כשאנחנו מדברים על הנוער, אנחנו שוכחים את המבוגרים, והם גם צריכים את הליווי ואת ההדרכה, לדעת איך להתארגן וללמוד להבין את הלך הרוח בחברה הישראלית, כאשר המשטרה והחוק בארץ שונים.
דוד אביב: כשילד מסתבך בעבירה כזאת או אחרת, והוא מגיע, לצערי הרב, למשטרה.
דוד אביב: הורה מוזמן לתחנת משטרה או לבית-משפט, הוא לא יודע מה קורה, הוא חסר אונים.
דוד אביב: בפרויקט הזה אנחנו מנסים להסביר מהם הצעדים הראשונים שצריך לעשות.
דוד אביב: הזמנו עורך-דין שמעביר הרצאות, נתנו הזדמנות רחבה למשתתפים לשאול שאלות ולהגיד מה הם רוצים לשמוע, ובהתאם לבקשות הבאנו אנשי מקצוע שהסבירו את הצרכים.
דוד אביב: עד עכשיו השתתפו כ-700 איש.
דוד אביב: נכון לעכשיו אנחנו מפעילים את הפרויקט ב-14 יישובים שונים, כאשר המטרה היא להרחיב את הפרויקט ולהגיע לקהל הכי גדול שאפשר.
דוד אביב: בהזדמנות זו אני רוצה לומר שהפרויקט הזה מתבצע בסיועם האדיב של הסוכנות היהודית, משרד הקליטה וקרן הכנסת.
דוד אביב: תודה רבה לכולם.
קולט אביטל: לא נותר לי אלא להודות קודם כול לכולכם שבאתם.
קולט אביטל: אני לא יודעת איך אתם מגיבים למה ששמעתם היום.
קולט אביטל: אני יכולה לומר שלמדתי הרבה, והיתה לי הרבה מאוד נחת.
קולט אביטל: נגענו אולי בקצה המזלג בפעולות שכולן בסך הכול מאוד מוצלחות, בעזרה הדדית, בסולידריות, וזו עדיין טיבה של החברה שלנו, וטוב לשמוע על זה.
קולט אביטל: כאשר שירתתי בחוץ-לארץ נהגו ארגונים יהודיים לומר לי: אנחנו עושים הרבה למען ישראל, אבל מה אתם עושים למען עצמכם?
קולט אביטל: ניסיתי להסביר להם שיש הרבה ארגוני מתנדבים, אבל לא ידעתי אז מה שאני יודעת היום, שאחד מכל שלושה ישראלים מתנדב.
קולט אביטל: בהזדמנות זו אני רוצה יחד אתכם לזכור את המתנדבת של מגן-דוד-אדום שקיפחה את חייה אתמול, כשבאה לעזור לאדם שבסופו של דבר נהרג בתאונת דרכים.
קולט אביטל: עבודת ההתנדבות היא לא עבודה פשוטה ולא קלה, אבל אתם לא רק עוזרים לעולים, אתם עוזרים לעצב את החברה הישראלית.
קולט אביטל: אני מבקשת להודות מכל הלב לכולכם על כל מה שאתם עושים בשם כל חברי, לסוכנות היהודית ולמשרד הקליטה שנותנים יד, ובעיקר לאלה שעזרו לקיים את היום הזה, ישבו על המדוכה, ועשו את התוכנית עשירה, אולי עשירה מדי, כי לא כולם הספיקו לדבר.
קולט אביטל: אני רוצה להודות לחברת הכנסת סולודקין, לציפי פינקוס, לאריה קורת, לנחליאל דיסון, למיכאל גנקר ולבלה גולדברג.
קולט אביטל: אני מודה לכם על העזרה.
קולט אביטל: אני מקווה שבפעם הבאה נתארגן כך שזה יהיה יום קצת יותר ארוך.
קולט אביטל: אולי נעשה אותו לא ביום כנסת, אלא ביום ראשון או ביום חמישי, כדי שנוכל לשמוע בנחת, בלי חרב החקיקה מעל ראשנו.
קולט אביטל: תודה רבה שבאתם ויום טוב.
קולט אביטל: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה המשותפת של שלוש ועדות: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות; ועדת החינוך והתרבות; והוועדה לזכויות הילד.
קולט אביטל: יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות יגיע לכאן עוד רגע אבל אגיד עוד לפני כן, היום יש לי סכיזופרניה, אני לא יודעת אם להצטער או לשמוח כי זאת תהיה כנראה ישיבתו האחרונה המשותפת אתנו.
קולט אביטל: בשבילו אני שמחה, בשבילנו – כיוון שפיתחנו דגם טוב לשיתוף פעולה בין הוועדות – אני מצטערת שאנחנו מפסידים אותו כיושב-ראש.
קולט אביטל: הנושא שעליו נדון היום עלה גם בכתבה בטלוויזיה בערוץ 10 ששודרה לפני שבועיים.
קולט אביטל: אני לא ראיתי את התוכנית.
קולט אביטל: על כל פנים, אנחנו דנים היום בנושא ניתוב יתר של תלמידים עולים לחינוך המיוחד.
קולט אביטל: זה נושא שאנחנו נדרשים אליו תמיד מזווית אחרת אבל בסופו של דבר אנחנו דנו כבר כמה פעמים במה שקורה בחינוך בדרום – באשדוד, באשקלון ובמקומות אחרים.
קולט אביטל: הנושא שייך למכלול שלם שבו אנחנו דנים, על הדרך שבה אנחנו מתייחסים לתלמידים עולים, האם האבחנות שאנחנו עושים הן אבחנות נכונות, האם ניתוב יתר של תלמידים לחינוך מיוחד הוא נושא שצריך לדון בו במישור הבין-תרבותי כי אולי יש דברים בין-תרבותיים שאותם אנחנו לא מבינים, האם יש בכך אפליה או אין בכך אפליה.
קולט אביטל: למרות שאני לא באה מתחום החינוך, דבר אחד אני כן רוצה לתרום לדיון בהיבט הזה.
קולט אביטל: אני זוכרת שקראתי לא מעט חומר של פרופ' פוירשטיין שטוען שהדבר החשוב ביותר באבחנתו של ילד הוא בדיקת הפוטנציאל.
קולט אביטל: כאשר באופן אוטומטי אנחנו מפנים ילדים משום שהם באים מתרבות אחרת, משום שלפעמים הם באים מרקע שבו הם לא למדו מספיק עברית, כיוון שהכלים שהם מקבלים בבית לא מספיקים, כאשר אנחנו מפנים אותם לחינוך מיוחד השאלה היא מה אנחנו עושים לחברה כולה מסביב ומה אנחנו גורמים לילדים עצמם ולרמת ההתפתחות שלהם.
קולט אביטל: אם המסר הוא שהציפייה שלנו מאותם ילדים נמוכה מאוד ואנחנו מיד מתייגים אותם ומלבישים עליהם איזה סטריאוטיפ של ילדים עם קשיי לימוד ולכן צריך להעביר אותם לחינוך המיוחד, בעצם ההפניה לחינוך המיוחד מה אנחנו עושים בטווח הארוך לא רק למשפחות עצמן, לא רק לקליטת העלייה אלא לרמת ההתפתחות של הילד עצמו?
קולט אביטל: זה נושא הדיון.
קולט אביטל: אני מבינה שאנחנו התכנסנו בגלל מקרה מיוחד שהובא לידיעתנו שאירע באשקלון אבל הנושא הוא רחב יותר.
קולט אביטל: אני רוצה לציין שמרכז המחקר והמידע של הכנסת ערך מחקר, שנמצא על שולחן הוועדה, אבל המחקר הזה לא יכול היה להיות שלם משום שלא יכולנו בשום פנים ואופן לקבל נתונים ממשרד החינוך, התרבות והספורט, לא על גודל התופעה, לא על הממדים שלה, לא על הסיבות.
קולט אביטל: למרות כל החומר שנאסף מארגוני הורים, מארגוני עולים ומהשטח עצמו דווקא משרד החינוך לא העביר לידינו את המידע הרלוונטי כדי שנוכל להאיר גם את עינינו וגם את עיני המשתתפים בדיון.
קולט אביטל: אני יכולה רק להביע מחאה על כך.
קולט אביטל: הנה הגיע ראש גף קליטת עלייה במשרד החינוך, התרבות והספורט ונמצאים אתנו נציגים נוספים מהמשרד.
קולט אביטל: מר עודי בהט, אנחנו כמובן מצטערים על כך שכל הבקשות לקבל מידע ממשרד החינוך, התרבות והספורט לא נענו.
קולט אביטל: מאגף מסוים קיבלנו תשובה שהחומר איננו קיים, מהאגף שלך כמדומני קיבלנו תשובה שלא הספקתם עדיין להכין את החומר.
קולט אביטל: על כל פנים, אני מקווה שבמרוצת הדיון הזה נוכל לצאת נשכרים ממידע קצת יותר מדויק.
מיכאל מלכיאור: אין לי מידע מעבר למסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
מיכאל מלכיאור: אני גם לא ראיתי את הכתבה בטלוויזיה.
מיכאל מלכיאור: אם הדברים הכתובים כאן נכונים, זה חמור ביותר, זה מצב בלתי נסבל.
מיכאל מלכיאור: זה שמתלוננים – זה לא מקרה בודד.
מיכאל מלכיאור: דובר על 43 הורים לילדים ועל-פי הנתונים שקיבלנו מדובר בכלל על תופעה נפוצה מאוד.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיד חד-משמעית, ברור לגמרי ובסדר גמור שילדים עולים, כמו גם קבוצות אחרות, צריכים לעתים חינוך מיוחד אבל לא את החינוך המיוחד.
קולט אביטל: אתה מתכוון לתוספת שעות ותגבור של השפה.
מיכאל מלכיאור: זה לא רק עניין של שפה.
מיכאל מלכיאור: אני בעצמי הייתי מעורב בתוכנית מקיפה מאוד לילדים אתיופים באשקלון שלומדים בה מדי יום 400 ילדים.
מיכאל מלכיאור: זה נובע בוודאי מהכשל של מערכת החינוך, שנותנים להם אחר-הצהרים בדיוק מה שהם לא מקבלים במערכת החינוך בשעות הבוקר.
מיכאל מלכיאור: אין שום בעיה עם הילדים, הילדים מצוינים והם גם יוצאים עם הכשרה אחרי התוכנית המיוחדת שנותנים להם, אבל זה בשל כך שמערכת החינוך לא נותנת להם את מה שהם צריכים לקבל.
מיכאל מלכיאור: זה לא החינוך המיוחד שדובר בו.
מיכאל מלכיאור: זה סיפור אחר לגמרי.
מיכאל מלכיאור: אני לא יודע את הנתונים כי לא קיבלנו תשובות ממשרד החינוך פרט להכחשה מוחלטת של הדברים, לא קיבלנו שום נתונים ושום תשובות.
מיכאל מלכיאור: לא יכול להיות בגלל שמערכת החינוך לא יודעת להתמודד, לא יכול להיות שאם יש בעיה בבית-הספר – בעיה של אלימות ובעיות אחרות – אומרים שהפתרון הוא לשלוח את הילדים לחינוך המיוחד.
מיכאל מלכיאור: לא מבחינה עניינית ולא מבחינה כלכלית ולא מבחינה חברתית ולא משום בחינה, זה לא יכול להיות תשובה לצרכים של הילדים האלה.
מיכאל מלכיאור: קיבלנו את הפנייה בוועדה לזכויות הילד ואני חושב שיהיה נכון שכל שלוש הוועדות יפעלו ביחד בנושא הזה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו חייבים קודם כול לחקור לעומק, אולי זה לא נכון.
מיכאל מלכיאור: אנחנו צריכים לקבל את הנתונים ולבדוק את המקרים.
מיכאל מלכיאור: אם נאמר שצריך לעשות אבחון לילדים האלה, אז צריך לעשות את האבחון הזה ואי אפשר להשאיר את זה בידי ההורים, עם כל ההוצאות הכרוכות בדבר כדי שהילדים שלהם לא יהיו בחינוך המיוחד.
מיכאל מלכיאור: זה דבר מזעזע ומפלה, דבר שמדינה קולטת עלייה לא יכולה להרשות לעצמה.
מיכאל מלכיאור: לכן אני שמח שאנחנו מקיימים היום את הדיון ואני מקווה שנגיע לחקר האמת.
קולט אביטל: אני מבקשת להעביר את רשות הדיבור לגברת רעיה ריגר, שיזמה את הפנייה לוועדה.
קולט אביטל: אני מבקשת מאוד שתגידי לנו בכמה מילים את הנתונים, שלנו אין.
שלמה קבסה: אני ממחלקת החינוך בעיריית אשקלון.
שלמה קבסה: אני מבקש להגיב אחריה.
קולט אביטל: אנחנו ביקשנו נתונים ממשרד החינוך על התופעה בכללותה, מה היקף התופעה הזאת לא רק באשקלון אלא בכלל הארץ, ולא קיבלנו תשובה.
קולט אביטל: לזאת התייחסנו.
קולט אביטל: תקבל רשות דיבור בהמשך הדיון.
קולט אביטל: בבקשה גברת ריגר.
רעיה ריגר: אני מנכ"לית פורום הורים עולים.
רעיה ריגר: בזמן האחרון העמותה שלנו קיבלה המון פניות בנושא חינוך מיוחד וכיתות משולבות.
רעיה ריגר: כשבדקנו את הפניות ראינו שיש כמה סיבות מדוע שולחים את הילדים שלנו, ילדים עולים ממדינות חבר העמים, לכיתות מיוחדות.
רעיה ריגר: דבר ראשון, אין שיתוף פעולה עם משרד החינוך, לא מספרים להורים מה זה כיתות קטנות, מה זה חינוך מיוחד.
רעיה ריגר: הורים לא יודעים, חותמים על הטפסים ולא יודעים לאן שולחים את הילדים שלהם.
רעיה ריגר: דבר שני, שולחים את הילדים שלא יודעים עברית.
רעיה ריגר: דבר שלישי, עושים אבחונים לא בשפת האם.
רעיה ריגר: אלה בעיות שטיפלנו בהן.
רעיה ריגר: בחוק החינוך המיוחד כתוב שבוועדת השמה צריכים להיות נציגים של כמה ארגונים ציבוריים.
רעיה ריגר: עד היום לא ראיתי אף לא ארגון אחד משתתף בישיבות ועדות ההשמה.
רעיה ריגר: הפניות שקיבלנו הגיעו לא רק מאשקלון אלא מכל הארץ.
רעיה ריגר: היו המון פניות מקריית-שמונה והיו פניות מקריית-מלאכי.
רעיה ריגר: אלה ישובים שבהם יושבים עולים חדשים, שלא עובדים במקצועם והסטטוס שלהם נמוך מאוד.
רעיה ריגר: אלה הבעיות בקצרה.
רעיה ריגר: לאחרונה ישבה ועדת דברת ואנחנו מבקשים שתוקם מתוכה תת-ועדה לזכויות המשפחה וזכויות הילד.
רעיה ריגר: שלחתי אתמול את כל החומר ואת 10 ההמלצות שלנו אל הוועדה.
קולט אביטל: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, בירכנו אותך בהיעדרך ואמרנו שאנחנו שמחים ומצטערים בו-זמנית.
קולט אביטל: שמחים ומקווים שמקומך ליד שולחן הממשלה, מצטערים על כך שנפסיק את שיתוף הפעולה הפורה בינינו.
אילן שלגי: תודה.
אילן שלגי: אני מבטיח לך ששיתוף הפעולה יימשך, לא משנה באיזה כובע.
קולט אביטל: אני מודה שלא קראתי את כל דוח דברת.
קולט אביטל: השאלה היא האם היתה התייחסות כלשהי לנושא ילדי עולים בדוח דברת.
אילן שלגי: אני יכול לתרום בהקשר הזה.
אילן שלגי: אני יודע מתוך קריאת דוח דברת ומתוך ששמעתי את מר דברת בחמש הזדמנויות שונות, האחרונה אתמול בכנס של ארגוני ההורים, שהוועדה נכנסת רק כעת לנושא מגזרים או סקטורים ספציפיים, בשלב השני של דיוני הוועדה.
אילן שלגי: כלומר, החינוך המוכר שאינו רשמי, המגזר החרדי, העולים, החינוך המיוחד – כל אלה נושאים שנמצאים כעת בדיון לקראת החלק השני והמסיים של הדוח.
אילן שלגי: כך שאם רוצים להשפיע, עכשיו עדיין הזמן.
מיכאל מלכיאור: זה לא יכול להיות נושא שמחכה לדוח דברת.
מיכאל מלכיאור: אם הטענות נכונות הרי יש כאן עוול עצום ובסיסי שצריך לתקן היום.
מיכאל מלכיאור: עם כל הכבוד לדוח דברת, יש את משרד החינוך ויש מערכות חינוך וצריך לתקן את הדבר הזה.
רן כהן: שמעתי את מר דברת כמה פעמים.
רן כהן: הסכנה הגדולה יותר היא שכל הגורמים הללו דווקא ייחסמו(?).
רן כהן: אולי כדאי להקדים ולהבטיח אותם.
יולי תמיר: נדמה לי שאחת הדרכים לטפל בבעיה היא לנסות ליידע את ההורים על זכויות התלמידים ולאפשר להם לפקח על מה שקורה עם התלמידים.
יולי תמיר: נדמה לי שאחת הבעיות בקרב הורים עולים במיוחד – וזה חריף יותר בקהילה האתיופית – שהם לא תמיד יודעים מה הזכויות של התלמידים ומה הזכויות של ההורים.
יולי תמיר: הורים ישראלים ישר מתערבים: למה לקחו את הילד, אם לא מוצאת חן בעיניהם התשובה שהתקבלה הם דורשים בדיקה נוספת, והם גם הרבה יותר אגרסיביים בהתנהלות שלהם מול המערכת.
יולי תמיר: הורים עולים פעמים רבות נרתעים, לא בדיוק יודעים מה מותר להם.
יולי תמיר: לכן יש כאן קודם כול עניין של עבודה נכונה עם ההורים.
יולי תמיר: השאלה היא האם משרד החינוך מוכן ויכול לעשות הדרכה להורים עולים, במיוחד בבתי-ספר שיש בהם ריכוזים גדולים של עולים, לרכז את ההורים ולהסביר להם מה המשמעות, מה התהליך, מה מותר להם ומה אסור להם לדרוש.
יולי תמיר: בסופו של דבר בכל התהליכים האלה ההורים הם דומיננטיים מאוד.
יולי תמיר: זה שיודע גם לאבחן, גם לדרוש וגם ללוות – הילד שלו יקבל שיבוץ טוב יותר, לצערי.
יגאל יאסינוב: קודם כול אני רוצה להגיד, כדי שאנחנו נגיד אמת מכל הצדדים, גם ההורים דוברי הרוסית מבינים מה זה החינוך המיוחד כי בדיוק אותו סוג של חינוך היה גם ברוסיה.
יגאל יאסינוב: גם שם הוא הוגדר כחינוך מיוחד וגם שם היו בתי-ספר מיוחדים לילדים.
יגאל יאסינוב: יש אפליה שנובעת מסיבה אחת.
יגאל יאסינוב: השאלה מי השופט כאן היא קריטית.
יגאל יאסינוב: השופטים הראשונים כאן הם מורים או מדריכים או אנשים אחרים שבעצמם לא קיבלו את הילדים מסיבה כלשהי.
יגאל יאסינוב: אציג לכם דוגמה לא תיאורטית.
יגאל יאסינוב: באחת הערים באזור ירושלים הורים קיבלו המלצה להפנות את ילדתם לחינוך המיוחד.
יגאל יאסינוב: מאוחר יותר התברר למה – האמא של הילדה היתה פעילת שטח באותה עיר והיא העזה לפעול נגד מועצת העיר ואז ההורים קיבלו המלצה כזאת בבית- הספר.
יגאל יאסינוב: אני הייתי מעורב בנושא.
יגאל יאסינוב: ההורים הגישו תלונה במשטרה נגד המורה ומנהל בית-הספר ואז פתאום התברר שהילדה לא ממש צריכה חינוך מיוחד.
יגאל יאסינוב: יש הרבה מקרים כאלה.
יגאל יאסינוב: עוד דבר אחד, התנכלות להורים.
יגאל יאסינוב: אם הורה חס וחלילה מעז להגיד למורה: לא הבנת מה הילד הזה עשה, לא ניסית להבין אותו אז יש סיכוי גבוה מאוד שהילד הזה יקבל הפניה לחינוך המיוחד.
יגאל יאסינוב: אנחנו הבנו שמשרד החינוך לא העביר לנו את הנתונים כי כנראה יש לו מה להסתיר.
יגאל יאסינוב: העניין הוא כנראה לא היעדר מדיניות אלא מדיניות מכוונת.
יגאל יאסינוב: יש פה כנראה בעיה של מדיניות, שלא מסתכלת בכלל לעומק הבעיה הזאת.
יגאל יאסינוב: לגבי דוח דברת, אני חושב שלא הוגן שקודם כול מפרסמים את דוח דברת ומציגים שזאת הרפורמה.
קולט אביטל: זה חצי דוח.
יגאל יאסינוב: לא יכול להיות שמפרסמים חצי דוח ואפילו לא מצרפים לזה מכתב הסבר שנושאים א, ב', ג' ו-ד' יופיעו בחלק השני של הדוח.
יגאל יאסינוב: כשמפרסמים את הדוח באופן הזה ברור שהדברים האלה לא חשובים והם יהיו מתישהו ולא חשוב האם נגיע אליהם ולא חשוב אם אנחנו רוצים לבנות את המערכת באופו שהיא תהיה מוכנה להתמודד עם הדבר הזה.
יגאל יאסינוב: אין זה מקרה שהילדים הסובלים באים רק משני מגזרים – יוצאי חבר המדינות ויוצאי אתיופיה.
יגאל יאסינוב: יש פשוט שוני תרבותי.
יגאל יאסינוב: האנשים האלה קצת שונים.
יגאל יאסינוב: אני גאה שאני קצת שונה, ואחרים גם כן גאים.
יגאל יאסינוב: אבל בגלל השוני לא לכבד את האחר ולעשות דווקא?
יגאל יאסינוב: ועוד דבר אחד, רק היום ראינו מה קורה עם המורים.
יגאל יאסינוב: גם המורה וגם הילדים בכיתה יכולים להביא את הילד לכדי כך שהוא לא ירצה לבוא לבית-הספר.
יגאל יאסינוב: אם ילד או ילדה מקבלים כל יום מהגננת או מהמורה או מהמנהל, ולפעמים מילדים אחרים בכיתה שהמורים לא מפריעים להם, רק פגיעות, רק יחס לא הוגן – אז ילד לא ירצה לבוא לשם.
יגאל יאסינוב: וכאן באים ואומרים להורה: יש לנו פתרון, הילד שלכם הוא טוב מאוד, בואו נעביר אותו לחינוך המיוחד, שם יהיו פחות ילדים בכיתה ושם יהיה לו טוב.
יגאל יאסינוב: אותו הורה, אם הוא לא היה נמצא בלחץ היה מבין את ההשלכות, הרי גם ברוסיה החינוך המיוחד לא היה ממש מיוחד לטובה, אבל כשהוא נמצא בלחץ ומביאים לו את זה כפתרון אז הוא מסכים.
קולט אביטל: אני רוצה לפנות לאחת האימהות, בבקשה.
מאיה אברבוך-פלדמן: הילדים שלי ישבו בבית במשך חצי שנה ולא הלכו לבית-הספר.
מאיה אברבוך-פלדמן: השארתי אותם בבית אחרי שאני קיבלתי מכות בבית-הספר.
מאיה אברבוך-פלדמן: רבותי, נכנסתי לבית-הספר באשקלון ושני ילדיי עמדו על-ידי.
מאיה אברבוך-פלדמן: הגיע ילד וממש על-ידי נתן לבן שלי מכה בגב.
מאיה אברבוך-פלדמן: עברה שם סגנית בית-הספר (סימה) וביקשתי ממנה שתעזור לי.
מאיה אברבוך-פלדמן: היא שמה את היד על ראש הילד הזה ואמרה לו: אתה בסדר, אל תדבר איתה.
מאיה אברבוך-פלדמן: הילד "הטוב" הזה לקח מהכיסים שלו שקדים ושפך לי על הפנים.
מאיה אברבוך-פלדמן: אמרתי לילדים ברוסית: ילדים, בואו נברח מבית-הספר.
אילן שלגי: הלכת למשטרה?
מאיה אברבוך-פלדמן: לא.
אילן שלגי: למה לא?
מאיה אברבוך-פלדמן: בקושי הגעתי הביתה.
מאיה אברבוך-פלדמן: לחץ הדם שלי עלה ל-190 והזמינו לי רופא הביתה.
אילן שלגי: אחרי כמה שעות או למחרת הלכת למשטרה?
מאיה אברבוך-פלדמן: למחרת שלחתי מכתב לשרת החינוך, התרבות והספורט גברת לימור לבנת.
מאיה אברבוך-פלדמן: קשה לי להבין איך אפשר להזמין משטרה לילד.
מאיה אברבוך-פלדמן: כשיצאתי מבית-הספר הרגשתי מכות.
מאיה אברבוך-פלדמן: הילד "הטוב" הזה יחד עם החבר שלו זרקו על הגב שלי אבנים.
מאיה אברבוך-פלדמן: הם צעקו אלינו: אל תדברי כאן רוסית, לכי לרוסיה ושם תדברי רוסית.
מאיה אברבוך-פלדמן: אמרתי לו: סליחה ילד אבל זאת ארץ דמוקרטית ואנחנו יהודים.
מאיה אברבוך-פלדמן: הבנים שלי מדברים לא כל-כך טוב רוסית, הם הגיעו לישראל כשהיו צעירים מאוד.
מאיה אברבוך-פלדמן: הם לא היו צריכים להיות מסכנים.
מאיה אברבוך-פלדמן: אחרי כל מה שאירע בבית-הספר בעלי אמר: זהו, זה לא בית-ספר אז לא צריך לשלוח לשם את הילדים שלנו בכלל.
מאיה אברבוך-פלדמן: כשאנחנו נכנסנו לבית-הספר מנהלת בית-הספר, גברת עדנה אברהמי, אמרה לי ולבעלי: לא פה ולא אצלי.
מאיה אברבוך-פלדמן: ביום הזה הבנים שלי חזרו הביתה בדמעות.
מאיה אברבוך-פלדמן: הבן הקטן שלי בכה ואמר שהמחנכת נכנסה לכיתה וביום הראשון אמרה לכל הכיתה: ילדים, אתם לא צריכים להיות חברים של הילד הזה כי הוא ילד לא טוב, הילד הזה לא חשוב, הוא לא יהיה בבית-הספר שלנו.
מאיה אברבוך-פלדמן: מנהל גף החינוך ואנשיו מדברים יפה, עם חיוך, הם אומרים בדיוק איך הכול צריך להיות אבל מה שהם עשו עד כה היה התעללות וגזענות.
מאיה אברבוך-פלדמן: הם עושים הכול בדיוק ההיפך ממה שהם אומרים.
מאיה אברבוך-פלדמן: הם יודעים מה צריך לעשות.
מאיה אברבוך-פלדמן: יש לי קלטת של ועדת השמה.
מאיה אברבוך-פלדמן: הבאתי אותה לכנסת אבל אנשי המשמר מנעו ממני להכניס פנימה את הטייפ.
מאיה אברבוך-פלדמן: מי שרוצה יכול לשמוע את זה.
מאיה אברבוך-פלדמן: זה לא ועדת השמה אלא זה קרקס.
מאיה אברבוך-פלדמן: המחנכת אמרה: זה ילד חכם שיש לו ידע עולמי אבל הוא לא יודע שום דבר, הוא לא יודע לקרוא והוא לא יודע מתמטיקה.
מאיה אברבוך-פלדמן: בעלי אמר: הילד עומד מאחורי הדלת, אתם 12 אנשי מקצוע היושבים כאן, תזמינו את הילד ותבדקו אם הוא יודע לקרוא, הבדיקה הזאת תימשך דקה אחת.
מאיה אברבוך-פלדמן: לא משנה מה תתנו לו לקרוא, מעיתון "הארץ" או מ"ידיעות אחרונות", מה שיש לכם.
מאיה אברבוך-פלדמן: ראש הישיבה היה מר שלמה קבסה, שנמצא כאן.
מאיה אברבוך-פלדמן: הוא אמר: אתה לא תגיד לנו מה לעשות.
מאיה אברבוך-פלדמן: אני ביקשתי לומר משפט.
מאיה אברבוך-פלדמן: הוא אמר: לא, אני לא נותן לך לומר אף מילה.
מאיה אברבוך-פלדמן: אחרי הכתבות בעיתון, דובר עיריית אשקלון אמר שנתנו לילדים שלי הזדמנות ללמוד בשלושה בתי-ספר והילדים לא הסתדרו באף אחד מהם.
מאיה אברבוך-פלדמן: רבותי, אני מסתכלת בעיניים של כל אחד מהיושבים כאן ואומרת לכם שזה שקר.
מאיה אברבוך-פלדמן: נכון, הילדים עברו שלושה בתי-ספר אבל בית-הספר הראשון היה קצת יקר לנו ולכן עזבנו אותו.
מאיה אברבוך-פלדמן: זה היה בית-ספר חצי פרטי, הרבה יותר יקר מבית-ספר רגיל.
מאיה אברבוך-פלדמן: משם הילדים הגיעו לבית-ספר "דקל".
מאיה אברבוך-פלדמן: לא העירייה עשתה לנו מצווה ונתנה להם את הניסיון הזה אלא אנחנו הגענו לעיריית אשקלון ואמרנו שאנחנו מבקשים בית-ספר על-יד הבית שלנו.
מאיה אברבוך-פלדמן: אחרי שהבן הקטן שלנו קיבל מכות, הוא חזר הביתה כשהכול שבור, השרוול קרוע, החולצה כולה חתוכה ופצעים על כל הגוף, הלכנו למנהלת וביקשנו לברר את הבעיה כדי שהיא לא תחזור על עצמה.
מאיה אברבוך-פלדמן: אנחנו יכולים להבין שילדים מרביצים אבל צריך לברר את הבעיה.
מאיה אברבוך-פלדמן: אחרי ההתעללות הזאת קיבלנו הפניה לבית-ספר "רותם", אחרי שברחנו מ"דקל".
מאיה אברבוך-פלדמן: אחרי כן שלחו את הבן שלנו לוועדת השמה ומשם הוא הופנה למסגרת מיוחדת.
מאיה אברבוך-פלדמן: אנחנו שלחנו אותו לאבחון פרטי ובו נכתב שהוא לא צריך מסגרת מיוחדת, שהילד צריך ללמוד בבית-ספר רגיל.
מאיה אברבוך-פלדמן: אנחנו ביקשנו לעבור בית-ספר אבל עיריית אשקלון לא הסכימה.
מאיה אברבוך-פלדמן: כאשר הבן שלי נפל בבית הספר ופתח את הסנטר אף אחד לא סייע לו, לא נתנו לו אפילו טיפת מים, לא נתנו לו עזרה ראשונה.
מאיה אברבוך-פלדמן: כל החולצה שלו היתה מוכתמת בדם אבל הרופא רק הרים ידיים בתנועת ביטול.
מאיה אברבוך-פלדמן: אחר-כך תפרו אותו ושלחו אותו הביתה.
מאיה אברבוך-פלדמן: במשך שבוע הילד היה בבית בחופשת מחלה אבל אף אחד מבית-הספר לא התקשר אליו ולא בדק מה שלומו.
מאיה אברבוך-פלדמן: אני רוצה לספר עוד הרבה אבל אני מבינה שהזמן קצר.
מאיה אברבוך-פלדמן: חשבתי שבן אדם פלילי זה בן אדם שפוגע במישהו אחר או גונב משהו.
מאיה אברבוך-פלדמן: בעלי ואני, שתמיד עבדנו – אני עובדת 12 שעות ביממה אבל לא הצטערתי על כך, הייתי מבסוטית – לא חשבנו שתוגש נגדנו תביעה פלילית ושנוזמן לבית-המשפט.
אילן שלגי: הוגשה תלונה נגדם.
מאיה אברבוך-פלדמן: אני מבקשת לברר את הבעיה היום כי עדיין אין בית-ספר לילדים שלי.
מאיה אברבוך-פלדמן: שני הבנים שלי הם לא כריות בוץ.
מאיה אברבוך-פלדמן: פעם הבאתי את הבן שלי מבית-הספר לעירייה, לראש העיר הקודם, ואפשר היה לראות על פניו סימנים של נעלי ספורט אחרי שילדים אחרים בעטו בו.
מאיה אברבוך-פלדמן: אני מבקשת לברר את הבעיה כי אני צריכה להכין את הילדים שלי לקראת שנת הלימודים הבאה, לקנות להם ציוד לבית-הספר.
מאיה אברבוך-פלדמן: הבן שלנו אמור לחגוג בר מצווה אבל אנחנו לא יכולים לעשות שום דבר כשהראש שלנו עסוק רק בבעיה של בית-הספר, שהילדים יושבים בבית ולא לומדים.
מאיה אברבוך-פלדמן: תודה.
רומן ברונפמן: אני חושב שאנחנו עדים כאן לשתי בעיות שאולי קשורות זו בזו ואולי אפילו מזינות זו את זו.
רומן ברונפמן: הבעיה הראשונה היא ניתוב ילדי עולים משתי הקבוצות, מאתיופיה ומברית-המועצות לשעבר, לבתי-ספר לחינוך מיוחד.
רומן ברונפמן: הבעיה השנייה שנובעת מזה או גורמת לזה היא אלימות בבתי-הספר באופן כללי.
קולט אביטל: עליה דנו כאן לפני שבועיים והבנו שלא נעשה כלום.
רומן ברונפמן: בעניין הזה משרד החינוך, על-פי ההערכה שלי, נכשל כישלון חרוץ.
רומן ברונפמן: אני מלווה את משפחת פלדמן מאשקלון מזה חצי שנה.
רומן ברונפמן: אני חייב להגיד, לא רק משפחת פלדמן לא מקבלת תשובות אלא גם חברי כנסת שפונים לעיריית אשקלון בעניין זה לא מקבלים תשובות.
רומן ברונפמן: ההתכתבות הארוכה שלי עם גף החינוך בעיריית אשקלון ועם משרד החינוך לא הביאה לשום מקום.
רומן ברונפמן: לפני 2-3 חודשים אף ביקרתי בעיר אשקלון עם ועדת החינוך והתרבות, עוד לפני שחבר הכנסת שלגי התמנה לשר המדע והטכנולוגיה.
רומן ברונפמן: אני סבור שאנחנו צריכים בהמשך, לקראת השנה הבאה, לערוך כמה ביקורים במקומות בעייתיים על-פי הנתונים שאנחנו מקבלים מהשטח ולראות במו עינינו איך מתפקדת העירייה, איך מתפקד אגף החינוך ובמיוחד איך מתפקד החינוך המיוחד.
רומן ברונפמן: צריך לעשות את הביקורים האלה יחד עם הממונים מטעם משרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: אתה עקבת אחר משפחת פלדמן אבל אני מבין שיש הרבה משפחות שנגרם להן עוול.
מיכאל מלכיאור: 43 משפחות באותה עיר – זה חמור מאוד.
רומן ברונפמן: אשקלון מצטיירת לי כעיר שהיא מוקד אלימות.