GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נורית זיו: כל מטרת הקמת המערך היתה, פתיחת פתח ומתן אפשרות לנשים שרוצות להגיע למשטרה, אכן יגיעו לאנשים מקצועיים.
נורית זיו: מבחינה זאת אני יכולה לומר ואנשים שגם עובדים עם המשטרה יעידו, שמבחינה זאת המשטרה מאוד השתפרה והיא מהווה ארגון מודרני מבחינה זו.
נורית זיו: אני מעריכה שגם לגבי עולות ועולים הדבר נכון.
נורית זיו: אני שוב חוזרת, אני לא חושבת שחלק מהסיבות שבגללן עולים לא מגיעים, קשורות למשטרה.
נורית זיו: העשייה המשטרתית היא עשייה שנעשית כשלעצמה היא בוודאי מועילה לכל מי שמתלונן במשטרה בתחום הזה, והשירות הוא טוב מאוד ומקצועי.
נורית זיו: אני חושבת בקרב העולים החדשים צריכים לעשות דברים הרבה יותר עמוקים חברתית, כדי שהם יגיעו לא רק אלינו, מצדי שיגיעו אלינו, שיגיעו לרשויות רווחה, שיגיעו לכל מי שיכול לסייע להם.
נורית זיו: אני חושבת שהדרך רחוקה גם בתחומים אחרים.
נורית זיו: לכן את מה שאנחנו יכולים לעשות - אנחנו עושים.
קולט אביטל: את תוכלי לספק לנו רשימה של התחנות, בהן נמצאות החוקרות השונות?
קולט אביטל: כי אני חושבת שזה דבר שגם צריך לפרסם אותו בעיתונות.
נורית זיו: אין בעיה.
יגאל יאסינוב: כמה חוקרות יש בסך הכל, לא דוברות שפות, אלא סך הכל?
נורית זיו: המערך הזה כולל 120 חוקרים וחוקרות בתקן.
נורית זיו: ועוד 50 חוקרים וחוקרות שפרושים בארץ שהם אינם בתקן, אלה נקראים חוקרי גיבוי.
נורית זיו: אני אסביר ממש בקצרה מה המשמעות.
נורית זיו: חוקר בתקן זה חוקר שבגלל גודל התחנה, כל כולו עוסק בתחום הזה של אלימות בבני-זוג.
נורית זיו: חוקר גיבוי בגלל שיש תחנות קטנות וכו', אז אי אפשר לתת תקן מלא, ואז הוא עוסק גם בזה.
נורית זיו: כולם התמקצעו, כולם עברו את ההכשרות.
קולט אביטל: אבל הוא לא עוסק 100 אחוז?
נורית זיו: הוא לא עוסק 100 אחוז, כי זמן העבודה אין הצדקה פשוט לתת לו תקן מלא.
נורית זיו: זה כל ההבדל.
נורית זיו: הוא עובר הכשרות גם בנושא אלימות בבני-זוג, אלימות במשפחה, גם הכשרה מלאה בנושא של עבירות מין וגם הכשרה בנושא של עולים חסרי ישע.
קולט אביטל: אז אם אני מבינה אותך, יש 120 בתקן ועוד 50.
קולט אביטל: מתוכם 26 דוברי שפות?
נורית זיו: כן.
יגאל יאסינוב: מה ההכשרה של החוקרים האלו.
יגאל יאסינוב: יש להם הכשרה מיוחדת, קורסים מיוחדים?
נורית זיו: מעבר להכשרה הכללית שהיום למעשה בכל שרוול של הכשרה כולל בסיור.
נורית זיו: זאת אומרת, על-פניו אנשים שהם לא קשורים בכלל לחקירה של הנושא, אנחנו במשטרה מכשירים גם בשרוול ההכשרה הקלאסי של איש סיור וגם בשרוול ההכשרה הקלאסי של איש חקירות.
נורית זיו: כמובן ככל שהוא נכנס יותר לעובי הקורה, אנחנו גם מעבים את ההכשרה.
נורית זיו: אנשי סיור גם מעבר להכשרות בשרוול הקלאסי - בשנה שעברה עשינו 5 ימי עיון רק לאנשי סיור, 500 אנשי סיור עברו ימי עיון בנושא הזה של אלימות בבני-הזוג.
נורית זיו: יש גם הכשרה תוך תפקידי בכל התחנות של כל המגזרים.
נורית זיו: אנשי סיור, בילוש וכו', וכמובן החוקרים בנושא הזה.
נורית זיו: אבל מעבר לזה, כל המערך של חוקרי אלימות בין בני-זוג, עוברים שלוש הכשרות.
נורית זיו: בביה"ס להכשרות חקירה, שהוא בית ספר מיוחד לחוקרים.
נורית זיו: כל הכשרה היא בת 5 ימים מלאים.
נורית זיו: ואנחנו מביאים אנשי מקצוע וחוק, גם לקרב את הנושא של מה זה מעגל האלימות, מה זה אלימות במשפחה, הקשר שלנו עם גורמי הרווחה.
נורית זיו: והקשר שלנו מובנה לגבי העולים וגם לגבי לא עולים, כל חשוד או כל חשוד-חשודה, מתלוננת-מתלונן שמגיעים לפתחה של המשטרה בהסכמתם - אנחנו מעבירים את הפרטים למרכזים למניעת אלימות או למוקדי רווחה אחרים.
נורית זיו: במקרים מסוימים גם שלא בהסכמתם, בהתאם לנוהל, זה חלק מהנוהל, זה חובה על כל חוקר לשאול ולעשות.
נורית זיו: ומהצד השני, המרכזים קולטים לטיפול בהתאם ליכולתם.
נורית זיו: ואני הייתי רוצה לראות את הקשר הזה מתהדק והולך מבחינה זאת שיותר ויותר אנשים יגיעו לטיפול.
נורית זיו: זאת אומרת, גם לחזק את היכולת של המרכזים לקלוט אותם וגם לחזק את הרצון של האנשים להגיע לטיפול.
נורית זיו: כי לפעמים הם מסכימים להגיע, הן בגלל גורמים שתלויים בהם והן בגלל גורמים שתלויים במשרד הרווחה שלא עושים את richen out .
קולט אביטל: משרד הרווחה לא עושה richen out?
נורית זיו: לא, אבל מסיבות שהם יסבירו.
נורית זיו: אני לא תוקפת, אני אומרת הן בגלל שחלק מהאנשים לא מגיעים מסיבות שתלויות בהם והן בגלל שבחלק המקרים לא עושים richen out בגלל דברים שהם אולי מוצדקים מבחינת משרד הרווחה.
נורית זיו: אני לא אמרתי מה, אני רק קצת הצגתי תמונה.
נורית זיו: אמרתי שוב שאני לא תוקפת את הסיבות.
נורית זיו: יש את חמשת ימים האלה, 5 ימים מלאים בנושא עבירות מין.
נורית זיו: שוב מביאים מומחי תוכן בנושא של עבירות מין.
נורית זיו: כי חלק מהאלימות במשפחה זה גם עבירות מין, כמובן יש אחרים גם.
נורית זיו: ו5- ימים לגבי אנשים שהם חסרי ישע בגירים, זה כולל אנשים שאמנם סובלים וחולי נפש או אנשים עם פיגור שכלי, אבל גם אנשים אחרים ואנשים קשישים ואחרים שהם לא מסוגלים.
נורית זיו: וכמובן זה נותן מענה גם לאוכלוסייה העולה שלמשל אדם קשיש וכו', שמגיע, פשוט להתקרב לאוכלוסייה ולדעת באיזה צורה לחקור.
נורית זיו: גם לצורך זה אנחנו מביאים אנשי תוכן כדי לקרב את החוקרים.
נורית זיו: זה מבחינת ההכשרות.
נורית זיו: וכל הזמן אנחנו עושים הכשרה תוך תפקידית או תוך כדי העבודה עצמה.
קולט אביטל: את יכולה אולי, לפני שנסיים את הפרק הזה, להשלים לנו מידע על שלושת המקרים האחרונים.
קולט אביטל: האם נפתחו תיקים, האם הייתם מודעים?
נורית זיו: במקרה של ערד, לא היה לנו כל מידע ולפי ידיעתי גם לא לרווחה, לא היתה תלונה קודמת.
נורית זיו: באשדוד, לא היה מידע.
ליזה ניקוליאצ'וק: בקשר לאשדוד, יש לנו בעיה עם זה.
ליזה ניקוליאצ'וק: אנחנו קיבלנו פניה משכנה של האישה והיא פנתה גם למשטרה, שהיא לא הגיעה למקום.
ליזה ניקוליאצ'וק: זה היה שבועיים לפני המקרה.
ליזה ניקוליאצ'וק: ניסינו ליצור קשר עם האישה, ואני ניסיתי לשכנע אותה לקחת את הילדים ולשלוח לחו"ל, אבל היא סירבה להתלונן במשטרה.
ליזה ניקוליאצ'וק: אנחנו ממכרז הסיוע לנפגעות פנינו למשטרה.
ליזה ניקוליאצ'וק: לפני שבוע, פנתה אלינו שכנה במכתב ובו היא כותבת, שהיא התקשרה למשטרה והתלוננה על המקרה, כי האישה סירבה להתלונן בגלל הקושי בשפה ובגלל הפחד, מכל מיני סיבות שהיו לה, המשפחה של בעלה די גדולה והיא היתה בודדה, והוא איים לשלוח אותה מהארץ כי היא לא יהודיה, ועוד כל מיני סיבות שהיא פשוט לא היתה יכולה, היא פחדה שיגרשו אותה מפה.
ליזה ניקוליאצ'וק: את המכתב שקיבלנו מהשכנה המתלוננת, שלחנו למשטרה.
קולט אביטל: היתה התייחסות של המשטרה?
ליזה ניקוליאצ'וק: לא התייחסו.
נורית זיו: זה דבר חדש לי, אגב.
ליזה ניקוליאצ'וק: את המכתב ממרכז סיוע לנפגעות, שלחנו למשטרת באר-שבע, שבוע אחרי שזה קרה.
קולט אביטל: אבל אתם פניתם אז למשטרה?
ליזה ניקוליאצ'וק: שבועיים לפני, וגם הפניה של השכנה היתה לפני שבועיים.
נורית זיו: והשכנה מה ידעה לומר?
ליזה ניקוליאצ'וק: השכנה הישראלית התקשרה למשטרה והיא הסבירה להם מה המצב והם לא התייחסו לפניה שלה.
נורית זיו: קודם כל, את זה בוודאי יבדקו ויתנו לך מענה לגבי זה.
נורית זיו: עכשיו אני רוצה להסביר בכלל על הנושא של פניות.
נורית זיו: אנחנו קוראים באמת לציבור, אני רוצה להסביר כי פה יש גם עניין והמשטרה לפעמים לא יכולה לפעול, אם קורה ששכנים מתקשרים בזמן אירוע ומודיעים שיש צעקות וכו', המשטרה מגיעה.
נורית זיו: אבל, אם למשל מישהו מגיע למשטרה ואומר 'תשמעו, אני יודע שמתרחש שם משהו אבל אין לי מושג מה', והוא לא מספק ראיות.
נורית זיו: אתם צריכים להבין שהמשטרה פועלת על פי חוק.
נורית זיו: סמכות הכניסה, סמכות החקירה, וסמכות המעצר, ללא ראיות היא בעייתית.
נורית זיו: אם באמת שכן או מישהו שיודע, בא ואומר שהוא ראה או שמע, אין חובת דיווח.
נורית זיו: חובת הדיווח היא רק לגבי חסרי ישע, קטינים.
נורית זיו: אתם מדברים היום על חובת היידוע שהיא חובת יידוע של אנשי המקצוע בלבד.
נורית זיו: אין חובת דיווח היום.
קולט אביטל: מה המצב המשפטי, אם שכן פונה אליכם אין סמכות להיכנס?
נורית זיו: אם שכן פונה ונותן מידע מאוד כללי, והוא אומר 'בעצם אני לא יודע מה קורה, אין לי משהו קונקרטי להגיד לכם אבל יש לי מין הרגשה שמשהו מתרחש'; על הרגשה של משהו שמתרחש, מאחר שאנחנו ארגון שפועל על פי חוק _ _ _.
קולט אביטל: אם שכן מטלפן ואומר, אני שומע צעקות?
נורית זיו: אם יש אירוע ולא חשוב מה, ואומרים ששומעים צעקות, מיד מגיעים אנשי סיור ונכנסים, כי מדובר באירוע שאנחנו יכולים להתערב ולהיכנס.
נורית זיו: אבל אם יש משהו שהוא כללי, אתם צריכים להבין, גם את המגבלות החוקיות שיש.
נורית זיו: אם יש מישהו שמוכן לתת עדות, אנחנו ניהלנו תיקים שבהם האישה סירבה להגיש תלונה, אבל היו לנו ראיות חיצוניות אחרות, חרף העובדה שהיא סירבה, אנחנו ניהלנו תיקים וגם הצלחנו בהם.
נורית זיו: אבל הכל על פי הראיות שיש לנו ביד.
קולט אביטל: לגבי שלושת המקרים, רק מקרה אחד היה תיק במשטרה?
נורית זיו: במקרה של ערד היה תיק במשטרה.
נורית זיו: אגב, הוצעה לה עזרה, והוצע לה להוציא צו הגנה, אך היא סירבה.
נורית זיו: היא אמרה: 'תשמעו, קרה מה שקרה, אבל כבר 30 שנה זה מה שהוא מדבר, הוא מעולם לא היה אלים פיזית, מעולם לא הרים עלי שום דבר, לא יד, לא חפץ, לא כלום'.
קולט אביטל: אבל את אומרת שהיא התלוננה.
נורית זיו: לא.
נורית זיו: לגבי ערד, אני אסביר איך התקבלה התלונה.
נורית זיו: הבן הגיע ואמר, שעל רקע עימותים, על רקע של מחסור בעבודה ובעיות כלכליות וכו', האב מאיים להרוג אותו.
נורית זיו: בין יתר הדברים, הוא אמר שהאב אומר את זה גם לאימא.
נורית זיו: תוך חצי שעה, הביאו את האימא לתחנה.
נורית זיו: זאת אומרת, מיד העבירו את המידע לחוקרי אלימות בין בני-זוג ומיד גם זימנו אותה לחקירה.
נורית זיו: לא השאירו את זה כדי לראות.
קולט אביטל: בכמה מבין העדויות שאתם גובים או מקבלים, אתם חשים שחלק מהאלימות הזו נובעת מהקשיים, המשבר שלהם פה כשהם מגיעים, חוסר עבודה ודברים כאלה?
נורית זיו: אין ספק שזה משפיע.
נורית זיו: אני לא יכולה להגיד לך כמותית.
נורית זיו: אנחנו תמיד נורא נזהרים בדבר הזה.
נורית זיו: כי לי אין ספק שכשיש מתח כלכלי ומתח משפחתי על רקע התערות בחברה חדשה - יש מומחים גדולים ממני שיגידו שזאת בעיה שבוודאי מסלימה אלימות שהיתה קיימת ויכולה גם לפתוח אלימות כזאת או אחרת מאלימות מילולית או התעללות נפשית, יכולה להגיע גם לאלימות אחרת.
נורית זיו: אז זה אני כמשטרה, לא אמורה להגיד.
נורית זיו: מצד שני, אני רוצה להדגיש כל הזמן שהנושא של האלימות הוא באמת חוצה קווים וגבולות.
נורית זיו: זה לא רק אלה שסובלים מקשיי עליה, ולא רק אנשים שסובלים מקשיים כלכליים.
נורית זיו: אנשים שהם בעלי יכולת כלכלית, בחלקם לא פונים, כי יש להם אפיקים אחרים.
קולט אביטל: איזה אפיקים יש להם?
נורית זיו: אפיקים כספיים.
נורית זיו: עורכי דין, פסיכולוגים, פסיכיאטרים.
נורית זיו: אבל הם נמצאים, תאמינו לי, בכל שכונה בארץ גם בשכונות העשירות ביותר.
נורית זיו: לכן, את הדבר הזה צריכים גם לקחת בפרופורציה מבחינה זו.
נורית זיו: בוודאי שקשיים כאלה ואחרים, משפיעים על משפחה.
נורית זיו: כשלאדם מבוגר יש גם קושי כלכלי, אז לפעמים הרווחה תדאג.
נורית זיו: בתוך הדבר הזה, ניכנס גם הנושא של אלימות במשפחה.
עדה פליאל טרוסמן: אני רוצה להגיד שהמשרד שלנו בעצם מטפל במרבית האוכלוסייה של העולים הזקוקה לטיפול, בלי קשר לאלימות.
עדה פליאל טרוסמן: ל- 254 או 256 לשכות לשירותים חברתיים, מגיעים עולים מחבר העמים, מאתיופיה, וממדינות נוספות, והם מקבלים את העזרה שמשרד הרווחה יכול להעניק להם.
עדה פליאל טרוסמן: מבחינת מקרי רצח.
עדה פליאל טרוסמן: אני באופן אישי, אוספת את כל הנתונים והדוחות מהמחלקה לשירותים חברתיים, לגבי נשים שנרצחו.
עדה פליאל טרוסמן: בניתוחים שערכתי לגבי נשים שנרצחו בארבע השנים האחרונות, 59 נשים נרצחו על ידי בן-זוגן.
עדה פליאל טרוסמן: אני רוצה להדגיש שהיו הרבה יותר נשים שנרצחו, רצח במשפחה, על כבוד המשפחה, אבל אני לקחתי את הנתונים לגבי נשים שנרצחו על ידי בני-זוגן, כאשר מדובר בבעל גרוש, חבר בעבר, חבר או באחד המקרים בשנה שעברה, המאהבת של הבעל רצחה את האישה.
עדה פליאל טרוסמן: במשך 4 השנים האחרונות, מ- 2000 עד 2003, מתוך 54 נשים שאנחנו יודעים לגבי המוצא שלהן, הרי ש- 15 מהן היו עולות מחבר העמים, ו- 5 נשים יוצאות אתיופיה.
קולט אביטל: אנחנו פשוט עלינו לפאזה אחרת.
קולט אביטל: את הנתונים פחות או יותר יש לנו, אנחנו מבקשים לדעת איך אתם ערוכים, מה עושה משרד הרווחה, ומהן נקודות התורפה?
עדה פליאל טרוסמן: אם אנחנו מדברים על המקלטים לנשים מוכות, הם הקו הראשון שנותן הגנה לנשים מוכות ולנשים שסובלות אלימות.
עדה פליאל טרוסמן: ומבחינה זאת במקלטים שלנו, אני לא אציין את הנתונים הסטטיסטיים כי הם נמצאים כאן, אבל המקלטים ערוכים לטפל באוכלוסיית עולים.
עדה פליאל טרוסמן: יש לנו בהרבה מאוד מקלטים עובדות-סוציאליות דוברות רוסית, גם בין חברי הצוות האחרים יש דוברי רוסית.
עדה פליאל טרוסמן: ובאמת אנחנו מעבירים השתלמויות לצוותים על הטיפול באוכלוסייה מתרבויות שונות.
עדה פליאל טרוסמן: וניתן באמת טיפול טוב מאוד לנשים.
עדה פליאל טרוסמן: אחת הבעיות למשל עם נשים יוצאות אתיופיה, מאחר והטיפול, אולי הטיפול שלנו קצת יותר מדי טוב, אבל מאחר והטיפול הוא כל-כך טוב ואנחנו באמת מרימות את הנשים ומרימות את המעמד שלהן, הן יוצאות מחוזקות מהמקלטים.
עדה פליאל טרוסמן: מה שקורה להן, זאת אומרת, באמת המעמד שלהן במשפחה עולה ומה שקורה להן אחר-כך עם בני-הזוג הוא יכול לגרום באמת לאלימות.
עדה פליאל טרוסמן: כיוון שבני-הזוג כפי שציינתי בדוח, הגברים בכל משבר עליה, זאת אומרת, הנשים הן אלה שהן מתקדמות יותר והן יותר מסתגלות לחברה הקולטת.
עדה פליאל טרוסמן: וחברה האתיופית זה מאוד בולט שהנשים הן.
קולט אביטל: זאת אומרת, בצורה אירונית קליטתן הטובה של הנשים יכולה להגביר את האלימות?
עדה פליאל טרוסמן: כן.
קולט אביטל: וזה אחרי טיפול שלכם?
עדה פליאל טרוסמן: אנחנו נערכים לטפל גם בגברים.
עדה פליאל טרוסמן: זאת אומרת, אנחנו מנסים כמידת האפשר, אם הנשים נמצאות במקלטים, לטפל בגברים במחלקה לשירותים חברתיים ובמרכזים למניעת אלימות במשפחה.
עדה פליאל טרוסמן: לפעמים זה הולך ולפעמים לצערי לא.
עדה פליאל טרוסמן: אני רוצה לדבר על נערות במצוקה - אני סגנית מנהלת השירות לנשים ונערות במשרד.
עדה פליאל טרוסמן: ומעבר לטיפול בנשים מוכות ומקלטים ובמחלקה לשירותים חברתיים, אנחנו מטפלים בנערות, בכ- 17,600 נערות ברחבי הארץ.
עדה פליאל טרוסמן: מתוכן אנחנו מטפלים ב- 4,455 נערות עולות, שזה כ- 25 אחוז מסך הכל הנערות.
עדה פליאל טרוסמן: מביניהן 61 אחוז מהנערות, 2700 נערות מחבר העמים, ב- 1172 נערות אתיופיות, ובכ- 557 נערות קווקזיות.
עדה פליאל טרוסמן: השירות לנו ערוך ויש לנו עובדות ייחודיות, עובדות סוציאליות אתיופיות.
עדה פליאל טרוסמן: זאת אומרת, שהן למדו עבודה סוציאלית.
עדה פליאל טרוסמן: ויש לנו בכ- 15 יישובים בארץ 15 עובדות אתיופיות ייחודיות לנערות אתיופיות.
עדה פליאל טרוסמן: כמו-כן, במסגרת כל הפרוייקטים שיש לנערות במצוקה, יש מרכזים טיפוליים.
עדה פליאל טרוסמן: יש בתים חמים לנערות במשך היום.
עדה פליאל טרוסמן: נערות שנפלטות מבתי הספר או בין בית ספר לבין עבודה ונערות שלא נמצאות במסגרת, יש לנו בתים חמים שנערות יכולות לשהות בהם במשך היום.
עדה פליאל טרוסמן: ויש לנו מספר בתים שאליהם מגיעות הרבה מאוד בנות.
קולט אביטל: איך הן יודעות להגיע אליכם?
עדה פליאל טרוסמן: יש עובדות לנערות במצוקה ברחבי הארץ, במחלקה לשירותים חברתיים של משרד הרווחה.
קולט אביטל: אני מבינה, לפי טבלה שאנחנו קיבלנו, שבכל זאת אחת מהבעיות היא שאין לכם מספיק דוברי שפות בין העובדות-הסוציאליות.
איילה מאיר: אני מרכזת תחום אלימות במשפחה במשרד הרווחה.
איילה מאיר: הטבלה הזו שעומדת לנגד עינייך היא טבלת נתונים שאספנו מהמרכזים לטיפול באלימות ברחבי הארץ, כאשר כיום יש 64 מרכזים כאלו ברחבי הארץ.
איילה מאיר: הנתונים שאספנו הם במסגרת עבודה משותפת שאנחנו עושים עם משרד הקליטה.
איילה מאיר: אנחנו מבינים שיש צורך בהתייחסות מיוחדת ספציפית, ורגישה לאוכלוסייה הזו של חבר העמים, אתיופיה ואחרים.
איילה מאיר: אנחנו בעיצומו של מהלך להקמת מערך טיפולי בשיתוף משרד הקליטה בכמה אזורים בארץ, טיפול במרכז טיפולי נייד לטפל בעולים מכל המדינות הרלוונטיות סביב נושא של אלימות במשפחה.
איילה מאיר: במסגרת שאלוני הצרכים ששאלנו והטבלה מציגה את זה מאוד, אכן יש קשיים.
איילה מאיר: בכלל בתחום האלימות במשפחה קיים קושי גדול לשבור את הסוד, לחשוף את האלימות, לפרוץ את המעגל, לגייס את הגברים.
איילה מאיר: אנחנו רואים שלאורך השנים מאבדים בערך רבע מהמטופלים בתוך המרכזים, שאנחנו יודעים שלפחות הם צריכים להוות את אותו מספר של נשים שמטופלות.
איילה מאיר: אנחנו יודעים שקיים קושי מאוד גדול באוכלוסייה הכללית, אבל קל וחומר באוכלוסייה של העולים החדשים בגלל הבעיות הנוספות.
איילה מאיר: קשיי שפה, בעיות כלכלה, מצוקות כלכליות, אבטלה, נושא של אובדן הסטטוס בארץ, משבר ההגירה, כל הנושא של עמדות ומיתוסים סביב מנטליות מה שנקרא.
איילה מאיר: סביב הנושא של האלימות במשפחה, כל הנושא של חוסר אמון בממסד, כל הנושא של העצמת הנשים לעומת החלשת הגברים וכו'.
איילה מאיר: אנחנו יודעים שבמסגרת הזו של העולים החדשים, הבעיה היא יותר קיצונית ויותר קשה, ורואים את ההבדלים בעיקר בעוצמת האלימות.
איילה מאיר: זאת אומרת, אין כל כך הרבה הבדלים, אבל אנחנו רואים ש- 20 אחוז מהמטופלים הם עולים חדשים, במרכזים לטיפול באלימות, ופחות או יותר זה האחוז שלהם באוכלוסייה.
איילה מאיר: אם אנחנו מנסים להגדיר מבחינה איכותית את ההבדלים, אז יש הבדלים בעוצמה של האלימות, בקצה מה שנקרא, בשוליים.
איילה מאיר: משפחות עם בעיות רבות ומאוד מורכבות, בעיות של אלכוהול, של סמים.
איילה מאיר: זאת אומרת, אם לא די בעובדה שיש להם את הבעיות האלו, יש להם גם את הבעיות של האלימות הבין-זוגית, אלימות מאוד קשה במשפחה.
איילה מאיר: אנחנו הבנו בעצם בשנה האחרונה במשרד, שאין לנו מנוס אלא לפתח מענים ייחודיים לאוכלוסייה הזו, שאנחנו לא יכולים להסתפק במרכזים לטיפול באלימות במסגרות הייחודיות המומחיות האלו.
איילה מאיר: כי גם אנחנו רואים שהמסגרות האלו במרכזים, גם יש עומס, יש קושי בכח-אדם.
איילה מאיר: "Out Reaching" שלפני כן נורית התייחסה אליו, אנחנו כן עושים "Out Reaching".
קולט אביטל: איך מגיעים לאותם אנשים שזקוקים.
קולט אביטל: איך הם יודעים שהם צריכים לפנות אליכם.
קולט אביטל: איך אתם הופכים את השירותים ליותר friendly; איך הם מודעים לזה?
איילה מאיר: אני אספר בכמה רמות.
איילה מאיר: קודם כל, במחלקות ובמרכזים לטיפול באלימות אנחנו מתייחסים באופן מיידי לכל הדיווחים שמגיעים מהמשטרה לגבי כל האוכלוסיות.
איילה מאיר: יש לנו נוהל ארצי משותף עם המטה הארצי שכל תלונה שמוגשת ע"י אישה במשטרה, הצוות של חוקרי המשטרה מציע, משווק, ו- "מוכר" לגבר ולאישה את הרעיון הטיפולי.
איילה מאיר: מציע להם לפנות לעובד סוציאלי מומחה.
איילה מאיר: אומר להם, יש מי שיכול לעזור, שישמע את המצוקה שלכם, שילווה אתכם, שיעזור לכם, שיטפל בכם.
איילה מאיר: אם הוא מצליח לשכנע אותם להסכים להעברת הדיווח של השם שלו - אז מועברים הדיווחים, למעט המקרים שיש ילדים מתחת לגיל 14 ומסוכנות גבוהה מאוד, אז מעבירים ללא הסכמה.
איילה מאיר: ואז לפחות במרכזים יש התייחסות, אני לא אגיד מיידית, אבל התייחסות בזמן קצר יחסית, תוך ימים ובמקרים מסוימים אפילו תוך שעות ולפעמים גם בזמן אמת ממש.
איילה מאיר: מזמינים עובד סוציאלי לתחנת המשטרה כדי לדבר עם האישה או עם הגבר.
איילה מאיר: אז קודם כל דרך הערוץ אנחנו מגיעים אליהם.
איילה מאיר: כמובן שאנחנו לא מסתפקים בזה, גם אם האישה לא מגיעה וגם אם הגבר לא מגיע - אז עושים הרבה מאוד טלפונים, מנסים דרך מכתבים וכל מיני פרוספקטים ששולחים להם הביתה כדי להנגיש את השירות ולהביא אותם.
קולט אביטל: יש לכם פרוספקטים בשפות?
איילה מאיר: אנחנו פיתחנו במשרד, את מה שנקרא "חוברת מידע" על שירותים בתחום אלימות במשפחה, הם תורגמו לשתי שפות, רוסית וערבית, כמובן בעברית.
קולט אביטל: ואמהרית?
איילה מאיר: אמהרית לא, כי אנחנו גם הבנו שלא כל-כך קוראים.
איילה מאיר: יותר משתמשים בתקשורת הלא כתובה.
איילה מאיר: שלחנו את החוברות האלה לכל המחלקות לשירותים חברתיים.
איילה מאיר: גם שלחנו את זה לגופים שאנחנו עובדים איתם, משרד הבריאות, קופות-חולים, משטרה.
איילה מאיר: כדי להנגיש את זה באמת, כל אזרח שנכנס, יכול לקחת את זה.
איילה מאיר: זו חוברת דקה, אפשר לקפל אותה להכניס אותה לתוך התיק.
איילה מאיר: אז יש לנו את החוברות האלה בשתי השפות ואני חושבת שזה צעד מאוד חשוב.
מרינה סולודקין: קודם כל, אני חושבת שזה מאוד במקום שאנחנו מתדיינים היום בנושא אלימות במשפחות עולים.
מרינה סולודקין: אני ציפיתי לגל של אלימות בגלל החמרת המצב הכלכלי, כי זה אחד מהגורמים החשובים.
מרינה סולודקין: רציתי לספר לכם, אולי יש עוד כמה הסברים לדברים שקורים.
מרינה סולודקין: אתם צודקים כשאתם אומרים שאין מסורת לפנות לרשויות, ויש לכך סיבות.
מרינה סולודקין: גם שם וגם כאן, היחסים עם המשטרה לא כל-כך טובים.
מרינה סולודקין: אבל אני רוצה לומר לכם שהמאפיין של משפחות יהודיות בברית המועצות, שהכי חשוב היה שלא תהיה אלימות במשפחה.
מרינה סולודקין: אז בגלל שמקרי אלימות זה קודם כל בושה, כמעט לא היה.
עדה פליאל טרוסמן: חברת הכנסת סולודקין, נורא קשה להאמין.
עדה פליאל טרוסמן: גם בפעם הראשונה בכנסת ב- 1977, כשמאשה פרידמן העלתה את הנושא של נשים מוכות, אז אמרו לה 'לא יכול להיות', כולם צחקו ואמרו שבמשפחות יהודיות אין אלימות במשפחה.
מרינה סולודקין: אני אומרת לכם, זה מה שהיה קודם.
מרינה סולודקין: משפחות יהודיות השתייכו לשכבה של המעמד הבינוני ומעלה, ובברית המועצות בזמנים היציבים, זה היה מופת לאוכלוסייה רוסית, שגבר יהודי הוא לא אלים.
מרינה סולודקין: בגלל זה, גם היו הרבה נישואין מעורבים.
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, קחו את זה בחשבון.
מרינה סולודקין: מגיעים לכאן משברים של משפחה.
מרינה סולודקין: האלימות במשפחה קודם כל זו בושה, ובעזרה של פסיכולוגים ועובדים סוציאלים צריכים לומר שזו לא בושה.
מרינה סולודקין: במקרה של ערד, אני חושבת שהמשטרה במקרים האלה עדיין לא יכולה להעריך את הסיכון.
מרינה סולודקין: צריכים לראות את המשפחה כמשפחה מעורבת, מהבחינה שהגבר הוא לא יהודי, גם לא רוסי, הוא אסייתי או קוריאני.
מרינה סולודקין: כשאומרים שאנחנו מסיימים את הנישואין אחרי 30 שנה, אלה תגובות של עם אחר לגמרי.
מרינה סולודקין: אני נותנת לכם אולי עוד טיפה, הבן פנה למשטרה ואחר-כך האישה לא רוצה, כי 30 שנה היא ידעה שאין סיכון בחיים משותפים.
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, מיד כשראיתי את הפנים שלו, הבנתי שזה היה מאוד מסוכן.
מרינה סולודקין: אתה יודע איך הם החליטו לבוא למדינת ישראל, אז גם שם היתה בעיה לבוא או לבוא, זה מה שאתם אולי לא מבינים.
יגאל יאסינוב: לבוא או לא לבוא, זאת השאלה.
נורית זיו: רק הערת ביניים.
נורית זיו: מתוך 19 מקרים של שלושה גברים שעל ידי הנשים ו- 16 נשים על ידי הגברים, בסך הכל 3 הגיעו למשטרה.
נורית זיו: ואנחנו מתרכזים במקרה האחד שהמשטרה ידעה.
נורית זיו: אתם לא מתייחסים על 16 מקרים אחרים, שבכלל המשטרה לא ידעה עליהם.
נורית זיו: זה עיקר הבעיה.
מרינה סולודקין: אנחנו מודים למשטרה ולעובדים הסוציאליים, ורואים את עבודת הקודש שאתם עושים.
מרינה סולודקין: אני חושבת שמשעמם בחיים של האנשים, בגלל שלא מבינים.
מרינה סולודקין: משפחה מעורבת עם אלימות, זו קבוצת סיכון גדולה מאוד ויש לתת יותר תשומת לב למשפחות האלה.
מרינה סולודקין: יש גם קנאה של גבר יהודי לאישה רוסיה שמסתדרת בארץ, זו גם קבוצות סיכון.
קולט אביטל: מרינה בואי ננסה להתרכז, מה לפי דעתך חסר ואיפה צריך לתגבר את המערכת ובמה?
קולט אביטל: כי אנחנו בלי עין הרע, לפחות מאז שאני בכנסת, אין שבוע שלא דנים בנושא, אין שבוע שלא מדברים על תגבור המשטרה והמערכת המשפטית ועו"ס וכו'.
קולט אביטל: ואני לא רואה שמקרי הרצח קטנו.
קולט אביטל: אני לא רואה שיש פחות מקרי רצח.
קולט אביטל: אז משהו קורה כאן.
מרינה סולודקין: אני מאוד מעריכה מה שקרה בשנים האחרונות.
מרינה סולודקין: כבר 8 שנים שאני עוקבת אחרי הנושא הזה, ואחרי נושא האלימות בקרב משפחות של עולים.
מרינה סולודקין: אז עשו הרבה וגם יש תיאום, בין המשטרה לרשויות רווחה.
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, תשומת לב לקבוצות סיכון שאתם לא מבינים שזה סיכון הכי גבוה שיש.
קולט אביטל: ואת אומרת שצריך לעבוד שם בצורה יזומה בקבוצות הסיכון האלה?
נורית זיו: עבודה יזומה, זה לא המשטרה.
מרינה סולודקין: אבל אם מישהו פונה ממשפחה כזאת כמו בערד, לדעת שזה מוות בדלת.
מרינה סולודקין: תשומת לב למשפחות מעורבות, לפי דעתי רק זה הטיפה הזאת אתם לא מבינים עד הסוף, כמה זה מסוכן.
אינה פזין: אני מייצגת פה את עמותת ל"א ואני עובדת גם במקלט לנשים מוכות שמופעל על ידי העמותה.
אינה פזין: כאשר מ- 40 עד 60 אחוז בין דיירות המקלטים הן נשים דוברות רוסית.
אינה פזין: ואני מנהלת קווי חירום לנשים במצוקה.
אינה פזין: ומ- 92 אנחנו מפעילים גם קו ברוסית.
אינה פזין: כך אני מספיק שומעת ונפגשת עם נשים דוברות רוסית.
קולט אביטל: כמה קווים כאלה יש בארץ ואיך הם מתפרסמים?
אינה פזין: יש קו של משרד העבודה והרווחה 1-800-220000, ויש את הקו שלנו, ברוסית אני מתכוונת, שמספרו 1-800-300-33, אלו בעצם שני הקווים.
אינה פזין: ברוסית לא ידוע לי ויש מספיק וזה 24 שעות ליום.
אינה פזין: אם אני מתקשרת ב- 2 בבוקר מישהו יענה לי.
אינה פזין: הקו בעברית אצלנו עובד 24 שעות.
אינה פזין: ברוסית בגלל החוסר, פשוט אין כח-אדם ברוסית, זה לא מחסור בכח אדם, זה מחסור בכסף.
אינה פזין: כסף אנחנו לא מקבלים, העמותה פשוט מאוד מפעילה את הקווים.
קולט אביטל: העמותה לא מקבלת שום מימון מהממשלה?
אינה פזין: למקלטים כן, אבל לקווי חירום לא.
קולט אביטל: ממי אתם מקבלים בדרך כלל, ממשרד הרווחה או ממשרד הקליטה?
אינה פזין: למקלטים ממשרד הרווחה.
אינה פזין: ולקווים אנחנו לא מקבלים כסף כלל בשנים האחרונות.
אינה פזין: אנחנו קיבלנו פעם ממשרד הקליטה, אבל זה נגמר לפני שלוש שנים.
קולט אביטל: זאת אומרת שבעצם קו החירום בשפה הרוסית _ _ _.
אינה פזין: הוא מופעל על ידי העמותה.
איילה מאיר: בנוסף לקו שמופעל ע"י העמותה, יש למשרד קו חירום ארצי לאלימות במשפחה ולילדים בסיכון שיש בו _ _ _.
אינה פזין: הקו שלנו ברוסית מופעל מ- 92, ובעצם גם מ- 92 יש לנו איזו סטטיסטיקה של הבעיות של העולות דוברות רוסית.
קולט אביטל: לפי ניסיונך בכל זאת ולמרות כל המחסומים, יש נשים שפונות?
אינה פזין: הרבה נשים שפונות.
אינה פזין: המטרה שלנו קודם כל כמובן למנוע דברים מאוד קשים, כמו רצח או אלימות מאוד קשה.
אינה פזין: ואנחנו כמובן מסבירות לכל אישה מה בעצם אפשר לעשות כדי לצאת מהמעגל הזה.
אינה פזין: מה שאני רציתי להדגיש, שיש כמה סוגים של משפחות עולים.
אינה פזין: יש משפחות שהגיעו מרפובליקות אסייתיות, שבמנטליות שם מעמד האישה הוא מאוד נמוך, והאישה פשוט נמצאת בשליטה מלאה של הגבר.
אינה פזין: כאשר היא נחשפת פה לעובדות בשטח, יוצאת לעבודה ומסתגלת כאן בחברה, יוצא כאילו, שגם מבחינת העבודה וגם מבחינת הכסף היא מרוויחה, וכך היא כאילו יוצאת מהשליטה של הגבר.
קולט אביטל: זה יכול להביא אותו עד כדי כך לאלימות עד לרצח?
אינה פזין: מאוד.
אינה פזין: הוא מרגיש שהיא יוצאת לעבודה, בשבילו זה כבר סימן _ _ _.
קולט אביטל: מה חסר בעצם אצלכם?
קולט אביטל: חסר דוברי רוסית ודוברי שפות, אמהרית יש לכם?
אינה פזין: אמהרית אין לנו, אך לפי ניסיוננו לא כל-כך צריך.
אינה פזין: יש בעיה נוספת שמאוד מאפיינת את העולים, וזו בעיית הנישואין המעורבים.
אינה פזין: אבל בעיה של אלכוהול, ואין מספיק התייחסות לטיפול בבעיה הזו.
אינה פזין: זו בעיה מאוד נפוצה במשפחות עולים.
מרינה פילטובסקי: אני מנהלת קו חירום ארצי, למניעת אלימות במשפחה למען ילדים בסיכון, אשר עמותה חיפאית לנפגעות אלימות מפעילה אותו, בשיתוף עם משרד הרווחה.
מרינה פילטובסקי: קו ארצי שנותן סיוע הן ברוסית והן באמהרית.
מרינה פילטובסקי: כאן יש איזושהי "דוגמית" קטנה, חומר פרסומי מאוד קטן שאפשר להכניס אותו באמת לארנק או לתיק.
מרינה פילטובסקי: יש חומר נוסף יותר מסיבי, שאף הוא מחולק.
מרינה פילטובסקי: מה שלמדנו מהשטח, אנחנו גם פועלות מ-92 הקו ברוסית, יש לנו מתנדבות ברוסית ובאמהרית.
מרינה פילטובסקי: יש לנו רכזות שדוברי רוסית ואמהרית.
מרינה פילטובסקי: שהן עושות הרבה מאוד פעולות הסברה.
מרינה פילטובסקי: ואנחנו רואות שכל הפעילות שהיא בנדון, הרצאה-סדנא, מביאה יותר ויותר פניות.
מרינה פילטובסקי: זה אומר שבעצם העלאת מודעות או הסברה או מתן.
קולט אביטל: כארגון, אתם רואים ממש עליה כמותית בפניות אליכם כתוצאה מזה?