GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניצן ירמר: אנחנו נקיים סיור מצומצם בבית הספר, לראות כמה נקודות השקה של חניכי נעל"ה בבית נספר, דברים שהם עושים.
ניצן ירמר: אני מקווה ובטוח שתצאו נפעמים מהתלמידים, זה מה שחשוב לנו.
ניצן ירמר: ביקור מהנה ומעניין לכולנו יחד.
קולט אביטל: אנחנו בסך הכול באנו כדי להתרשם מהפרויקט הזה, שאת חשיבותו אנחנו מכירים.
קולט אביטל: אני מקווה שאנחנו אפילו תרמנו קצת להמשך קיומו.
קולט אביטל: לכן, לא צריך להגיד עד כמה אנחנו מחויבים.
קולט אביטל: מהסיבה הזאת החלטנו שטוב מראה עיניים, ונשמח לכל מה שנוכל לראות, להתרשם, ואחר כל אולי להמשיך לתרום.
אילן שלגי: על פרוייקט נעל"ה שמענו בעבר, ולמדנו להכיר אותו יותר כאשר הייתה מצוקה מסוימת לפני קרוב לשנה.
אילן שלגי: שמחנו להיות שותפים למאמץ הגדול, שמנע שינויים במתכונת ההובלה של הפרוייקט.
אילן שלגי: אנחנו יודעים עד כמה אתם כולכם, וגם האחרים שעוסקים בנושא של עליית נוער לפני הורים, נותנים לזה את הנשמה, ולא רק את הכוחות המקצועיים שלכם.
אילן שלגי: אנשים עובדים פה במסירות אין קץ.
אילן שלגי: ועדות החינוך והתרבות וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת לא ירפו מהנושא הזה.
אילן שלגי: נלווה את הפרויקט שלכם בארץ, ולא רק בארץ.
אילן שלגי: בקרוב נהיה ברוסיה, ויצא לי לאחרונה, ואני בטוח שגם לחברת הכנסת אביטל, לפגוש את הפרויקט גם בדרום אמריקה, לפגוש הורים, לפגוש תלמידים שבאו מכאן כדי לגייס תלמידים חדשים.
אילן שלגי: זה היה מפגש מאוד מרגש.
אילן שלגי: אנחנו שמחים להיות אצלכם כאן במבואות עירון בעין שמר.
אילן שלגי: לפני 40 שנה הייתי פה קיץ שלם במחנה 80, אבל כל יום הגעתי למנחת בעין שמר, כי הייתי עם פרויקט של גדנ"ע אוויר.
אילן שלגי: יש לי זיכרונות נעימים.
אילן שלגי: קונצרט של תלמידי נעל"ה.
ניצן ירמר: אני מברך את נציגי המינהלת שנמצאים פה, את אורי ואהרון מהקיבוצים, ואת פלטי סתווי מהאגודה, ואחרונים חביבים כל חניכי נעל"ה והמחנכים שנמצאים כאן, שהם אלה שעושים את העבודה בשטח, ומתמודדים עם הדברים הקשים של החינוך.
ניצן ירמר: החינוך הוא בהחלט דבר דינמי, יש לו את התצוגות היפות ביותר והנעימות ביותר לאוזן, ויש את העבודה היום-יומית שהיא לא קלה, ואני מניח שכל מי שיושב פה, החינוך לא זר לו.
ניצן ירמר: מוסד חינוכי מבואות עירון קיים מעל 50 שנה, זה מוסד בבעלות של ארבעה קיבוצים.
ניצן ירמר: בעשור האחרון הוא פתח את שעריו לאוכלוסיות רבות מהאזור, ולאוכלוסיות עולים.
ניצן ירמר: אוכלוסיות העלים הן ברובן במסדרת תוכנית נעל"ה.
ניצן ירמר: יש עולים לא מעטים אחרים, במסגרת אחרת.
ניצן ירמר: בית הספר שלנו הוא בית ספר שש שנתי, הוא מונה כ-950 תלמידים, 380 בחטיבת ביניים והשאר בחטיבה עליונה.
ניצן ירמר: בבית הספר שלנו אין הפרדה בין שתי החטיבות, כאשר מבחינת קליטת תלמידים, רוב הקליטה היא בכיתה ז'.
ניצן ירמר: אין כאן מיון, סינון, במעבר בין החטיבה לתיכון, כולם עוברים, מלבד בודדים ביותר.
ניצן ירמר: הנשירה פה היא באחוזים בודדים, סדר גודל של 4%.
ניצן ירמר: יש בודדים המועזבים בגין אי התאמה.
ניצן ירמר: המקום שלנו משלב פנימייה ובית ספר ביחד, אין הפרדה בין הפנימייה לבית הספר.
ניצן ירמר: יש לזה הרבה יתרונות, לפעמים יש לזה גם חסרונות.
ניצן ירמר: בתוך הספר נמצאים גם בתי הפנימייה.
ניצן ירמר: התלמידים שהם לא בפנימייה – וזה רוב תלמידי בית הספר -משולבים בפעילות של הפנימייה אחר הצהרים ובערב.
ניצן ירמר: הם מוזמנים לכל הפעילות שנערכת פה.
ניצן ירמר: חלק מתלמידי היום הם אלה שסוחבים עליהם הרבה מהפעילות של הפנימייה אחר הצהרים.
אילן שלגי: מי נמצא בפנימייה, בנוסף לילדי נעל"ה?
ניצן ירמר: בפנימייה יש ילדי ארבעת הקיבוצים, וילדים נוספים שהחליטו עם הוריהם, שהם רוצים להיות פה.
ניצן ירמר: ילדים שהתלהבו והרגישו שחסרים להם המגורים פה.
ניצן ירמר: יש עולים שהם לא נעל"ה, יש עולים אתיופים, יש עולים מחמ"ע (חבר העמים) ואמל"ט (אמריקה הלטינית) שעלו עם הוריהם, והם משתלבים פה כעולים.
ניצן ירמר: גם תלמיד מהאזור יכול להיות פה עד 12:00 בלילה ואז לחזור לביתו.
ניצן ירמר: בימי שישי יש ערבי דיסקו, שכולם מוזמנים להשתתף בהם.
ניצן ירמר: יש פה פעילות ענפה מה שמאוד תורם גם לחניכי נעל"ה ולקיבוצניקים, שהם לא מיעוט במקום, אלא יש נוספים שהם שותפים להם.
ניצן ירמר: ילידי הארץ מהווים 86% מהתלמידים, נעל"ה חמ"ע 6%, נעל"ה אמל"ט 5%, אתיופים 2% והעולים המשולבים – עולים שעלו עם הוריהם, אבל גרים פה.
ניצן ירמר: רוב העולים הם בחטיבה העליונה.
ניצן ירמר: בבית הספר אנחנו מדגישים את הקשר של מחנכים-מורים-חניכים, מדגישים את הנושא של ראיה הוליסטית לגבי החניכים, ופה גם משתלב כל נושא הפנימייה.
ניצן ירמר: החניך, מעבר להיותו תלמיד, הוא בן אדם, יש לו את האהבות, הקשיים והשנאות, שהם באים אתם מהבית לבית הספר, ואנחנו צריכים להתייחס גם לדברים האלה, כי אי אפשר לנתק את הילד לא מהוריו ולא מההוויה היום-יומית שלו.
ניצן ירמר: בלימודים, בית הספר מבואות עירון תומך מאוד בתלמידים מתקשים.
ניצן ירמר: בשנים האחרונות אנחנו יותר ויותר נותנים מקום – מה שפחות נתנו בעבר – למצוינות ומצטיינים.
ניצן ירמר: תלמידי כיתה ט', ח' שלנו זכו בתחרות וירטואלית ראשונה של האגודה למצוינות בירושלים, של בית הספר למדעים ואומנויות.
ניצן ירמר: אחד מנעל"ה ארגנטינה היה שותף להם, והיה לנו חשוב לשתף אותו על אף שהעברית שלו עדיין לא בשיאה.
ניצן ירמר: מעבר ללימודי החובה, חשוב לנו, על אף הקיצוצים שאנחנו חווים השכם והערב, להמשיך לתת בבית הספר כמה שיותר דברים שהם מעבר לחינוך הפורמלי.
ניצן ירמר: זה הרבה אומניות בחטיבת הביניים, בחטיבה העליונה יש לנו פרויקט של שיעורי שוויון, אלה סדנאות חד מגדריות.
ניצן ירמר: אנחנו מפצלים את הכיתה לשניים, לבנים ולבנות, ומורים מקיימים אתם סדנאות על תוכנית שאנחנו בונים.
ניצן ירמר: בעבר התפרסמנו גם בנושא של ניסיונות של ימוד מתמטיקה לחוד שהצליחו יפה, לימוד פיזיקה לחוד.
ניצן ירמר: דברים שחשבנו שנכון לעשות אותם ואכן הניבו פירות, אבל לא עשינו על זה בקרה סטטיסטית.
ניצן ירמר: בנושא של קליטת עולים, יש שתי מסגרות עיקריות.
ניצן ירמר: המסגרת העיקרית היא נעל"ה והשניה היא קליטת אתיופים.
ניצן ירמר: קליטת אתיופים, התחלנו השנה מחזור שלישי של קבוצה אתיופית.
ניצן ירמר: פתחנו ב-96', גייסנו אתיופים, היו אז זמרים במקהלת שבא, וגייסנו אותם לקבוצה.
ניצן ירמר: ראינו את עצמנו כבית ספר חזק שיכול להתמודד עם דברים שהם לא תמיד קלים.
ניצן ירמר: סיימנו מחזור אחד, התחלנו מחזור שני, למדנו מדברים יותר טובים ופחות טובים.
ניצן ירמר: מחזור שני סיים לפני שנה.
ניצן ירמר: מעל 50% סיימו בגרות מלאה, זה יפה מאוד לגבי האוכלוסייה שקבלנו.
ניצן ירמר: הם היום משולבים בצורה יפה מאוד בצה"ל.
ניצן ירמר: היום אנחנו עם קבוצה חדשה, בעיות חדשות, קשיים רבים מאוד, אבל אנחנו עושים את הכול כדי להכניס עוד כ-20 נערים בצורה הטובה ביותר לחברה שלנו.
ניצן ירמר: הנושא של האתיופים היה פריצת דרך בבתי ספר בכלל, ובחינוך הקיבוצי בפרט.
ניצן ירמר: גם בנושא של נעל"ה אנחנו נמצאים מרגע הולדתה של התוכנית.
ניצן ירמר: קלטנו מאז ועד היום כיתות מנעל"ה כל שנה, פרט לשנה אחת.
ניצן ירמר: הובלנו בתנועה הקיבוצית את הנושא של קליטת קבוצות נעל"ה בתנועה הקיבוצית.
ניצן ירמר: בשנה הראשונה היינו יחידים מהתנועה, לאחר מכן הצטרפו רבים, ואנחנו שמחים על כך.
ניצן ירמר: מבחינת נעל"ה, במהלך השנים יזמנו מול המינהלת את הנושא של נעל"ה אמל"ט.
ניצן ירמר: אחרי כמה שנים של ניסיונות עם הרבה סימני שאלה, שלחנו לשם נציג על מנת לגייס את הראשונים של נעל"ה מאמל"ט.
ניצן ירמר: אני שמח שהיום שנעל"ה אמל"ט הם חלק מהפרויקט של נעל"ה.
ניצן ירמר: אצלנו כיום מתחנכים גם נעל"ה מחמ"ע וגם נעל"ה מאמל"ט.
ניצן ירמר: בשקף שלפנינו, אנחנו רואים שהעולים במבואות עירון, שכולם בחטיבה העליונה, מהווים כ-25%, רבע, מהאוכלוסייה של החטיבה העליונה.
ניצן ירמר: בשקף הבא אנחנו רואים התפלגות, נכון להיום של ה-139 תלמידים שנמצאים במבואות עירון.
ניצן ירמר: בשכבה י' יש שלוש כיתות: כיתה של נעל"ה מחבר המדינות, כיתה של נעל"ה מאמל"ט, 18 תלמידים אתיופים.
ניצן ירמר: עשרה תלמידים זה עולים שלא עלו במסגרת נעל"ה, אלא עלו עם ההורים, חלקם כבר שנה בארץ וחלקם רק כמה חודשים.
ניצן ירמר: שילבנו אותם בכיתות נעל"ה.
ניצן ירמר: כיתה י' זו כיתת אולפן, כיתה שרוב מה שהיא לומדת זה אולפן פלוס אנגלית ומתמטיקה.
ניצן ירמר: בכיתה י"א הם משולבים בכיתות בנושא של מקצועות בחירה, בנושא של דברים שהם לא תלויי שפה.
ניצן ירמר: בנושאים תלויי שפה הם ממשיכים ללמוד לבגרות עולים בכיתות האם שלהם, ובמקצועות האחרים הם משולבים.
ניצן ירמר: את הכיתה האתיופית גייסנו במאמצים מרובים מרחבי הארץ, נסענו למקומות כדי לגייס אותם.
ניצן ירמר: הקבוצה הקיימת היא בעיקר מחדרה ומכפר חסידים בחיפה.
אלכס היילברון: כל הקבוצה האתיופית הם עולים.
אלכס היילברון: מדובר בילדים שנזרקו מבתי ספר אחרים, ילדים ממש מהרחוב, שלא הייתה להם מסגרת.
ניצן ירמר: בי"א יש שתי כיתות, אחת מחמ"ע ואחת מאמל"ט.
ניצן ירמר: בי"ב יש כיתה אחת מחבר המדינות, ותלמידה עולה אחת שמשולבת אתם.
ניצן ירמר: אחד הדברים שאנחנו נותנים פה לחניכים שלנו כולם, בתוך זה חניכי נעל"ה, זה הרבה מקצועות בחירה, מגמות.
ניצן ירמר: חלקן מגמות מאושרות, וחלקם מקצועות בחירה.
ניצן ירמר: אנחנו רואים את התפלגות תלמידי נעל"ה במקצועות לחמש יחידות ומעלה, ביולוגיה, ביו-טכנולוגיה, מחשבים, פיזיקה, אלקטרוניקה ורובוטיקה של עשר יחידות, קולנוע ווידיאו של חמש יחידות, תיאטרון חמש, מוזיקה – זה יכול להיות מוזיקה ורסיטל – של עשר יחידות, זה יכול להיות מוזיקה ורסיטל של עשר יחידות או מוזיקה בנפרד או רסיטל בנפרד.
ניצן ירמר: יש חניכים שמנגנים, רוצים ללכת לחמש יחידות ברסיטל, אבל רוצים לשלב עם זה לימוד של חמש יחידות מקצוע אחר.
אילן שלגי: מקצועות שהם טעוני שפה, כמו תנ"ך, היסטוריה, עברית – הם בכלל לא ניגשים?
ניצן ירמר: למקצועות טעוני שפה הם ניגשים בכיתת האם.
ניצן ירמר: הם לומדים הכול בעברית, מלבד זה שנעל"ה חמ"ע ניגשים גם לחמש יחידות ספרות רוסית, ונעל"ה אמל"ט ניגשים לחמש יחידות בספרדית, שזה בשפה שלהם, את כל שאר הדברים הם לומדים בשפה העברית, מעבר לכיתה י'.
ניצן ירמר: יש להם בחינה אחרת, בחינת עולים, אז הם לומדים בכיתת אם.
ניצן ירמר: את כל הדברים האלה הם לומדים עם כל הישראלים, מה שמצריך שיעורי עזר כי בי"א דורשים תלמיד שהוא רק שנה או חצי שנה בארץ, להשתלב עם תלמידים מאוד טובים שנולדו בארץ וחיו פה כל חייהם.
קולט אביטל: ספרות, הם לומדים ספרות רוסית או ספרדית?
קולט אביטל: אין ספרות עברית?
חנה נאמן: אסביר.
חנה נאמן: שיטת הבגרות מורכבת מ-15 יחידות חובה, שכל עם ישראל חייב בהן, זה כולל היסטוריה וכולי.
חנה נאמן: במקצועות האלה, רבי המלל, יש תוכנית ייחודית לעולים חדשים.
חנה נאמן: הם לא ניגשים להיקף הגדול אליו ניגשים ילדי ישראל.
חנה נאמן: הם ניגשים ככיתה נפרדת, מלמדים אותם ככיתה נפרדת.
חנה נאמן: יש, בנוסף, כאלף מקצועות בחירה במשרד החינוך, ואלה המקצועות בהם מפתחים מומחיות.
חנה נאמן: יש להניח שחלק מהדברים הם מביאים אתם מרוסיה, למשל, אבל מבואות עירון מפתח את זה בצורה יוצאת מהכלל.
קולט אביטל: ספרות נחשב למקצוע חובה?
קולט אביטל: הם לומדים את הספרות העברית יחד עם הרוסית?
חנה נאמן: לא.
אילן שלגי: אני יודע שהבגרות שעושים פה טובה גם בדרום אמריקה.
אילן שלגי: האם זה אומר שהם גם נבחנים פה על חומר שהא במערכת הלימודים שם?
ניצן ירמר: נאווה היא רכזת עולים בנושא של הנחלת הלשון.
ניצן ירמר: תתייחסי קצת לנושא.
נאווה: הילדים אינם שולטים בשפה.
נאווה: אנחנו מלמדים אותם מראשית השפה את אותיות האל"ף בי"ת.
נאווה: הם מקבלים אולפן מיוחד במשך שנה שלמה, כשבמשך השנה הזאת אנחנו כבר מתחילים לשלב את לימודי ההיסטוריה בעברית, במינון מאוד קטן.
נאווה: בכיתה י"א, במקצועות עתירי המלל, הם לומדים בכיתה נפרדת.
נאווה: קרי: היסטוריה, אזרחות, ספרות עברית, לשון והבעה ותנ"ך, ויש בחינות בגרות בכיתה י"א ובכיתה י"ב.
נאווה: יחד עם זה, מאוד חשוב לנו להמשיך לתגבר אותם בשפתם, ולכן הם ממשיכים ללמוד ספרות ספרדית – נעל"ה אמל"ט – וספרות רוסית – נעל"ה חבר העמים.
נאווה: הם עושים על זה בחינת בגרות של חמש יחידות.
נאווה: הם לומדים בעברית "חצוצרה בוואדי" למשל, וברוסית פושקין.
ניצן ירמר: מבואות עירון נותנת להם ללמוד גם את מה שבא משפתם, גם כי אנחנו חושבים שזה חשוב להם כי זו תרבותם, וגם כי אנחנו חושבים שזה יכול להיות להם תוספת טובה לבגרות.
ניצן ירמר: לנערים האתיופים אנחנו נותנים אופציה ללמוד אמהרית, כי חשוב לנו שילמדו את הנושא הזה.
ניצן ירמר: יש נושא של ספרות רוסית וספרות ספרדית כנושאי בחירה, ואצלנו זו לא בחירה אלא תוספת.
נאווה: אנחנו קשורים למינהל לחינוך התיישבותי, ואנחנו עובדים לפי התוכנית של היחידה להנחלת הלשון.
ניצן ירמר: אנחנו נותנים להם הרבה בחירה.
ניצן ירמר: נעל"ה מצליחים מאוד מבחינת זכאות לבגרות.
ניצן ירמר: בשקף שלפני
ניצן ירמר: כם רואים את התפלגות הזכאות לבגרות של תלמידי נעל"ה במבואות עירון.
ניצן ירמר: לגבי אמל"ט היו הרבה סימני שאלה, גם בגלל זה שהם מגיעים מאוחר וגם בגלל זה שהם מגיעים ממערכת אחרת, שפחות נחשבת אולי מהמערכת הרוסית, ועדיין אנחנו יכולים לראות שקבוצה אחת שסיימה מאמל"ט יש 89% מסימי בגרות, זה בהחלט יפה מאוד.
ניצן ירמר: לפעמים אנחנו מדברים רק על אחוזים ולא מדברים אם מה שמסיימים זה טוב.
ניצן ירמר: נעל"ה בהחלט מסיימים עם תוצאות יפות מאוד.
ניצן ירמר: שמתי פה כמה תעודות כדי להראות שזה לא רק אחוזים גבוהים, אלה גם תעודות מאוד יפות.
ניצן ירמר: אפשר לראות פה את כל מה שהם לומדים: ספרות רוסית, תנ"ך הבעה עברית, סרות עברית – מה שהם מחויבים בשפה העברית.
ניצן ירמר: אלה שלוש תעודות, מתוך 15, של תלמידי נעל"ה שסיימו לפני שנה.
ניצן ירמר: הייתי יכול להביא עוד אחרות, שנראות יפה מאוד.
ניצן ירמר: נשמע עכשיו עוד קטע.
ניצן ירמר: בחודש האחרון התחלנו לעבוד עם זוג עולים מארגנטינה.
ניצן ירמר: אנחנו קולטים פה עליה גם של מבוגרים לעבודה.
ניצן ירמר: יושבת אתנו לאורה, אמא של חניכה לשעבר, שסיימה נעל"ה.
ניצן ירמר: היא עלתה לפני שנה והיא מחנכת קבוצת נעל"ה.
ניצן ירמר: קלטנו פה משפחה מארגנטינה, שמנגנים מוזיקה עממית, ועובדים עם הנערים שלנו, וזו פעם ראשונה שכולנו שומעים אותם, יחד אתכם.
ניצן ירמר: קטע מוזיקלי.
ישעיהו יחיאלי: ברוכים הבאים.
ישעיהו יחיאלי: בחרנו לכם היום שני מקומות מתוך שלל המקומות שתוכנית נעל"ה מופעלת בהם.
ישעיהו יחיאלי: המכנה המשותף של שני בתי הספר, שמאוד שונים זה מזה, הוא שהם בנעל"ה מהיום הראשון ללא הפסקה.
ישעיהו יחיאלי: במבואות עירון הרבה מאוד דברים התחילו, תוכנית נעל"ה בעצמה, הביקור הראשון של נשיא המדינה בתוכנית נעל"ה היה כאן – זה היה הנשיא עזר וייצמן – תוכנית נעל"ה בתנועה הקיבוצית התחילה כאן, נעל" אמל"ט התחילה כאן.
ישעיהו יחיאלי: זה מוסד של התחלות, ולכן היה מתאים שביקורכם יתחיל במקום הזה.
ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לומר לחברים ממבואות עירון, אם מדובר על כבוד אכסניה, אז גם ועדות החינוך וועדת העלייה של הכנסת, זאת כאכסניה שלכם.
ישעיהו יחיאלי: זאת ישיבה מן המניין של הוועדות, ואנחנו חייבים בכבודכם.
ישעיהו יחיאלי: תלמידי נעל"ה, היום בשבילכם זה גם שיעור באזרחות.
ישעיהו יחיאלי: תוכנית נעל"ה מתבצעת במשרד החינוך, משרד החינוך הוא חלק מהממשלה ויושבים כאן שני יושבי ראש של ועדות כנסת, שזהו הפרלמנט שלנו.
ישעיהו יחיאלי: הוא מצד אחד עוסק בחקיקה, ומצד שני הוא עוסק בפיקוח על עבודת הממשלה.
ישעיהו יחיאלי: כאשר הממשלה עושה בעיות, תפקידם של חברי הכנסת הוא לדאוג לכך שהממשלה תעשה פחות טעויות .
ישעיהו יחיאלי: שתי הוועדות האלה הן בית חם לתוכנית נעל"ה.
ישעיהו יחיאלי: היום אנחנו פה כדי שתתרשמו מקרוב ומבפנים על מה נלחמתם.
ישעיהו יחיאלי: אתם רואים אותנו בחדרי הוועדות מעת לעת, בנושאים שקשורים לנעל"ה וגם בנושאים אחרים.
ישעיהו יחיאלי: אבל אתם רואים אותנו, את מינהלת נעל"ה, את משרד החינוך, היום באתם לראות את תלמידי נעל"ה ואת מחנכי נעל"ה.
ישעיהו יחיאלי: תהיה לכם הזדמנות בקרוב על ידי מפגשים הם הורי נעל"ה בסיורים שלכם.
ישעיהו יחיאלי: ההורים של התלמידים האלה הם הגיבורים האמיתיים של הסיפור.
ישעיהו יחיאלי: הם אלה שנותנים לילדים ללכת הרבה פעמים הם אלה שדוחפים אותם ללכת.
ישעיהו יחיאלי: הם אלה שנשארים לבד בבית והילד נמצא כאן.
ישעיהו יחיאלי: בדיוק היום לפני שבוע ישבתי באחת מערי אוקראינה, ונפגשתי עם הורים של תלמידים, שחלקם נמצאים כאן, ראיתי את הצד השני של המטבע, איזה קושי עוברים ההורים.
ישעיהו יחיאלי: הרבה פעמים אלה הורים של ילד אחד, ששולחים אותו למדינת ישראל, למה שנתפס בעיני חלקם כבר למן ההתחלה ככרטיס לכיוון אחד.
ישעיהו יחיאלי: תמיד אנחנו מציגים את התוכנית כחילופין, יכולים לחזור, אבל כולם יודעים את האמת.
ישעיהו יחיאלי: המפגש עם ההורים הוא חלק בלתי נפרד מהתוכנית הזאת, ונעשים מאמצים גדולים מאוד שההורים ירגישו עצמם כהורים גם כאשר הילדים נמצאים רחוק.
ישעיהו יחיאלי: היום יש טכנולוגיות שמאפשרות את זה, טלפון, דואר אלקטרוני, שיחות ועידה וכיוצא בזה, מה שלא היה כשנעל"ה יצאה לדרך.
ישעיהו יחיאלי: מצד שני שהם יהיו מדווחים בצורה מלאה על מה נעשה עם התלמידים כאן.
ישעיהו יחיאלי: נפגשתי עם הורים אחד אחד, מסרתי לכל אחד את תעודת המחצית של הילד שלו, ודיווח קצר של שלוש ארבע שורות, כעין אסיפת הורים, למרות שאינני מכיר אישית את הילדים.
ישעיהו יחיאלי: מסרנו להורים בצורה כמה שאפשר מוחשית מה הילדים לומדים, איך הם לומדים, מה הציונים שלהם, מה משמעות הציונים וכן הלאה, וזה חלק מהתוכנית.
ישעיהו יחיאלי: הקטעים המוזיקליים ששמעתם כאן לא היו מיועדים על מנת להנעים את זמנכם בלבד, אלא להראות לכם שאחד מהעקרונות הבסיסיים בתוכנית נעל"ה הוא המעבר התרבותי.
ישעיהו יחיאלי: אנחנו לא מוחקים את היכולות, הכשרונות והתכנים שהילדים מביאים אתם, אלא להפך.
ישעיהו יחיאלי: נותנים להם להביע את זה ומעצימים את היכולות שלהם.
ישעיהו יחיאלי: אנחנו רואים את זה כחלק מתפקידנו בתוכנית נעל"ה, שילד שבא עם כשרון ועם ידע, יש לזה שימוש גם בחברתנו שהיא אחרת, היא מדברת אחרת, והיא מקשיבה אחרת, והיא הייתה אולי בוחרת תכנים אחרים.
ישעיהו יחיאלי: כל הזמן בנעל"ה אנחנו מקבלים ונותנים.
ישעיהו יחיאלי: מה שראיתם כאן בקטעים המוזיקליים זה מה שאמרתי להורים בשבוע שעבר, שמדינת ישראל באמת נותנת לילדים האלה המון, אבל יותר ממה שאנחנו נותנים להם אנחנו מקבלים מהם.
ישעיהו יחיאלי: ימים יגידו, בעוד 10 שנים, בעוד 20 שנה, מה קבלה החברה הישראלית מהתוכנית הזאת.
ישעיהו יחיאלי: תודה רבה.
אלכס היילברון: בשנת 2000 הגיעה קבוצת נעל"ה הראשונה, ואירחנו פה את שר החינוך יוסי שריד.
אלכס היילברון: עשינו כאן וידיאו קונפרנס – זה עוד לא היה כל כך נפוץ – ההורים ישבו בבואנוס איירס ובמוסקבה מול המצלמות, והחניכים פה.
אלכס היילברון: זה היה מאוד מרגש.
אלכס היילברון: נשמע עוד קטע מוזיקלי, ואחר כך ניכנס לראות קטע מהצגת התיאטרון של התלמידים.
אלכס היילברון: קטע מוזיקלי, מפגש עם תלמידים בכיתת אמנות.
אלכס הייברון: אני מבקש מדליה, מחנכת נעל"ה כיתה י"ב, לספר לנו מעט על הכיתה.
דליה אשד: אני מחנכת י"ב.
דליה אשד: אין אצלנו אבחנה בין מחנך לאם בית, כולם עושים הכל.
דליה אשד: עיקר העבודה היא לעסוק בתכנים של הלימודים, אבל לא פחות זה לתת לילדים מה שהכי קרוב לתנאים של בית.
דליה אשד: אנחנו 18 חניכים, 17 נעל"ה, נער אחד עולה חדש משולב.
אילן שלגי: כמה התחילו?
דליה אשד: התחלנו 21.
דליה אשד: בת אחת לא חזרה אחרי החופשה של השנה הראשונה, הגעגועים היו קשים, ההורים רצו שהיא תחזור, והיא לא עמדה בלחץ.
דליה אשד: השניים האחרים עזבו ביזמתנו.
דליה אשד: חלק מהנגנים שראיתם, שישה מתוכם היו תלמידים שלנו, וכל זה מתרחש ערב ההכנה לבגרויות ולרסיטלים של הבגרויות.
דליה אשד: הנגן של הבללייקה הערב צריך להציג בהצגה שלו במגמת התיאטרון.
דליה אשד: כל זה במקביל לבגרויות הרגילות שהם עושים במתמטיקה, פיזיקה וכל השאר.
דליה אשד: דבר נוסף שהופך להיות מאוד משמעותי בכיתה י"ב זה ההכנה לצבא ולחיים.
דליה אשד: פה יש לנו ג'סטה מאוד טובה מצד הצבא, במיוחד לשכת הגיוס האזורית שלנו, טבריה.
דליה אשד: ליום מסוים, לקראת הפגישה הראשונה של התלמידים עם הצבא, הם סוגרים את הלשכה לכל מגויס אחר, ומקבלים קבוצות נעל"ה בטיפול אישי, מתמסר, עונים להם על כל השאלות.
דליה אשד: אחר כך הם נכנסים למעגל וכל אחד נוסע, אם הוא צריך להשלמות או לבדיקות רפואיות.
דליה אשד: זו ג'סטה מאוד חשובה, שמאוד מרגיעה אותם.
דליה אשד: הם מקבלים מאתנו את כל העצות, הרגעה, וכל דבר לקראת ההתמודדות עם היציאה לחיים.
דליה אשד: יש לנו חמש משפחות שהגיעו לארץ בעקבות הילדים בקבוצה שלנו.
ניצן ירמר: תודה.
ניצן ירמר: מריסה בבקשה.
מריסה: אני מחנכת שנה רביעית נעל"ה.
מריסה: חינכתי את הקבוצה הראשונה של י"א.
מריסה: התחלתי לעבוד פה כמורה לתיאטרון ונשאבתי לנעל"ה במבואות עירון.
מריסה: הייתי בין החלוצות של השיווק הישיר.
מריסה: כל המשפחה שלי בארגנטינה, אז אני עוד בקשרים, אחותי מורה לעברית בבית ספר, אני מכירה את החומר האנושי.
מריסה: המשפחה הארגנטינאית היא מאוד גרעינית, מאוד קשורה.
מריסה: קשה לשכנע דרום אמריקאים לנתק את הקשרים במשפחה, ולשכנע שבישראל גם טוב.
מריסה: אני חונכתי במערכת החינוך הארגנטינאית היהודית, ויש לי רק מילים טובות להגיד לה.
מריסה: בשנים האחרונות אני חוזרת כל שנה, ואני רואה בצער רב את ההתדרדרות, ויש הורים שמאוד חשוב להם שהילדים יקבלו חינוך יהודי במסגרת יהודית, והם רואים שבערים הקטנות וגם בבואנוס איירס זה נעשה קשה גם כלכלית וגם מבחינת התוכן.
מריסה: יש בארגנטינה צוות נעל"ה מדהים, אבל אני חושבת שיש יתרון למי שמגיע מישראל, מתוך המערכת, ויכול להסביר את הדברים, וזה לא טלפון שבור של: אמרו לי, הבטיחו לי.
מריסה: אני יכולה להגיד מה יש ומה אין, כי אנשים מארגנטינה מאוד סקפטיים לגבי שליחים ואנשים שמבטיחים להם דברים, בגלל הממשל שם שכל הזמן מבטיח ולא מקיים.
ניצן ירמר: בימים אלה רכזת העולים של בית הספר נמצאת היום ברוסיה, בשיווק ישיר לקראת השנה הבאה.
ניצן ירמר: השבוע תצטרף אליה בחורה נוספת שתהיה שם באחד הסמינרים הגדולים שיש על מנת להסביר על בית הספר, להגיד מה יש בו.
ניצן ירמר: החשיבות שאנחנו רואים בשיווק הישיר היא שמצד אחד יכירו את הדברים הטובים, ומצד שני, שלא נמכור להם דברים שאחר כך אנחנו לא יכולים לעמוד בהם.
מריסה: הנושא השני הוא קשר עם ההורים, הוא מאוד חשוב.
מריסה: אני יודעת כמה ההורים מארגנטינה רוצים לדעת כל דבר: כמה הילדים אכלו, למה בבצל היה יותר מידי שמן, הם מאוד מעורבים.
מריסה: בי' זה הרבה יותר אינטנסיבי, בי"א ובי"ב, כשיש כבר הרבה יותר אמון, ויש כבר הכרות עם המערכת, הפחדים יורדים.
מריסה: הקשר הוא קשר טלפוני, אי מייל, פקס.
מריסה: אני פוגשת את ההורים.
מריסה: יצא לי להיות שם בקיץ שלנו – החורף שלהם – וזה שההורים יכולים לשמוע ממקור ראשון מה קורה זה מאוד מרגיע.
רפי: אני מחנך של נעל"ה י'.
רפי: ככל האנומליות שסוחב עם ישראל על גבו, כך גם תוכנית נעל"ה.
רפי: תוכנית שכל כולה הליכה נגד הזרם, כאילו כנגד טבע האדם.
רפי: הינתקות מבית במובן הרחב ביותר, משפחה, תרבות, חברים, עולם מושגים וקודים התנהגותיים, אוכל, בריאות וכל תחום שעולה על הדעת.
רפי: המלאכה המפרכת והמרתקת הזאת של פיצוח ופענוח צופנים וקודים מוטלת על שכמם של החניכים וצוותי החינוך.
רפי: זוהי דרך רבת חתחתים, של משברים וסינדרומי מגדל בבל הנקרים בתחילה כמעט על כל צעד.
רפי: הייתי מחובר הרבה שנים לעלית הנוער, ככל גוף וארגון, אחד מסמי קיומו וחיותו הוא גאוות היחידה.
רפי: תחושה אמיתית של שליחות, של פה ולב שווים, של תורתם אומנותם.
רפי: עם בואי לחיקה של נעל"ה, הבחנתי מיד בחדוות העשייה, בברק בעיניים ובהיעדר מוחלט של עבודה לפי הספר.
רפי: עובדים סביב השעון, ללא מונה.
רפי: נער הייתי, ומקווה אני שגם אזדקן, בארגונים אחרים שעיסוקם בחינוך, ובהם הייתה לי נחלה.
רפי: למרות הוקרתי הרבה את מסורתם החינוכית ופועלם לאורך שנות דורות, לא ניתן היה להסוות את הזיקות והשייכויות הפוליטיות.
רפי: נעל"ה כמעט ומתקיימת דרשת חזון אחרית הימים.
רפי: לפי התרשמותי, זה לא רק איזונים עדינים בין שונים ונבדלים, לנגד עינינו מתקימת הרמוניה של ממש, שיתוף פעולה, סובלנות ופרגון בין כאלה שבכל סביבה ממלכתית ופוליטית אחרת, היו מגיעים המחלוקות והדי המריבות לעיתונות ולבתי המשפט.
רפי: מינהלת נעל"ה השכילה, כקודמתה עליית הנוער, לבנות מנגנוני גיבוי ותמיכה, הדרכה והפעלה, ולא ייאמן, תוך פרק זמן קצר, שאינו יכול אפילו להיכנס לקטגורית מסורת, הם מקיימים פעילות חינוכית, ציונית ואנושית מובנית ומפוארת.
רפי: המפגש עם נוער יוצא חבר העמים מזמן למחנך הישראלי תהליך הדדי של הסתגלות וקבלה.
רפי: ישראל, כנקודה קטנה על המפה הגלובלית, צריכה לחדור ללבבם של הבאים מן האימפריה.
רפי: לא ניתן למחות בהינף אחד את חותם ההתנשאות והחשדנות, לא פשוט לנסות ולמלא, ולו כזית, את מקומם של ההורים בהענקת חום ואמון.
רפי: לא בהכרח מדיניות של חמלה וחיבה, סלחנות ומתינות מתקבלת נכון.
רפי: לעתים בעבורם זוהי גילוי חולשה העלול לעודד העמדה נוספת במבחן.
רפי: לא מיד ולא כמובן מאליו מתקבל תפקידנו כמחנכים, והנטייה בראשית לראות בנו ספקי שירותים או רס"רי משמעת.
רפי: זאת גם זאת עשויה לשבש בניית מערכת יחסים, והתפנות גם לדברים שמעבר.
רפי: עלינו מוטלת אחריות ראש לכל לסגור פערים, לקרב ככל האפשר, להפנים את המטרה המשותפת, קרי איננו נלחמים בכם אלא עליכם, אפילו שנלווה למלחמה הזאת לפעמים טון גבוה ורגוז.
רפי: אפילו איננו הוריכם, שרק להם זכות הצקה – כדברי החניכים.
רפי: מתי נוכל לקרוא: "היום הייתם לעם", היותכם קבוצה לא במובן המסגרתי בלבד, אלא כיחידה אנושית, שיש בה ערבות, אנושיות, ודחיקת אנוכיות יתר.
רפי: קבוצת אחים, שתהווה חלופת מה למשפחה החסרה, למשענתה וחומה.
רפי: קבוצה שתכשירכם לחיים התובעניים מאוד במדינה הקטנה שלנו, בה הערבות איננה רק מטבע לשון קדומה, אלא כורח קיומי.
רפי: לא נוכל לקרבם לתרבותנו תוך ביטול תרבותם.
רפי: לא במוזיקה, לא בספרות ולא בכל מה שמותר האדם בו.
רפי: אנו, כלולייני קרקס, מהלכים כל הזמן על חבלים סמויים, מנסים להעניק לחניכינו את התחושה שהשהות אצלנו, למרות היותה תנאי, היא היצע כמעט בלתי פוסק של הזדמנויות נוספות.
רפי: אני יכול להעיד שאחד ממקורות הכוח להמשיך ולהתמיד, זוהי האהבה המיוסרת אותה אנו חשים כלפי חניכינו, שלפעמים נושכים את ידנו המושטת.
רפי: כל הכלים והתנאים שנאמרו פה ברפרוף, לא יעמדו ללא אותה אהבה.
רפי: המתח הזה בין אותו רגש לבין האני מאמין החינוכי, הוא בעיניי סוד קסמו ולשדו של כל חינוך.
רפי: זה תהליך הדרגתי התובע קורבנות, אך יודע גם להעניק תחושת אושר בקצה הדרך, וידידים צעירים הנלווים אלינו להמשך חיינו.
אלכס הייברון: תודה.
אלכס הייברון: אנחנו ניגשים עכשיו לתחנה האחרונה שלנו.
אלכס הייברון: אנחנו הולכים לאחת המגמות הכי נחשבות היום, וזוהי ביו-טכנולוגיה.
אלכס הייברון: מבואות עירון לא נהנה מתקציבים ממשרד החינוך, אשר על כן מה שאתם הולכים לראות נבנה בסיוע מפעל גלעם.
אלכס הייברון: התמורה של המפעל לעסק הזה זה שכל שנה עושים עבודות גמר בתחום שלהם, תחום הגלוקוזה והעמילן.
אלכס הייברון: אנחנו הולכים לראות עכשיו עבודה כזאת, של חניך נעל"ה בעברית, אחרי שלוש שנים בארץ, כשהוא בא בלי אף מילה בעברית.
אלכס הייברון: זו התחנה האחרונה שלנו פה.
אלכס הייברון: סיור במעבדת ביו-טכנולוגיה.
רוני לב: גנאדי יציג בפנינו את העבודה שלו.
רוני לב: התחלנו את כיתה י' בלעדיו והוא הצטרף בסוף השנה למערכת.
רוני לב: בכיתה י"א התחלנו לעשות פרויקט במסגרת ביו-טכנולוגיה בשיתוף פעולה עם גלעם.
רוני לב: באיזשהו שלב הגענו למסקנה, יחד עם הפיקוח על הביו-טכנולוגיה, שהפרויקטים האלה הם ברמה גבוהה מידיי לפרויקט – פרויקט זו יחידה אחת – והציעו לעשות את זה עבודת גמר.
רוני לב: תשעה תלמידים עשו עבודות גמר - אחד מהם זה גנאדי - בשיתוף פעולה עם גלעם, על שאלות שהועלו על ידי מפעל גלעם.
רוני לב: הם הציעו לנו שאלות שמעניינות אותם, שלא נחקרו או לא נחקרו מספיק, והציעו שניקח את זה על עצמנו, ונתמודד עם השאלות.
רוני לב: אחת השאלות, שעליה עשה גנאדי את העבודה, הייתה שאלה מהותית.
רוני לב: האם בתהליך יצור העמילן שמפיקים אותו מהתירס, ואחרי זה בתהליך הפרוק שלו, שיוצר תוצרי פרוק אנזימטיים, האם אפשר לא לבשל את העמילן.
רוני לב: זאת שאלה מאוד פרגמטית, כי כל הסיפור של הבישול עולה הרבה מאוד כסף.
רוני לב: גם הבישול וגם העיבוד אחרי זה.
רוני לב: עד היום, בכל מפעלי העמילן בעולם, מבשלים, ואז צריכים לחפש אנזימים עמידים בבישול.
רוני לב: בדרך כלל טמפרטורת הפעילות של האנזימים היא 37 מעלות.
רוני לב: זאת השאלה שגנאדי חקר, והוא יציג את העבודה שלו בפניכם.