GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הלית מגידו: אני מניחה שהגברים האלה בעצם אין להם מקור כספי גדול.
הלית מגידו: השאלה שנשאלת היא: מי?
הלית מגידו: כמו שאת אומרת, איננו יכולים להטיל את האחריות על הבנקים.
הלית מגידו: הם נותנים את ההלוואה מטעמים עסקיים מסחריים.
קולט אביטל: באיזה שהוא מקום ההגיון שלי אומר שאילו הבעל היה יודע שאם הוא ירביץ לאשתו והיא תגיע למקלט, גם הוא עלול להישאר בלי קורת גג, כלומר שיש גם איזו שהיא סנקציה נגדו - יכול להיות שזה היה באיזה שהוא מקום מונע ממנו את האלימות.
קולט אביטל: יש לךְ פה ביד, עקרונית או תיאורטית לפחות, איזה שהוא כלי ענישה גם נגד הבעל, אם אנו נדע איך לחשוב מראש על העניין הזה.
גילה גמליאל: לצערנו, הבעיות במצבים כאלה הן שיש נשים שהן במקלט וחוזרות אחר כך לבית.
גילה גמליאל: כלומר, אלמנט הענישה של הגבר צריך להיות--
קולט אביטל: --לפני.
גילה גמליאל: --ברור וכתוב בצורה מאד משמעותית.
קולט אביטל: יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה גילה גמליאל: אני מוכרחה לומר לצערנו או שלא לצערנו, שלא כל מקרה שבו אשה מגיעה למקלט מסתיים בגירושין ובפירוק התא המשפחתי.
קולט אביטל: זה משהו שעלול לבלום את המהלך שבו רוצים למנוע מהגבר את האפשרות לקורת גג.
הלית מגידו: אני נזהרת מלהגיד את המלה "חוקתי", אבל אינני משוכנעת שזה משפטית כל כך פשוט לבוא ולהגיד שאם האשה מבקשת את הפירוק בעילה של אלימות במשפחה, אזי בית-המשפט יוכל לבוא ולהחליט ששוללים מהגבר את זכאותו בדירה.
אביב דוד: זה הרושם בקרב העולים מאתיופיה שכאשר יש את העניין הזה של אלימות, בדרך-כלל הגבר הוא זה שעוזב את הבית.
אביב דוד: האשה היא שמחליטה שהיא תישאר בדירה.
הלית מגידו: האם האשה מחליטה?
הלית מגידו: חשבתי שיחסי הכוחות מעידים על כך ש"הנה זו אשה מוכה" ועל כך שהאשה היא הצד החלש ולא זו שמחליטה מי נשאר בדירה.
אביב דוד: מה שקורה הוא שלאחר שהיא חוזרת מהמקלט עושים כל מיני מאמצים להחזירה לבית.
אביב דוד: אני מדבר לפחות לפחות המסגרת הפנים-קהילתית שקיימת, אם זה מגיע לגישור המסורתי.
אביב דוד: אם זה לא עוזר, הגבר מוּצא החוצה.
משה וולפוס: לעניות דעתי, הפתרון צריך להיות בכיוון אחר - לא בכיוון של פטירת בני הזוג מתשלום ההלוואה, כי אז בעצם נותנים פרס לבעל ולא רק שלא שוללים לו שזכויות, אלא להחריג את האשה, כשהיא אשה מוכה, כך שהיא תוכל לקבל סיוע ממשלתי בשכר דירה או בדיור למרות שהיא רשומה כבעלת זכויות בדירת מגורים.
קולט אביטל: היא מקבלת את זה, אבל רק לשנה.
משה וולפוס: היא מקבלת זאת רק לשנה.
משה וולפוס: צריך שההחרגה הזאת תהיה לאורך כל התקופה.
משה וולפוס: לדעתי, זה פתרון יותר פשוט.
משה וולפוס: מצד אחד, הוא לא ישלול את הזכויות של הבעל שזכויות הקניין שלו חוקתיות.
משה וולפוס: מצד שני, הוא יתן לאשה פתרון של דיור בלי לערב את הבנק עם המסמכים שלו.
קולט אביטל: הויכוח ימשיך בינינו, ואינני רואה שיש לנו כרגע פתרון.
קולט אביטל: הלית מגידו, תעשי את המהלך הבא: אנו נשיג, דרך האוצר, את הנייר שעליו חותמים בני הזוג שמקבלים את המשכנתא, מענק או what ever.
הלית מגידו: מענק מותנה.
קולט אביטל: וזאת, בהנחה שהוא קיים, כי זה מה שאמרה לנו שרת הקליטה.
קולט אביטל: עד כמה שאני יודעת, זה לא בוטל.
קולט אביטל: גם בוועדת הכספים נאמר לנו שזה לא בוטל.
קולט אביטל: אם את יודעת משהו אחר, תודיעי לי על זה מהר כי יש לנו ישיבה עם ראש הממשלה בעניין הזה וחשוב לנו לדעת.
קולט אביטל: אם זה בוטל, גם לאתיופים זה בוטל, חשוב שנדע על כך לפני הישיבה עם ראש הממשלה.
קולט אביטל: בהנחה שזה קיים, בואי וניקח את המסמך.
קולט אביטל: אנו רוצים לבקש ממךְ לראות מהי הדרך המשפטית הנכונה לסייע לאשה במקרה הזה.
קולט אביטל: יכול להיות שמה שחברת-הכנסת מרינה סולודקין הוא דבר נכון, שבסופו של דבר אם הוכח שבעצם האשה היא המוכה והבעל הוא האלים יכול להיות שהמהלך צריך להיות שהאשה תישאר בדירה עם הילדים.
קולט אביטל: מי שמטפל בילדים ישאר בדירה.
קולט אביטל: יכול להיות שגם זה פתרון.
קולט אביטל: בואו וננסה לחזור, אחרי שננסה למצוא את הפתרונות.
קולט אביטל: בין התאריך שבו קיבלתי את המכתב שלךָ, מבחינתי אתמול, לבין היום אני מודה ששברתי את הראש ולא ידעתי איפה הפתרון הנכון.
קולט אביטל: לגבי החלק הראשון של הישיבה שלנו - חברת-הכנסת גילה גמליאל, את לא היית פה - אנו ניסינו לראות מה גודל התופעה.
קולט אביטל: נאמר ש-20%-25% פלוס מינוס מקרב הנשים המוכות הן בדרך-כלל עולות חדשות, ויש אבחנה די בולטת בין הנשים ממוצא אתיופי, שבחלקן הגדול לא יודעות קרוא וכתוב ולכן גם קשה מאד להגיע אליהן עם החומר הכתוב, לבין הנשים עולות ממקומות אחרים.
קולט אביטל: אולי האבחנה צריכה להיות בין הנשים ששודכו בגיל צעיר ולא בחרו את בן הזוג מתוך רצון, ואז כל מערכת ההתייחסות אליהן היא אחרת, לבין אלה שהתחתנו מתוך רצון.
קולט אביטל: כמות האלימות ונקודת ההנחה הן אחרות.
קולט אביטל: אנו נבחן בדיוק - וזו לא הישיבה הראשונה - מה נעשה במשרדי הממשלה לאור ההמלצות הקודמות שלנו.
קולט אביטל: אנו פונים למשרד הקליטה ראשית - להפיק את החומר באמהרית, ושנית - לעשות את מה שדרוש כדי שהמידע הזה יגיע בצורה מסודרת לתחנת הרדיו באמהרית.
קולט אביטל: גם בישיבה הקודמת ביקשנו, ולא קיבלנו תשובה, ואני רוצה להקריא את החלטתנו מהישיבה הקודמת: "הוועדה קוראת למשרד לקליטת העליה להקצות תקציב לפרסום מדי שבוע בעיתונות הרוסית והאמהרית על מספרי קווי החירום למניעת אלימות".
קולט אביטל: למרות שהישיבה הזאת התקיימה במרץ, עד היום הזה לא קיבלנו תשובה מהמשרד האם משהו נעשה בעניין הזה.
קולט אביטל: זו לא הפעם הראשונה שאנו דנים בזה.
קולט אביטל: יצאנו מפה עם החלטות שצריך להביא לידיעת הנשים יותר ויותר מה שקיים: קווי חירום וכו'.
קולט אביטל: פנינו לארגוני עולים, בעיקר לארגוני העולים מרוסיה, מברית-המועצות, מחבר העמים, וביקשנו להקצות מתנדבים או מתנדבות לקווי החירום בשפות האלה.
קולט אביטל: האם קיים קו חירום באמהרית?
אידה בן-שטרית: אנו מממנים אותו.
קולט אביטל: האם יש מספיק מתנדבות?
אידה בן-שטרית: יש שירות בשפה.
אלון דגן: אני רוצה להציע איזו שהיא תוספת מהותית לעניין הפרסום.
אלון דגן: היו"ר קולט אביטל: אנו בשלב ההחלטות.
אלון דגן: תוספת בשם מי?
אלון דגן: בשם העיר אשדוד?
אלון דגן: בשם אשקלון.
אלון דגן: לדעתי, הרעיונות, שמועלים כאן, הם ברמה של מתן מידע כמו קווי חירום או פרוספקטים של משרד הקליטה.
אלון דגן: הם מיועדים לאנשים הספציפיים שסובלים מזה.
אלון דגן: המחשבה שלנו הרבה יותר רחבה מזה במובן שלא רק להגיד לאנשים איפה נמצא השירות כדי שיוכלו להגיע אלינו, אלא איך להעלות את המודעות.
קולט אביטל: אנו מדברים על המודעות.
אלון דגן: למשל, לעשות תכניות מניעה בטלויזיה.
אלון דגן: יש תכניות מניעה לאומיות לתאונות דרכים.
אלון דגן: יש פה כאילו איזו שהיא התמקדות רק באנשים שסובלים, והשאלה היא איך מגיעים ל-160 אלף.
קולט אביטל: אני אולי רוצה לענות לך, ויכול להיות שתשובתי תהיה בלתי מקובלת ובלתי שלמה.
קולט אביטל: אני כרגע מתייחסת לציבור העולים, וזה בעיקר ציבור הנשים.
קולט אביטל: לגבי תכניות המניעה בטלויזיה שאתה מדבר עליהן, למרבה הצער, לדעתי, הציבור הזה לא יצפה בטלויזיה ולא יראה את אותן.
קולט אביטל: לכן, יכול מאד להיות שאולי בערוץ הרוסי, כיון שהוא קיים, כן אפשר לפנות.
קולט אביטל: אבל, מדובר פה בערוץ פרטי, ואין לנו, לגבי הערוץ הפרטי הזה, שום מנופים או שום נקודות שאפשר לכפות.
קולט אביטל: אפשר להמליץ.
קולט אביטל: זו המלצה שיכולה להיות טובה לגבי סוג ציבור אחד.
קולט אביטל: אבל, יש לנו ציבורי עולים, ואנו מדברים גם על ציבורי העולים האתיופיים, שלא יגיעו לתכניות האלה וודאי לא בטלויזיה הישראלית.
קולט אביטל: לכן, צריך קודם כל לעבוד בכלים שכן מגיעים אליהן.
חברי הוועדה: רומן ברונפמן מיכאל מלכיאור מיכאל נודלמן מרינה סולודקין מוזמנים: פיני מור - עוזר מנכ"ל קליטה, המשרד לקליטת עליה עפרה שידלוביצקי - מנהלת אגף אכלוס, הסוכנות היהודית אורה חריש - מרכזת בכירה לרכוש הניהול המינהלי, משרד הבינוי והשיכון יהונתן יסעור - סגן ומ"מ ראש העירייה, עיריית הרצליה עו"ד לאה סדובניק - מנהלת מחלקת נכסים וביטוחים, עירית הרצליה אריה רהט - גזבר העירייה, עיריית הרצליה יוליה מרקוביץ - נציגי התושבים העולים דורה דורפמן - נציגי התושבים העולים סולומון דורפמן - נציגי התושבים העולים יולי וולפסון - נציגי התושבים העולים אלכסנדר קלנטרסקי פורום לדיור סוציאלי
קצרנית: מאז הקמתו לפני 5 שנים – ח"כ רומן ברונפמן
קולט אביטל: לפני כשבועיים, להפתעתי, כאשר הופעתי בתכנית בערוץ הרוסי של הטלוויזיה, ראיתי כתבה מצולמת, ורק אז נודע לי הסיפור על בניין שעומד ריק מזה חמש שנים בהרצליה.
קולט אביטל: בניין שנבנה מתרומות של יהודים טובים מחוץ-לארץ כדי לסייע לדיור לעולים.
קולט אביטל: אז דיור לחוד, בניין לחוד ודיירים לחוד.
קולט אביטל: הבניין ממה שאני רואה, ומכל הבירורים שעשינו, אכן עומד ריק מזה חמש שנים.
קולט אביטל: משום מה העירייה לא איכלסה אותו.
מרינה סולודקין: זה לא משום מה.
קולט אביטל: על שום מה את תסבירי.
קולט אביטל: ומצד שני אנחנו מבינים שחבר הכנסת ברונפמן טיפל בסיפור הזה אם אני לא טועה, כבר מחודש נובמבר שנה שעברה, ופניותיו לעיריית הרצליה לא הניבו את הפרי הרצוי.
קולט אביטל: אנחנו התבשרנו שבזמן האחרון מתנהל משא ומתן בין עיריית הרצליה לבין משרד השיכון.
קולט אביטל: משרד השיכון מוכן לרכוש את הדיור הזה ולהעמיד אותו לרשות אותם הדיירים, או העולים, או הדיירים הפוטנציאליים.
קולט אביטל: האמת היא שכל הפרשה הזאת והשתלשלותה נראים לי מוזרים מאוד.
קולט אביטל: בנוסף, אני גם שואלת שאלה אם בניין נבנה מתרומות, מדוע העירייה צריכה למכור אותו לממשלה?
קולט אביטל: זאת אומרת, מדוע צריכה להיות הכנסה פעמיים.
קולט אביטל: מה הסיפור שמאחורי הסיפור הזה.
קולט אביטל: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת ברונפמן.
יהונתן יסעור: שקל תרומה לא היתה שם.
קולט אביטל: כשתהיה בזכות דיבור, אני אשמח מאוד לתת לך את זכות הדיבור.
קולט אביטל: בינתיים אני עדיין מנהלת את הישיבה, ואנחנו מעבירים את זכות הדיבור לחבר הכנסת ברונפמן.
יהונתן יסעור: רק כדי לתקן את הרושם שאת נוטעת בין החברים.
קולט אביטל: אדוני, אני מנהלת את הישיבה כפי שאני מבינה.
קולט אביטל: אם יש לך מידע סותר, אני אשמח לתת לך רשות דיבור אחר כך, אני אפילו לא יודעת מי אתה.
קולט אביטל: אתה ממלא מקום ראש העיר, אתה מוזמן.
קולט אביטל: ניתן לך את רשות הדיבור.
רומן ברונפמן: גברתי היושבת ראש, חברי הכנסת, אורחים, זה לא במקרה שיש לנו היום שתי ישיבות זו אחר זו, שמוקדשות לנושא הדיור.
רומן ברונפמן: הישיבה השנייה תתקיים בשעה 10:30 כישיבת המשך של הפעילות המתמשכת שלנו בנושא הדיור הסוציאלי, שם אנחנו מוחים על היעדר הדיור.
קולט אביטל: מתוך מחקר שעשינו מסתבר שדווקא יש.
רומן ברונפמן: שזה לא מדוייק.
רומן ברונפמן: על זה נדבר בישיבה השנייה.
רומן ברונפמן: ולא במקרה צורפה הישיבה, שאולי היא ישיבה סוריאליסטית, אבל מציאותית.
רומן ברונפמן: אני מצטער להגיד שבראש עיריית הרצליה עומדים חבריי למפלגה ולתנועה, ואני מאוד אוהב אותם, אבל כנראה השתבש משהו בעיריית הרצליה, ואני אומר בכאב, ובאמת השתבש משהו בעיריית הרצליה, כי בית זה דבר שלא חשוב איך הוא נבנה.
רומן ברונפמן: הוא עומד, הוא קיים, לגבי הייעוד שלו לאיכלוס העולים, אף אחד לא מתווכח.
רומן ברונפמן: הוא עומד ריק במשך כחמש שנים.
מרינה סולודקין: בהרצליה לא רוצים עולים.
רומן ברונפמן: אני לא רוצה שנעשה את זה בצורה כוללנית.
רומן ברונפמן: בכל זאת, אני רוצה שאנחנו נפתור את הבעיה.
רומן ברונפמן: אני אגיד מה עשיתי ואיפה אנחנו נמצאים, ואז נתחיל בדיון.
רומן ברונפמן: אני רוצה שממלא מקום ראש העיר יגיד את דברו.
רומן ברונפמן: אני מטפל בנושא יותר מחצי שנה.
רומן ברונפמן: ובמשך החצי שנה האחרונה קיבלנו אין סוף תשובות, חוץ מתשובה אחת שרצינו בה, כי רצינו תשובה פשוטה שהבית מאוכלס, ולא יכולנו לקבל את התשובה הזאת כי הבית ריק.
רומן ברונפמן: נכון שיש התכתבות בין העירייה לבין משרד השיכון.
רומן ברונפמן: נכון שיש התכתבות בין העירייה למשרד הקליטה.
רומן ברונפמן: נכון שיש התכתבות בין משרד הקליטה לבין משרד השיכון.
רומן ברונפמן: עכשיו זה יותר קל, כי זו אותה שרה אז המכתבים עוברים יותר מהר.
רומן ברונפמן: אבל הבית עדיין ריק.
רומן ברונפמן: זה לא בית בדימונה.
רומן ברונפמן: בחומר שקיבלת ראינו שבדימונה יש 80 דירות פנויות, ובירוחם יש 100 דירות פנויות, ובמצפה רמון יש 200 דירות פנויות.
רומן ברונפמן: זה בהרצליה.
מיכאל מלכיאור: ובכל זאת מה הסיפור?
מיכאל מלכיאור: כדי לשמור את הבית יותר נקי?
רומן ברונפמן: הסיפור פשוט.
רומן ברונפמן: במרכז עיר הרצליה, שהיא במשולש הכי מבוקש מבחינה נדל"נית, וכמובן מבחינת דיור סוציאלי לקשישים או למקרים סוציאליים, עומד בית ריק בעל חמש קומות, לא פחות ולא יותר, 47 דירות, שזה 47 משפחות שיוכלו להיות מאושרות עוד לפני חמש שנים, והן לא מאושרות היום.
רומן ברונפמן: אינני יודע למה.
מיכאל מלכיאור: תסביר למה.
רומן ברונפמן: אתם רוצים, אני אעביר לכם תכתובת.
רומן ברונפמן: חבר הכנסת מיכאל, אי אפשר להבין.
רומן ברונפמן: עיריית הרצליה אומרת שהיא מוכנה לאלכס את הבית.
רומן ברונפמן: נכון שהיתה פנייה של משרד הקליטה לפני מספר שנים שרצו לאכלס את הבית בעולי אתיופיה, ואני באמת רוצה לשמוע מה קרה עם זה.
רומן ברונפמן: אחר כך היתה פנייה למשרד השיכון, שרצתה להפוך את זה למקבץ דיור לקשישים, ואני רוצה לדעת מה קרה עם זה.
רומן ברונפמן: בקיצור, אנחנו העלינו את הנושא, העירייה תענה, ואז נפתח את הדיון.
רומן ברונפמן: אני לא יכול להגיד לך היום בתחילת הדיון מה קרה לבית בן 47 דירות.
רומן ברונפמן: לא יכול.
רומן ברונפמן: אני יודע שהוא קיים.
רומן ברונפמן: אני יודע שהוא לא מאוכלס.
רומן ברונפמן: אני חושב שחובתנו לאכלס אותו.
קולט אביטל: אני רוצה לפנות לסגן ראש העיר הרצליה.
קולט אביטל: הזמנו את ראש העיר.
קולט אביטל: אני מבינה שהיא לא יכלה להגיע.
קולט אביטל: אנחנו שמחים שאתה כאן.
קולט אביטל: כיוון שהפסקת אותי באמצע דבריי, אני אשתדל לא להפסיק אותך, אבל אני אודה לך אם תגיד לנו קודם כל מי בנה את הבית, מאיזה כספים, ומה הרציונאל שהבית הזה עומד ריק חמש שנים.
יהונתן יסעור: נתחיל ברמה העקרונית, מי שאחראי לדיור ואכלוס במדינת ישראל זה משרד השיכון וממשלת ישראל ולא הרשויות המקומיות.
קולט אביטל: גם כשבית נבנה וניתן מתנה לעירייה?
קולט אביטל: זאת אומרת זה לא רכוש, זה לא שעמידר - - -
יהונתן יסעור: ההחלטה להקים את המבנה הזה, דרך אגב, על חשבון חלק ממעון יום לקשיש, התקבלה בקדנציות קודמות, ואני לא בא לבקר.
יהונתן יסעור: אני שם את העניין כעובדות, אין לי ביקורת.
יהונתן יסעור: אני בטוח שבעוד כמה שנים תהיה ביקורת על חלק מההחלטות שלנו.
יהונתן יסעור: אני לא מבקר, אני מציין כעובדה.
יהונתן יסעור: לאור תרומה מסוימת הוחלט להקים את המבנה הזה.
מיכאל מלכיאור: אמרת שלא היתה שום תרומה.
יהונתן יסעור: לאור הצעה של תרומה של מיליון דולר קנדיים, שהם בערך 800 אלף דולר, לפני מספר שנים החליטו להקים את המבנה הזה, כשסיימו אותו, לא סיימו אותו בזמן והסכם התרומה נגוז.
יהונתן יסעור: התרומה לא הועברה, אלא נמשכה בחזרה על ידי התורם שהיה בערך בן 90, כי העירייה לא עמדה בלוח הזמנים של בניית המבנה מסיבות שאני לא בדיוק יודע, זה נעשה ממש לפני שאנחנו נכנסנו לתפקיד, הוא משך את זה.
יהונתן יסעור: העלות הכוללת כ-18 מיליון שקל, הכל על חשבון הרשות המקומית.
יהונתן יסעור: אנחנו לא חושבים שרשות מקומית במנדט שלה ובמטלות שלה לנהל דיור מוגן, ולכן פנינו למשרד הקליטה, ואחר כך למשרד השיכון, שיש פה מבנה עם 47 יחידות - - -
קולט אביטל: מתי פניתם?
יהונתן יסעור: לפני מספר שנים, ובמשך שנתיים העניין נוהל במשא ומתן עם כמה אופציות, אם זה שכירות לחודש, ואם זה חכירה ל-49 שנים.
קולט אביטל: למעשה הבניין שייך לעיריית הרצליה.
רומן ברונפמן: כמה זה הבניין עומד?
יהונתן יסעור: מסוף שנת אלפיים.
יהונתן יסעור: הוא קיבל טופס 4.
יהונתן יסעור: לפי הערכות שלנו, אם אנחנו נפעיל אותו באופן עצמאי, אנחנו ניכנס לגרעונות, זו לא בדיוק המטלה.
יהונתן יסעור: יש לנו מקרה דומה של בית אבות שנבנה לפני מספר שנים, והעירייה כל שנה מסבסדת ב-90 מיליון שקל.
יהונתן יסעור: אנחנו לא ראינו את עצמנו מסבסדים גם דיור מוגן, שזו לא מטלה של העירייה בהרצליה, ובכלל ברשויות המקומיות.
יהונתן יסעור: ולכן, הפנינו את זה לגורמים המשכנים במדינת ישראל, למשרד השיכון, בבקשה, קחו אותו, נעשה הסכם.
רומן ברונפמן: היתה לכם פנייה ממשרד הקליטה על איכלוס הבית על ידי בודדים מיוצאי אתיופיה?
יהונתן יסעור: היה בתקופתה של יולי תמיר משא ומתן, אני לא בקיא בעניין.
קולט אביטל: זאת אומרת לפני ארבע שנים.
רומן ברונפמן: ברגע שהבנייה הסתיימה, היתה פנייה.
יהונתן יסעור: חיפשנו מישהו מהמדינה שיפעיל אותו.
רומן ברונפמן: היועץ המשפטי של העירייה איתך פה?
יהונתן יסעור: נמצאת מנהלת הנכסים.
לאה סדובניק: אני מנהלת הנכסים העירונית.
לאה סדובניק: אני רוצה לחדד עובדות.
לאה סדובניק: ראשית, נתחיל מזה שזו קרקע, הקרקע שעליה הוקם המבנה היא קרקע שהופקעה לטובת מבנה ציבור.
לאה סדובניק: המטרה של התכנית היתה מעון דיור לקשיש, כך שאנחנו מוגבלים למטרות מאוד מסויימות, זה כעובדות רקע.
לאה סדובניק: התרומה שהיתה אמורה להתקבל היא תרומה שהיתה מותנית בכך שממנה יתקיים על ידי העירייה מטבח צמחוני, במידה והעירייה תפעיל את המעון דיור לקשיש.
לאה סדובניק: ומכיוון שהעירייה לא קיבלה על עצמה להפעיל את המבנה כמבנה דיור לקשיש מהטעמים שסגן ראש העיר מנה אותם, שהיא לא סבורה שהיא צריכה לנהל דיור, לא התקבלה התרומה, וההקמה של המבנה נעשתה על חשבונה של העירייה.
לאה סדובניק: העירייה מזה מספר שנים, יצרה קשר גם עם משרד הקליטה בשעתו, וגם עם משרד השיכון, מתוך כוונה ומטרה שהם יקבלו על עצמם - - -
קולט אביטל: כדי להבין את העובדות – אתם כבר הייתם, או מי שהתחיל לבנות את הבניין הזה, היה בשלבי בנייה מתקדמים כאשר החליטו למשוך את הכסף, ולא יכולתם לחזור בכם, ואז החלטתם להשקיע כסף?
קולט אביטל: תני לנו להבין את הרקע.
קולט אביטל: האם מאותו הרגע שהוא משך את התרומה יכולתם לשנות ייעוד, יכולתם לעשות משהו אחר?
לאה סדובניק: לא.
לאה סדובניק: הייעוד של המבנה לא יכול היה להשתנות, מאחר שבתכנית בניין עיר שמכוחה - - -
קולט אביטל: למי שייכת הקרקע?
לאה סדובניק: הקרקע היא קרקע שהעירייה הפקיעה למטרות ציבוריות.
לאה סדובניק: תכנית בניין עיר הגדירה את זה למבנה ציבור, והגדירה את זה לדיור למען הקשיש.
לאה סדובניק: מהרגע שהתחילה הבנייה, גם אי אפשר היה לשנות, כי מכוח התכנית הזאת גם הוצא היתר הבנייה.
מיכאל מלכיאור: מעון לקשישים צמחוניים.
לאה סדובניק: מהרגע שהעירייה החליטה שהיא לא מפעילה את זה בכוחות עצמה, כי היא לא חושבת שזה מן הראוי, ובאמת זה היה בשלב של חילופי השלטון, המהות של התרומה ירדה מהפרק, והסכום של ההשקעה של המבנה, זו השקעה של עיריית הרצליה, זה הסכום במקור שעיריית הרצליה היתה מוכנה לתת הן למשרד הקליטה, והן למשרד השיכון שהנציגה שלו יושבת פה.
לאה סדובניק: אנחנו נמצאים כבר כמה שנים במשא ומתן, ובעצם ויתרנו על הרבה מאוד עקרונות בדרך, ולו כדי שגורם ממשלתי יקח ויפעיל את זה כמבנה ציבורי כי זה הייעוד של המבנה.
לאה סדובניק: זאת אומרת, אי אפשר להפוך אותו לייעוד אחר.
לאה סדובניק: היו אלינו פניות של גורמים פרטיים, זה לא המקום שאנחנו יכולים להעמיד אותו לגורמים פרטיים.
לאה סדובניק: אנחנו עומדים על זה שהמבנה ינוהל על ידי ציבור.
קולט אביטל: נציג או נציגה ממשרד השיכון נמצאים פה?
קולט אביטל: למען הסדר, עובדות – ממתי אתם מנהלים משא ומתן, האם זה באמת שנתיים-שלוש.
קולט אביטל: האם אי אפשר היה להגיע לאיזשהו הסכם, בכל זאת, דרוש בניין, דרוש דיור ציבורי, מה קרה כאן?
אורה חריש: בסוף 2001, עיריית הרצליה פנתה לוועדה הבינמשרדית על מתן פתרונות דיור לקשישים, שפעלה בשנה הזאת, וביקשה שנשכור את הנכס לצורך איכלוס קשישים.
קולט אביטל: מתי הסתיימה הבנייה?
יהונתן יסעור: בסוף שנת 2000.
קולט אביטל: זאת אומרת, שנה הוא עמד כך.
יהונתן יסעור: היו קודם דיבורים עם משרד הקליטה.
אורה חריש: העירייה הציעה את המבנה למשרד הקליטה לצורך מקבצי דיור.
אורה חריש: אבל משרד הקליטה לא היה כל כך מעוניין במבנה יחידות דיור קטן כל כך.
קולט אביטל: בינתיים מחכים 58 אלף איש בתור.
מרינה סולודקין: יולי תמיר חשבה שמקבצי דיור זה פשע מאורגן, לכן לקח שנה לוועדה להחליט שזה פתרון טוב וצודק.
יהונתן יסעור: הגודל הוא – שני חדרים, וחדר וחצי לבודדים ולזוגות.
אורה חריש: הדרישה שלנו היתה מינימום 70 יחידות דיור.
אורה חריש: ניהלנו משא ומתן לגבי שכירות.
אורה חריש: פנינו לוועדת הפטור באוצר, מכיוון שהעלות שנדרשנו לשלם מכריחה אותנו לפנות לוועדת הפטור במשרד האוצר ולקבל פטור.
אורה חריש: קיבלנו את הפטור עבור השכירות.
אורה חריש: זהו פטור ממכרז, מאחר ואנחנו מתקשרים איתם ישירות, חייבים את הפטור, הבאנו את זה בחזרה לוועדה במשרד.
אורה חריש: לאחר בדיקה שנייה, החליט חשב משרד השיכון שזה לא כלכלי בשבילנו להשכיר את המבנה, ואנחנו ננסה לרכוש בחכירה ל-49 שנה מהעירייה.
אורה חריש: במהלך התקופה הזאת כל פעם בנינו חוזה חדש בינינו לבין העירייה, וגם ההתקשרות הזאת לקחה זמן.
קולט אביטל: למה המשא ומתן הזה התנהל כל כך הרבה זמן?
אורה חריש: לקבל פטור מוועדת הפטור - - -
רומן ברונפמן: באופן חד-משמעי, אם זה היה בהתנחלות, אבי מעוז היה יכול לסגור את הקצוות, אבל זה בהרצליה.
רומן ברונפמן: זו אמת לאמיתה וצריך להתמודד עם זה.
רומן ברונפמן: זו בושה, אבל לא בושה להתמודד עם מציאות.
רומן ברונפמן: גברת חריש אמרה לא כלכלי.
רומן ברונפמן: מה הכוונה לא כלכלי?
קולט אביטל: אם כך תחזרי אחורה.
קולט אביטל: למה זה לא היה כלכלי לשכור את זה?
אורה חריש: לא היה כלכלי לשכור את המבנה ל-15 שנה בסכום שהעירייה הציעה לנו.
אורה חריש: הסכום היה תשעה מיליון לשכירות ל-15 שנה.
רומן ברונפמן: העירייה היתה מוכנה להפסיד מחצית מהכסף, למה?
לאה סדובניק: חיפשנו דרך, ובדיוק מאותה סיבה שאתם מעלים את זה לדיון ציבורי, גם אנחנו חשבנו שלא מן הראוי שהמבנה יעמוד ריק, ומן הראוי לאכלס אותו.
רומן ברונפמן: לקח לכם הרבה זמן להחליט.
יהונתן יסעור: יש אובדן של הנכס ברגע שהוא עומד ריק, פלוס העניין שהוא גם צריך לשרת.
מיכאל מלכיאור: אין גם משהו אחר לעשות עם זה כי זה מבנה ציבורי.
מיכאל מלכיאור: אי אפשר להשתמש בזה בשום דבר.
רומן ברונפמן: בפקודת העיריות לעירייה יש זכות לאכלס, את זה לא לקחו בחשבון, לכן שאלתי אם יש פה יועץ משפטי.
אורה חריש: בין העירייה לבינינו היה משא ומתן ארוך ומתמשך בקשר לתחזוקת המבנה, אם אנחנו סופרים על מי חלה החובה של האחזקה של המבנה.
קולט אביטל: אני חושבת שזה נושא מעניין לתסריט.
קולט אביטל: ממש נושא מעניין.
רומן ברונפמן: אלה השקיעו כסף, אלה לא כלכלי, ומשרד הקליטה לא עושה כלום.
רומן ברונפמן: ובינתיים 47 משפחות - - -
אורה חריש: הגענו להחלטה עם העירייה שאנחנו נרכוש ממנה את המבנה.
קולט אביטל: כעבור שנה, שזה כבר 2002.
אורה חריש: פנינו שוב לוועדת הפטור באוצר, וקיבלנו תשובה שלילית שאנחנו לא רשאים לרכוש את המבנה מהעירייה, מאחר ואם אנחנו רוצים לשלם סכום כזה, אנחנו צריכים לצאת במכרז, כי יכול מאוד להיות שיש עוד בניינים בהרצליה שהיו מוכנים לתת בסכום הזה דירות.
קולט אביטל: ואז לא חזרתם אחורה לאפשרות של השכירות.
אורה חריש: אחרי שקיבלנו את התשובה הזאת ממשרד האוצר מוועדת הפטור - - -
רומן ברונפמן: באיזו שנה התקבלה תשובה מהאוצר?
אוריש חריש: ביוני 2004.
אוריש חריש: אחרי שהם כל הזמן התכתבו איתנו.
רומן ברונפמן: שרנסקי היה אז שר הבינוי והשיכון?
מרינה סולודקין: בינואר 2003 הוא הפסיק להיות שר הבינוי והשיכון.
לאה סדובניק: באמצע 2002 הם חזרו בהם מההצעה של השכירות, והציעו את ההצעות האלטרנטיביות של רכישה, בעצם חכירה של המבנה.
רומן ברונפמן: אם זה היה בהתנחלות, היו מזמן פותרים את הבעיה.
אורה חריש: משרד השיכון מבחינתו יורד מההצעה שלו לעירייה, הוא לא יכול לרכוש את הנכס.
רומן ברונפמן: נכון להיום אתם לא יכולים לרכוש את הנכס, כי לא קיבלתם פטור ממכרז.
רומן ברונפמן: זאת התשובה.
קולט אביטל: אתם לא יכולים לרכוש, ולכן אין ממי לקנות.
קולט אביטל: אתם יכולים לשנות?
רומן ברונפמן: זה עניין של החלטה.
רומן ברונפמן: זה גורנישט.
רומן ברונפמן: במלים אחרות, זה תקוע.
אורה חריש: אנחנו לא הכתובת.
אורה חריש: אם העירייה רוצה היא יכולה לצאת.
רומן ברונפמן: מה התפקיד שלך במשרד השיכון?
אורה חריש: אני ממונה על הרכוש המינהלי.
רומן ברונפמן: אני רוצה לשאול אותך.
רומן ברונפמן: היו תקדימים של פטור ממכרז?
אורה חריש: היו תקדימים של פטור ממכרז מהסוכנות היהודית בשכירות בלבד, בלי רכישה.
רומן ברונפמן: ברכישה לא היה אף תקדים בפטור מהמכרז.
קולט אביטל: ההחלטה התקבלה באיזו רמה?
אורה חריש: שיורדים מהעניין הזה?
אורה חריש: ועדת הפטור באוצר לא אישרה את זה, אז אי אפשר להמשיך הלאה.
יהונתן יסעור: אני חושב שצריך ללחוץ על משרד האוצר ברמה הכי גבוהה של המשרד, שיתן את הפטור, ויאפשר למשרד השיכון לסגור איתנו עיסקה, אם זה בשכירות, אם זה בחכירה.
קולט אביטל: איפה זה עומד מבחינת המחיר למכירה?
אורה חריש: המחיר הוא 18 מיליון.
לאה סדובניק: שזה מחיר עלות הקמת המבנה בלי שום ערכים אחרים.
רומן ברונפמן: בשכירות 9 מיליון.
אורה חריש: בלי שום קשר, כשאנחנו נצטרך להפעיל את המבנה, ועוד 600 שקל הדרושים לדירה.
רומן ברונפמן: גברת חריש, כאשר חשבתם לרכוש, חשבתם לרכוש עבור עמידר?
אורה חריש: לא.
אורה חריש: זה יוצא במכרז לניהול פרטי.
אורה חריש: כמו שאנחנו נוהגים.
אורה חריש: אין לנו אפשרות לתת רכוש ללא מכרז.
קולט אביטל: מה קרה בינתיים למבנה?
קולט אביטל: הוא ניזוק?
קולט אביטל: הוא מתוחזק טוב?
יהונתן יסעור: אנחנו שומרים עליו, אנחנו עושים ביקורות למעליות, עושים ביקורות למערכת כיבוי אש, כל הספינקלרים.
יהונתן יסעור: כל המערכות בבדיקה ובבקרה וזה עולה לנו כסף לשמור את זה.
רומן ברונפמן: מעניין מה חושב היום משרד הקליטה.
רומן ברונפמן: אולי הוא חושב אחרת.
קולט אביטל: היום אין סכיזופרניה בין שר הבינוי והשיכון לבין שרת הקליטה.
קולט אביטל: הם יושבים על כסא אחד, אז אולי אפשר שהשר והשרה ינהלו משא ומתן בינם לבין עצמם?
פיני מור: לצורך העניין אני באתי להתנצל.
פיני מור: חביב קצב, מנהל אגף בכיר לדיור, היה אמור להשתתף.
קולט אביטל: אנחנו יודעים ואנחנו שולחים לו תנחומים.
פיני מור: הזעיקו אותי לפחות כדי שיהיה פה נציג.
פיני מור: אני לא מכיר את כל הסיפור.
פיני מור: אני שומע מהגברת חריש.
פיני מור: אבל גם חביב קצב אמר לי שבסופו של דבר, איפה שזה עומד כרגע זה נפסק ברגע שלא היה אישור בחשב הכללי לגבי הפטור ממכרז ובזה זה נעצר.
פיני מור: בהנחה שאם היו האישורים האלה זה היה יכול להתקדם או להיסגר.
פיני מור: כרגע זה השלב שבו זה עומד.
קולט אביטל: שזה תקוע.
קולט אביטל: אבל בזה באמת לא חידשנו.
אורה חריש: אולי רק כדי לסדר את זה.
אורה חריש: חביב קצב חבר באותה ועדה.
אורה חריש: אז התשובה שלנו אמורה להיות אותו דבר.
רומן ברונפמן: יש בהרצליה חברה מאכלסת, או משהו שדומה לדיור סוציאלי ציבורי?
יהונתן יסעור: עמידר מאכלסת דירות.
קולט אביטל: עמידר פעם שקלה לקחת או לקבל או לרכוש את הבניין הזה מנציגת מנכ"לית עמידר.
תמר מיארה: במקרה הייתי בסיור עם יעל גרמן לפני כשבועיים.
תמר מיארה: כואב הלב לראות את זה.
תמר מיארה: זה מבנה יפה.
קולט אביטל: אפשר לקחת כדור נגד כאבים.
תמר מיארה: לא לוקחים כדור בשביל להרגיע את הכאב הזה.
תמר מיארה: אם זכרוני לא מטעה אותי, היא לא דיברה על עלויות כאלה גבוהות להשכרה או לאיכלוס המבנה.
תמר מיארה: אני חושבת שצריך לבדוק מחדש את הנתונים שם.
לאה סדובניק: הבעיה היא לא העלויות.
לאה סדובניק: העלויות הן לא העלויות השמאיות שהמבנה ראוי שיקבל, אנחנו מדברים לא על ערך המקרקעין, אלא אנחנו מדברים רק על ערך הקמת המבנה.
לאה סדובניק: לעירייה זה עלה 18 מיליון כולל מע"מ, וזה מה שהעירייה מבקשת, לא יותר מזה.
לאה סדובניק: כי אם אנחנו מדברים על 49 שנות חכירה.
קולט אביטל: לך אמרו משהו אחר?
תמר מיארה: כל התקופה הזאת שהבניין עמד ריק, אפשר היה לאכלס אותו בדיירים, ובהשתתפויות שכר הדירה של הדיירים, אפשר בתקופה מסוימת לכסות את העלויות של העירייה.
יהונתן יסעור: בבקשה, שתבוא עמידר, יבוא משרד השיכון, יבוא משרד הקליטה ויקחו את זה ויעשו את החשבון.
יהונתן יסעור: אנחנו מפחדים להפסיד כסף בעניין הזה.
מיכאל מלכיאור: אולי תפחדו כל כך הרבה זמן, שתאבדו את הכל.
מרינה סולודקין: אולי זאת המטרה.
תמר מיארה: הבניין נקי, יפה, מסודר.
מרינה סולודקין: יש קרקע במרכז העיר , יש עליו עלויות של קרקע - - -
יהונתן יסעור: מי זאת הגברת שהיא כל כך צינית?
רומן ברונפמן: הגברת היא חברת הכנסת מרינה סולודקין.
יהונתן יסעור: אני קצת מתפלא על הציניות הזאת.
מרינה סולודקין: זאת לא ציניות.