GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דבי מרכוס-פירר: היא עלתה מרוסיה, ולומדת כלכלה וצרפתית באוניברסיטת תל-אביב.
דבי מרכוס-פירר: היא פעלה בבית-ספר תיכון "נוה שרה הרצוג" עם נערות בגיל התבגרות בעלות קשיים לימודיים וחברתיים.
דבי מרכוס-פירר: (20) אוולין קוזלינר - עלתה מגרמניה, ולומדת סטטיסטיקה באוניברסיטת תל-אביב.
דבי מרכוס-פירר: היא פעלה בבית-ספר "עמל טכנולוגי" עם תלמידים הסובלים מליקויי למידה.
דבי מרכוס-פירר: (21) יבגניה קיטובסקי - עלתה מרוסיה, והיום היא מאד מתרגשת כי עוד כמה שעות היא הולכת לראות את אביה שחמש שנים היא לא ראתה אותו והוא מגיע מרוסיה, מסיביר.
דבי מרכוס-פירר: היא עלתה מרוסיה, ולומדת קרימינולוגיה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
דבי מרכוס-פירר: היא פעלה בעמותת על"ם בתל-אביב עם נערים שגרים ברחוב.
דבי מרכוס-פירר: תודה רבה לשח"קיסטים, למחוז תל-אביב.
דבי מרכוס-פירר: תודה רבה לקוסטיה, לסילבי ולסנדרה.
שירה זגורי: תודה רבה למחוז תל-אביב.
שירה זגורי: אנו עוברים עכשיו למחוז חיפה.
שירה זגורי: אני מתכבדת להזמין לבמה את הגברת גילה אשחר - מנהלת המחלקה המחוזית בחיפה, ולהקראת השמות את גיל דרמון - רכז שח"ק מחוזי, ואת דורית יזריאלי - רכזת טיפול בשח"ק.
גיל דרמון: (22) ורה אבסלמידזה - עלתה מאוזבקיסטאן, ולומדת בחוג ללימודי מזרח-אסיה באוניברסיטת חיפה.
גיל דרמון: היא פעלה בעמותת "אחים בוגרים" עם ילדה בת 10.
גיל דרמון: (23) זויה גורגוב - עלתה מבוכרה, ולומדת בחוג למדעי המדינה באוניברסיטת חיפה.
גיל דרמון: היא פעלה בעמותת "ידיד" בחיפה, ועוסקת בזכויות האזרח עם עולים חדשים.
גיל דרמון: (24) מריה גריגוריבסקי - עלתה מרוסיה, ולומדת בטכניון.
גיל דרמון: פעלה בהוסטל אנוש עם נפגעי נפש בחיפה.
גיל דרמון: (25) דיאנה דובין - עלתה מאיזרביג'אן, ולומדת לימודי הגיל הרך במכללת "אורנים".
גיל דרמון: עסקה בחונכות אישית עם ילד חולה סרטן.
גיל דרמון: (26) גרגורי וקסמן - עלה מבילורוסיה, ולומד הנדסת חשמל בטכניון.
גיל דרמון: הוא פעל בבית-אבות "מעון הרופא" עם קשיש, נכה וערירי.
גיל דרמון: (27) טטיאנה לובץ - עלתה מבירולוסיה, ולומדת כלכלה וניהול במכללת עמק יזרעאל.
גיל דרמון: פעלה במרכז ויצ"ו בעפולה בתגבור לימודי ופעילות חברתית.
גיל דרמון: (28) אלכסיס ליאון - עלה מארגנטינה, ולומד ב"אורט בראודה".
גיל דרמון: פעל בלשכת הרווחה כרמל עם בחור צעיר חולה המרותק לביתו.
גיל דרמון: (29) אמה לימונצ'יק - עלתה מרוסיה, ולומדת בחוק למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן.
גיל דרמון: היא פעלה ביחידה לטיפול בנערה עם נערה דרת רחוב.
דורית יזריאלי: (30) ג'ורג' מטא - מיוצאי צד"ל.
דורית יזריאלי: לומד הנדסת תעשיה וניהול במכללה למינהל.
דורית יזריאלי: פעל במועדונית "פאר" הנמצאת בשכונת מצוקה.
דורית יזריאלי: (31) לאה מורגנשטיין - עלתה מצרפת, ולומדת הנדסת מזון בטכניון.
דורית יזריאלי: פעלה בבית-האבות "בית דינה" עם שתי קשישות.
דורית יזריאלי: (32) אמבט מקונן - עלתה מאתיופיה, ולומדת חינוך באוניברסיטת חיפה.
דורית יזריאלי: פעלה במועדונית לעולי אתיופיה עם ילדים ממשפחות מצוקה.
דורית יזריאלי: (33) שחר עמית - עלתה מפינלנד, ולמדה בחוג לצילום במכללת ויצ"ו.
דורית יזריאלי: פעלה באגודה למלחמה בסרטן עם ילדה שאחותה נפטרה ממחלת הסרטן.
דורית יזריאלי: (34) גליה צ'ובצ'יק - עלתה מאוקראינה, ולומדת בחוג לסיעוד באוניברסיטת חיפה.
דורית יזריאלי: היא פעלה בבית-אבות "מעון הרופא" עם שתי קשישות.
דורית יזריאלי: (35) יליזבטה קציר - עלתה מרוסיה, ולומדת הנדסה, תעשיה וניהול במכללת הצפון.
דורית יזריאלי: פעלה במרכז הנוער של נפגעי נפש בעפולה.
יליזבטה קציר: אני רוצה להגיד תודה רבה למינהל הסטודנטים שנתן לנו את האפשרות ללמוד, כי לא חשבתי בהתחלה ללמוד פה.
יליזבטה קציר: תודה רבה לשח"ק שנתנו לי את האפשרות להיות במסגרת הזאת ולהכיר את האנשים שהיכרתי.
יליזבטה קציר: הדברים שעשיתי - לא ציפיתי מעצמי שאני אעשה זאת.
יליזבטה קציר: תודה ענקית לכל צוות אנוש בסניף עפולה.
יליזבטה קציר: תודה ענקית לכל הצוות הנפלא ולכל החברים: רק בזכותם אני פה היום.
יליזבטה קציר: לא הייתי באה, אם הם לא היו באים כי אני לבד.
יליזבטה קציר: תודה רבה.
גיל דרמון: יש כאן נציגות גדולה של אנוש עפולה וחיפה.
דורית יזריאלי: (36) טל אלימלך - עלתה מקווקז, ולומדת בחוג למדעי הרוח במכללת עמק הירדן.
דורית יזריאלי: היא פעלה בלשכת הרווחה נצרת עילית עם ילדה בעלת בעיות חברתיות והתנהגותיות.
דורית יזריאלי: (37) אורְאל שיינסון - עלתה מאוקראינה, ולומדת לימודי הגיל הרך במכללת גורדון.
דורית יזריאלי: היא פעלה בהוסטל אנוש של נפגעי נפש חיפה.
דורית יזריאלי: (38) מיכאל שניידרוב - עלה מאוקראינה, ולומד מוזיקה וספרות צרפתית באוניברסיטת חיפה.
דורית יזריאלי: הוא פעל באגודה למלחמה בסרטן עם עולה מבוגר החולה במחלה.
גיורא משעול: תודה רבה לצוות מחוז חיפה: לגילה, לגיל ולדורית.
שירה זגורי: (39) אנה קופיטוב ממחוז תל-אביב - ממש במקרה שכחנו אותה, אבל היא חשובה והיא עשתה פעילות מדהימה.
שירה זגורי: היא עלתה מביילורוסיה, ולומדת סוציולוגיה באוניברסיטת תל-אביב.
שירה זגורי: היא פעלה במתנ"ס יד-השבעה עם בני נוער בעלי קשיים חברתיים ולימודיים קשים.
גיורא משעול: ממחוז ירושלים אני מזמין לבמה את מר אורי ליפשיץ - מנהל המחלקה המחוזית, ולהקראת השמות את לאה קסלסי - רכזת שח"ק המחוזית ומאירה אייזנקוט - רכזת טיפול בשח"ק.
גיורא משעול: בתוך הנייר יש מעטפה עם צ'ק שיעזור לכם לעשות את השנה הרביעית ללימודים - לצערי, מינהל הסטודנטים בשלב זה וכנראה זה יקח עוד קצת זמן לא עוזר - ואנו יודעים שזה חשוב לכם מאד.
גיורא משעול: שימו לב שהצ'ק בפנים.
לאה קסלסי: (40) אלה אברמוב - עלתה מקווקז, ולומדת מדעי החיים באוניברסיטה העברית.
לאה קסלסי: פעלה באגודה למלחמה בסרטן עם ילדה חולת סרטן.
לאה קסלסי: (41) עמנואל בנדר - עלה מארצות-הברית, ולומד פיזיקה בבית-הספר הגבוה לטכנולוגיה.
לאה קסלסי: הוא פעל באגודת "יד שרה" במסגרת פרוייקט אימוץ משפחות עם שתי משפחות שאב המשפחה חולה.
לאה קסלסי: (42) אנג'לה וסרמן - עלתה מאוקראינה, ולומדת יחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית.
לאה קסלסי: פעלה במסגרת בית באייר, מרכז יום לקשישים, תשושי נפש ולאחר אירוע מוחי.
לאה קסלסי: (43) אניה זודלדינד - עלתה מביילורוסיה, ולומדת סיעוד באוניברסיטה העברית.
לאה קסלסי: פעלה במסגרת לשכת רווחה בעיריית רחובות עם נערה הסובלת מפיגור שכלי.
לאה קסלסי: (44) חוה טגבה - עלתה מאתיופיה, ולומדת סיעוד באוניברסיטה העברית.
לאה קסלסי: פעלה בית-החולים הפסיכיאטרי שיקומי "הרצוג" עם חולים קשישים וסיעודיים.
לאה קסלסי: (45) אזמרה טסמה - עלתה מאתיופיה, ולומדת תואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית.
לאה קסלסי: פעלה בלשכת הרווחה רחובות עם ילדים עולים חדשים מתימן.
לאה קסלסי: (46) ילנה טשרניחובסקי - עלתה מרוסיה, ולומדת סיעוד באוניברסיטה העברית.
לאה קסלסי: פעלה בפרוייקט גמלא בלוד עם ילדים יוצאי אתיופיה.
לאה קסלסי: (47) נתן סולימנוב - עולה מבוכרה, ולומד הנדסת חומרים במכללה להנדסה בירושלים.
לאה קסלסי: פעל באגודה למלחמה בסרטן עם ילדים חולי סרטן.
לאה קסלסי: (48) יבגניה סרגייבה - עלתה מאוזבקיסטאן, ולומדת סוציולוגיה וקרימינולוגיה במכללה האקדמית אשקלון.
לאה קסלסי: פעלה במרכז חינוך לשיקום ילדים בעלי מוגבלויות מוטוריות.
לאה קסלסי: (49) מריה קוגן - עלתה מרוסיה, ולומדת סיעוד באוניברסיטה העברית.
לאה קסלסי: פעלה במרכז רב-שירותים לעיוור עם ילדים שאב המשפחה עיוור ואם צעירה עיוורת ונכה.
לאה קסלסי: (50) נטליה קומרובסקיה - עלתה מאוקראינה, ולומדת פיזיקה באוניברסיטה העברית.
לאה קסלסי: פעלה באגודה למלחמה בסרטן עם אשה חולת סרטן.
לאה קסלסי: (51) נגה טגנה - עלה מאתיופיה, ולומדת הנדסת אלקטרוניקה במכללה האיזורית אשקלון.
לאה קסלסי: פעל בפרוייקט גמלא עם ילדים יוצאי אתיופיה.
לאה קסלסי: (52) שרה קנטינרי - עלתה מארצות-הברית, ולומדת רפואה באוניברסיטה העברית.
לאה קסלסי: פעלה בבית-החולים הפסיכיאטרי "הרצוג" עם נשים פגועות נפש.
לאה קסלסי: תודה רבה, מינהל הסטודנטים, שח"ק ארצי.
גיורא משעול: תודה למצטיינים של מחוז ירושלים, וכמובן לאורי, ללאה ולמאירה.
גיורא משעול: ממחוז באר-שבע לשם חלוקת המלגות והתעודות אני מתכבד להזמין לבמה את הגברת אנט קרסנופולסקי - מנהלת המחלקה המחוזית, ולהקראת השמות את יסמין אביטן - רכזת שח"ק המחוזית.
יסמין אביטן: אני שמחה להזמין את: (53) אדוארד ברזצקי - עלה מאוקראינה, והוא לומד הנדסת מערכות מידע באוניברסיטת בן-גוריון.
יסמין אביטן: הוא לימד מחשבים בעמותת "עמך" - קשישים ניצולי שואה.
יסמין אביטן: (54) סנטיסלב חורושבסקי - עלה מאוקראינה, ולומד הנדסה גרעינית באוניברסיטת בן-גוריון.
יסמין אביטן: הוא פעל בפרוייקט פל"א.
יסמין אביטן: כבר סיפרו לכם עליו.
יסמין אביטן: (55) ז'נה מגר - עלתה מרוסיה, ולומדת במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון.
יסמין אביטן: היא פעלה בבית-אבות אגודה למען הקשיש עם חולים במחלת האלצהיימר.
יסמין אביטן: (56) דימיטרי מייזוס - עלה מאוקראינה, ולומד הנדסה כימית במכללה האקדמית להנדסה בנגב.
יסמין אביטן: פעל ב"בית כהן".
יסמין אביטן: הוא חנך באופן אישי דייר הלוקה בדיור שכלי.
יסמין אביטן: (57) יצחק סמאי - עלה מאתיופיה, ולומד הנדסה, תעשיה וניהול במכללה האקדמית להנדסה בנגב.
יסמין אביטן: פעל ב"בית ציפורה" עם ילדים ממשפחות מצוקה.
יסמין אביטן: תודה למחוז שלי ולשח"ק ארצי.
גיורא משעול: יש עוד סטודנטים שלא הצליחו להגיע: (58) נינה בניישוילי.
גיורא משעול: (59) דוד גברו.
גיורא משעול: (60) ויקטוריה פרטיאטקו.
גיורא משעול: הגיע הזמן להודות לרבים שעשו את המלאכה.
גיורא משעול: תודה למפעילי הסטודנטים במסגרות הפעילות השונות שחלק שמעתם וחלק נמצאים פה באולם.
גיורא משעול: תודה לעובדי מינהל הסטודנטים בכל הרמות, שנמצאים גם פה.
גיורא משעול: מנהלי ומנהלות המחלקה המחוזיים: אורי ליפשיץ, גילה אשחר, אנט קרסנופולסקי, רוחל'ה אייכלר וקוסטיה אומנסקי.
גיורא משעול: תודה לצוות שח"ק במחוזות.
גיורא משעול: תודה לעובדי המחלקה לחברה ותרבות, ובעיקר לחנה אפל ולשושי לוי שעזרו רבות בעבודה היום.
גיורא משעול: תודה לעובדות ועדת העליה והקליטה שמלווה אותנו במסירות כל שנה, וילמה מאור שהיתה עד עכשיו ולא רואים אותה פה, ציפי, יפעת ודנה גורדון מנהלת ועדת העליה והקליה בכנסת שנמצאת איתנו על הבמה.
גיורא משעול: לסיום נשמע את אולגה דשבסקי ב"זמזום הדבורה" מאת רימסקי קורסקוב.
גיורא משעול: (אתנחתא מוזיקלית - "זמזום הדבורה" מאת קורסקוב בביצוע אולגה דשבסקי )
שירה זגורי: תודה רבה ללהקת פעילי שח"ק.
שירה זגורי: תודה מקרב לב לכל מי שהגיע לחגוג איתנו היום, ולהתראות בשנה הבאה.
גיורא משעול: תודה לשירה זגורי, שמסיימת את עבודתה ועוברת לתפקיד חדש.
גיורא משעול: אנו מאחלים לה הצלחה רבה.
שירה זגורי: על הסטודנטים המצטיינים ומלוויהם להגיע לקומת הכניסה, והרכזים המחוזיים יעזרו לכם להגיע לשם, לשם צילום קבוצתי ולסיור במליאת הכנסת.
שירה זגורי: כפי שאתם יודעים, אחר כך אנו ממשיכים לאירוע בעין-יעל.
קולט אביטל: בוקר טוב ליושב ראש הכנסת, בוקר טוב לאורחים, לחברי הכנסת.
קולט אביטל: לא כל יום יש לנו שעת נחת.
קולט אביטל: בתקופה האחרונה אנחנו דנים בכנסת בעיקר בנושאים לגמרי שונים ובטונים צורמים.
קולט אביטל: אנחנו מתכנסים הבוקר כדי לפתוח תערוכה של עבודותיו של יוסף באו זכרונו לברכה, שלא נמצא איתנו לצערנו.
קולט אביטל: הסיבה שבגללה אנחנו עורכים את התערוכה אצלנו בוועדה היא כפולה.
קולט אביטל: קודם בגלל שיוסף באו היה ניצול שואה, הוא נולד בקרקוב, הוא היה בגיטו קרקוב, היה אחר כך במחנות עבודה, מחנות ריכוז, ואפילו התחתן עם אשתו במחנה הנשים.
קולט אביטל: הסיבה השנייה, בגלל אהבתו לשפה העברית.
קולט אביטל: אנחנו כוועדת העלייה והקליטה, חלק מעיסוקינו נוגעים להנחלת השפה העברית לעולים.
קולט אביטל: יוסף באו שהיה צייר, גרפיקאי, אחד מראשני האנימציה בארץ, היתה לו אהבה מיוחדת לשפה העברית.
קולט אביטל: הוא גם טיפל בה בצורה מאוד הומוריסטית, עם צירופי מלים, עם גראפיקה שמדגימה, וזאת התערוכה שאנחנו חונכים כאן היום בנוכחותך.
קולט אביטל: אנחנו שמחים לעשות את זה, ומקווים שכמה שיותר חברי כנסת, וכמה שיותר ציבור, וכמה שיותר עולים ישכילו לבוא ולראות אותה.
קולט אביטל: אני מבינה שבה בשעה שאנחנו פותחים את התערוכה, יש גם תערוכה גדולה של יצירותיו ב-PROVIDENCE ROAD ISLAND, או המושל או ראש העיר פתחו את התערוכה והסבירו שזו הפעם הראשונה שמקיימים תערוכה של מישהו שלא מבני המקום, כך שבהזדמנות זו הצלחנו לכבוש גם את ROAD ISLAND.
קולט אביטל: אני רוצה לומר מלה טובה לבנות הדסה וצילה שהן היוזמות של המפעל הזה, ולברך את כל הבאים פה ולהעביר אליך את רשות הדיבור.
ראובן ריבלין: תודה רבה.
ראובן ריבלין: אני מקבל בקשות להשתתף במאות אירועים ביום.
ראובן ריבלין: ביקשתי כנראה להתחמק באלגנטיות ובצורה שלא תפגע כמובן, ויחד עם זה תשחרר אותי ממטלה נוספת שאני כבר לא יכול לעמוד בה.
ראובן ריבלין: עד אשר הבנו למה הוזמנו.
ראובן ריבלין: מייד לאחר שהועמדנו על המיוחדות של האדם ושל האירוע אלא באתי הנה כאדם שיוצא ידי חובתו, או נותן איזשהו כבוד מטעם המלכות על מנת להשתתף, ולא באתי הנה בנפש חפצה וכיהודי, כבן לאדם שהיה בלוחמי השפה העברית יחד עם בן יהודה ודוד ילין, כתלמידם, ולאחר מכן כמורה לתלמידים אחרים, כאשר הוא נמצא בירושלים דור שמיני, ובקרקוב ובמקומות אחרים בעולם נמצאים יהודים שחושבים בדיוק כמוהו, מבלי שיידעו איש על קיומו של האחר.
ראובן ריבלין: עברי דבר עברית, זה דבר שעליו חלמו יהודים בכל מקום שהם הרגישו את ההרגשה שהשפה היא פתוחה להתקיים רק כאשר תהיה ארץ, והעם יוכל להתקיים כאשר תהיה לו ארץ, תהיה לו שפה.
ראובן ריבלין: המאורעות ההיסטוריים הביאו אותו ואת אימכם למקום שבו העם היהודי סבל את אחד המאורעות היותר נוראים בהיסטוריה שלו.
ראובן ריבלין: יחד עם זאת, מתוך אותו אסון קמה וצמחה לנו היכולת לקיים ציונות לא על פי חלום, אלא בין שמתוך אותו רצון להגשים, ובין מכורח הנסיבות, הציונות הפכה מחלום למציאות.
ראובן ריבלין: התרשמתי מהמשחק באותיות של ירושלים.
ראובן ריבלין: ירושלים יש לה הרבה משמעויות.
ראובן ריבלין: אחת המשמעויות היותר חשובות על פי האבא, שמי שלא ישמור על האמונה שלו הבלתי מתפשרת, שירושלים היא ירושלים, שלמה מי' ועד ם', הוא עתיד להחליף את האותיות ולהיות מגורש לים.
ראובן ריבלין: זאת אומרת, העניין הזה של אמונה באיזו שהיא אמת שהיא בלתי מתפשרת, היא דבר שבלעדיו לא נתקיים פה.
ראובן ריבלין: שכן רבים במשך שנים הצליחו להחזיק מעמד בגלות כיהודים מתוך הערגה לירושלים.
ראובן ריבלין: כל מחשבה שבה גם על עניין זה ניתן להתפשר, היא דבר שבא לידי ביטוי בתוך השם של ירושלים עד גירוש לים חלילה, אבל הרעיון הוא חשוב ביותר.
ראובן ריבלין: באתי הנה על מנת להזדהות לחלוטין.
ראובן ריבלין: אני בהחלט חושב שהכנסת מכבדת את עצמה לא פחות מאשר את האיש ואת הרעיונות שלו, שהיא מקיימת את התערוכה כאן בוועדה חשובה זאת.
ראובן ריבלין: חשובה שמדברת גם על עלייה, גם על קליטה וגם על המימוש שעומד מאחורי הרעיון של עלייה לארץ, שדורות רבים כבר לא ידעו שזאת הארץ שלנו, אלא בחלום.
ראובן ריבלין: אני שמח שוועדת העלייה והקליטה הפכה את התערוכה הזאת מרעיון של הבנות למציאות מלאה, שהנה אנחנו פותחים אותה היום.
קולט אביטל: אני רוצה לספר לכם שהיינו במוסקבה בשליחות ועדת העלייה והקליטה וועדת החינוך, יחד נסענו לשליחות מטעם הסוכנות כדי לבדוק מה קורה שם גם בנושא העלייה וגם בנושא השפה העברית והקליטה.
קולט אביטל: אחד הרגעים המרגשים היה כאשר הגענו לסנט פטרסבורג לאולפן לעברית.
קולט אביטל: היו שם לפחות 100 איש אם לא יותר, קידמו את פנינו בהצגה בעברית על אליעזר בן-יהודה.
ראובן ריבלין: אנחנו מתכוונים להביא אותם לארץ את השחקנים ביום השפה העברית, את שלושת השחקנים, על מנת שהם יביאו את ההצגה הזאת בפני כל חברי הכנסת.
ראובן ריבלין: אני אקיים את זה בסביבות אוקטובר שזהו תאריך יום הולדתו של אליעזר בן יהודה.
ראובן ריבלין: זהו רעיון שאני מביא אותו בפעם הראשונה בפניכם, בשיתוף עם יושב ראש ועדת החינוך חבר הכנסת אילן שלגי, ויושבת ראש ועדת העלייה והקליטה קולט אביטל.
ראובן ריבלין: ביחד נקיים את המאורע הזה, שבהחלט שיוסף באו חשב, ובן יהודה חשב, כל אחד במקומו ובמחוזו, מבלי לדעת ולהכיר בדיוק, אני אפילו לא יודע אם רק לדעת לא רק להכיר, את הדברים שהיו במקומות אחרים בעולם, נגיע כולנו לאותה מסקנה.
מרינה סולודקין: הרעיון מצוין.
מרינה סולודקין: זה המקום הנכון לקיים תערוכה של אבא שלכם, בגלל שזו ועדת העלייה והקליטה.
מרינה סולודקין: אני חברה בוועדה הזו, ביחד עם יושבת ראש הוועדה קולט אביטל.
מרינה סולודקין: אני פטרונית של חמישה ארגונים של ניצולי שואה יוצאי ברית המועצות.
מרינה סולודקין: אני מסכימה במאה אחוז עם יושב ראש הכנסת שזהו כבוד לכנסת שיש לנו תערוכה מפוארת כזאת.
מרינה סולודקין: אני חושבת שאנחנו נביא הרבה מבקרים לוועדה שלנו.
מרינה סולודקין: יש על מה לספר ויש מה לראות.
עמרם מצנע: אני הוזמנתי על ידי ידידתי חברת הכנסת קולט אביטל, קראתי את קורות החיים, יש בי תמיד רעב והרבה סקרנות, גם לגבי אוטוביוגרפיות וקורות חיים שמתארות קהילות שלמות, במקרה הזה יוסף באו שבא משם, והפך את העברית לשפה ראשונה שלנו, כל כך חיה, כל כך נושמת.
עמרם מצנע: אז היה צריך להפוך את העברית בשנים ההם משפת קודש לשפת יום-יום, חולין.
עמרם מצנע: נדמה לי שעכשיו צריך להחזיר חזרה את הקודש לשפה, כי צברינו העוקצנים והעליזים הפכו אותה שלפעמים אנחנו גם לא מבינים אם הם מדברים עברית או שמדברים בשפה אחרת.
קולט אביטל: סוף הדרך.
עמרם מצנע: יש מצב.
מרינה סולודקין: מצנע מחזיר את הקדושה לשפה העברית.
קולט אביטל: האם בשם המשפחה אחת מהבנות רוצות להגיד כמה מלים, או שתיהן.
צלילה באו-כהן: אנחנו רוצות מאוד להודות לכם.
צלילה באו-כהן: הספר הזה יצא אתמול, אפילו עדיין לא הגיע למהדורה שנייה, ולא כתבנו הקדשה.
צלילה באו-כהן: זהו ספר שאבא כתב על זכרונותיו מהשואה בהומור.
צלילה באו-כהן: וישנם ציורים שהוא צייר בתוך מחנה הריכוז.
צלילה באו-כהן: זו היתה הדרך של אבא לשרוד.
צלילה באו-כהן: האמנות הצילה את חייו.
צלילה באו-כהן: הוא היה שרטט, אמן, בזכות האמנות הוא הציל יותר מ-400 איש, הוא זייף להם תעודות והם יצאו.
צלילה באו-כהן: מישהו שאל אותו: תגיד, למה לא עשית לך תעודה והיית יוצא גם?
צלילה באו-כהן: אבא אמר: ואם הייתי יוצא מי היה עושה?
צלילה באו-כהן: ההורים נפגשו בתוך מחנה הריכוז.
צלילה באו-כהן: אבא התחפש לאשה, התגנב למחנה נשים וכך התחתנו בסתר.
צלילה באו-כהן: שאל אותו מישהו: אתה לא מצטער שלא עשית לך תעודה, היית יוצא ולא היית סובל.
צלילה באו-כהן: הוא אמר, ואם הייתי יוצא איך הייתי מכיר את אשתי?
צלילה באו-כהן: וכך היו ההורים, בכל דבר רע, תמיד הם מצאו את הטוב את המצחיק.
צלילה באו-כהן: אצלנו סיפורי השואה היו יום יום בבית, אבל כל יום היו בדיחות.
צלילה באו-כהן: לא היה יום בלי בדיחות.
הדסה גרינברג: אמא גם הצילה.
הדסה גרינברג: שבועיים לפני שהיא עזבה אותנו, חיפשתי אצלה בארון ומצאתי עבודה על רבקה באו שעשתה סטודנטית מבר אילן.
הדסה גרינברג: אמא סיפרה לנו הכל כל השנים.
הדסה גרינברג: אמרתי לה: אמא, עבודה על רבקה באו?
הדסה גרינברג: מה יש לכתוב עלייך?
הדסה גרינברג: אל תקראי את זה אף פעם, זה קשה מדי בשבילך.
הדסה גרינברג: קראתי כל הלילה, למה אסור לי לקרוא?
הדסה גרינברג: בכיתי כל הלילה.
הדסה גרינברג: כתוב שם איך היא הצילה יהודים עם השמות שלהם.
הדסה גרינברג: בבוקר באתי לאמא ואמרתי לה: סיפרת הכל, ודבר כזה חשוב לא סיפרת?
הדסה גרינברג: זה צריך היה לעשות, ואין מה לדבר על זה יותר.
הדסה גרינברג: לא הסכימה יותר מלה אחת להגיד.
הדסה גרינברג: צנועים שניהם, זה כמו איש אחד.
קולט אביטל: הדור הזה שלנו הנוכחי ומי שמסובב אותנו, לא בדיוק התברכו בתכונה הזאת של צניעות.
ראובן ריבלין: האם הדבר אמת שהם נישאו על ידי אשה?
הדסה גרינברג: נישאו בצד הנשים, לא היה מי שישיא אותם.
צלילה כהן-באו: אחרי השואה הם התחתנו שוב בצורה רשמית.
צלילה כהן-באו: הם תמיד חגגו שני תאריכים, ב-1944, וב-1946.
צלילה כהן-באו: אבא היה שרטט, המנהל אמר לו לך תעשה העתקת שמש.
צלילה כהן-באו: היום מכניסים למכונה ויוצא העתק.
צלילה כהן-באו: פעם היו עושים זאת בעזרת השמש.
צלילה כהן-באו: היה חורף, ואבא אמר: אין היום שמש, אי אפשר.
צלילה כהן-באו: הוא אמר: אותי לא מעניין אם אין שמש, או העתק או כדור בראש.
צלילה כהן-באו: אבא ידע שאין ברירה, שם את השרטוט על מסגרת עץ, מתחת לנייר המיוחד שהיה רגיש לקרני השמש, יצא החוצה, כיוון לשמיים אבל לא יצאה השמש.
צלילה כהן-באו: עברה בחורה ושאלה: תסלח לי אדוני מה אתה עושה?
צלילה כהן-באו: אחר כך היא סיפרה לו שהיא חשבה שהוא עושה סימנים למטוסים האמריקאים.
צלילה כהן-באו: הוא אמר לה: אני מצפה לשמש, אבל היום היא לא רוצה לראות אותי.
צלילה כהן-באו: אולי את מוכנה למלא את מקומה, הוא כיוון אליה את המסגרת.
צלילה כהן-באו: היא הסמיקה וברחה.
צלילה כהן-באו: הוא נכנס למשרד, וידע שלא נותר לו הרבה זמן לחיות.
צלילה כהן-באו: הוא אמר: אני אנסה לפתח, הוא פיתח והצליח.
צלילה כהן-באו: הוא אמר: היא היתה השמש שלי.
אביגדור אלחני: אני עומד בראש המכון למחקר ותיעוד של תולדות ומורשת העיר תל-אביב יפו לדורותיה.
אביגדור אלחני: יוסף באו עבד וחי בתל-אביב כל ימיו כשחי בארץ.
אביגדור אלחני: אנחנו חוקרים ומתעדים את תולדותיו.
אביגדור אלחני: אני רוצה להגיד כמה דברים אולי בפן האחר של אישיותו, בהיותו ציוני חם רגיש ונמרץ.
אביגדור אלחני: כפי שאמרה אחת מבנותיו, הציל מאות רבות של יהודים.
אביגדור אלחני: צריכים להבין את זה.
אביגדור אלחני: זה לא העניין הפוסט-מודרני כשיש לנו אמצעים.
אביגדור אלחני: בגיטו לזייף תעודות על נייר לא נייר, ללא כלי כתיבה, עם חותמות של קליפות תפוחי אדמה, זו היתה גבורה ומשימה כמעט בלתי אפשרית.
אביגדור אלחני: הוא הצליח ברוב המקרים, ומאות רבות של יהודים וצאצאיהם חבים לו את חייהם.
אביגדור אלחני: פן נוסף שאני רוצה להזכיר הוא בלתי ידוע.
אביגדור אלחני: כשהוא עלה לארץ בתחילת שנות ה-50, שרותי הביטחון הישראליים צדו אותו, במרכאות, וניצלו את מומחיותו.
אביגדור אלחני: אלו אמנם פרשיות עלומות שאסור לדבר עליהן, רבים משליחיה הביטחוניים של המדינה, מעבר לקווי האוייב, בכל ארצות תבל נעזרו בדמויות ובדוקומנטציה שהוא העניק להם, חבים לו גם את הצלחתם, וגם את חייהם.
אביגדור אלחני: אני מקווה שגם "יד ושם" יידעו לתעד את זה, וגם מוסדות הביטחון של המדינה לתת לו את הכבוד הראוי לו.
קולט אביטל: תודה רבה שהערת גם את הנקודה הזאת שלנו כמובן לא היתה ידועה.
קולט אביטל: אני רוצה לסגור את החלק הרשמי של הברכות ואני מזמינה אתכם להסתובב, לראות.
קולט אביטל: הפעם אנחנו דנים גם בתפוצות וגם בעלייה.
קולט אביטל: אנחנו מתכנסים היום לבקשתו של חבר הכנסת אהוד רצאבי כדי לדון בכל פרשת יציאתם של יהודי תימן לארצות הברית ועלייתם האפשרית לארץ.
קולט אביטל: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת אהוד רצאבי כדי שהוא יציג את הנושא.
קולט אביטל: אני התוודעתי לנושא הזה עוד בהיותי קונסול כללי בניו-יורק.
קולט אביטל: הפרשה היא לא חדשה, וגם אז ידענו על פעילות של רבנים שנסעו לתימן לשכנע את הקהילה היהודית לא לעלות לישראל בטענה שבישראל אין חינוך יהודי, ושגוזזים להם את הפיאות, וכל מיני זוועות אחרות.
קולט אביטל: ניסינו גם אז לטפל, אבל בלי הצלחה.
אהוד רצאבי: תודה רבה ליושבת ראש הוועדה על שהסכימה לנהל את הדיון הזה במהירות כה רבה.
אהוד רצאבי: רבותיי, נפל דבר.
אהוד רצאבי: אומנם הוא לא דבר חדש.
אהוד רצאבי: אני לפחות יודע על הנושא הזה כבר חמש עשרה שנה, ואולי עוד קודם לכן.
אהוד רצאבי: מסתבר שיהודים עובדים נגד יהודים, יהודים מכים ביהודים.
אהוד רצאבי: ראינו שוב את הדבר הזה לפני כשבועיים ימים בטלוויזיה ושמענו על כך ברדיו.
אהוד רצאבי: הנושא הזה צף שנית כאשר התוודענו למשפחת נהרי שהובאה לארץ מארצות הברית.
אהוד רצאבי: יהודים אנטי ציוניים מחוגי נטורי קרתא, וסאטמר מנצלים את תום ליבם של יהודי תימן שנמצאים בתימן, ויהודי תימן ידועים דווקא בתום ליבם.
אהוד רצאבי: הם גם מסיתים אותם מדרכם לישראל ומביאים אותם דווקא למדינות ניכר כמו ארצות-הברית ואנגליה, כאשר האמתלה היא שאם הם יבואו למדינת ישראל הפיאות שלהם יגוזזו, הם ישרתו בצבא, והיהדות תילקח מהם.
אהוד רצאבי: הם מאיימים עליהם באיומים כאלה ואחרים.
אהוד רצאבי: מהעדויות ששמעתי אני מבין שמביאים אותם לארצות הברית, לוקחים מהם את הפספורטים, ולא מאפשרים להם להגיע לישראל.
אהוד רצאבי: לפני נתונים שאני קיבלתי, בקהילת יהודי סאטמר בארצות הברית, יושבים היום כשישים נפש.
אהוד רצאבי: בקהילת נטורי קרתא באנגליה ישנם כשמונים.
אהוד רצאבי: יש בעיה נוספת של כ-300 יהודים בתימן שעדיין נמצאים שם וחובה עלינו להביא לישראל.
אהוד רצאבי: כתלמיד בבית ספר אני זוכר שתמיד אמרו שיש עדיין יהודים בגולה, אם זה ברוסיה, באתיופיה, ובמדינות אחרות, ושגולת יהודי תימן הסתיימה.
אהוד רצאבי: מסתבר שלא כך.
אהוד רצאבי: לפני מספר שנים הגיעו לכאן יהודים נוספים והושיבו אותם ברחובות.
אהוד רצאבי: גם אז אמרו שכל הנושא הזה נגמר, אבל מסתבר שנכון להיום יש עוד 300 יהודים שיושבים בתימן וחובה עלינו להביא אותם לישראל.
קולט אביטל: חובה עלינו להביא אותם, אם הם רוצים בכך.
אהוד רצאבי: בוודאי, אי אפשר להביא בכוח את מי שלא רוצה.
קולט אביטל: אנחנו לא סאטמרים.
אהוד רצאבי: אנחנו לא סאטמרים.
אהוד רצאבי: מעדויותיהם של יוסי שרגא, שלמה ג'רפי, ויצחק קעטבי, אני שומע על מצב שבו מביאים את היהודים האלה ומחביאים להם את הפספורטים.
אהוד רצאבי: לא מאפשרים להם לצאת ולעלות לישראל.
אהוד רצאבי: גם כאשר ארגנו משפחה אחת ורצו להביא אותה לארץ, העלימו להם לכאורה את שני הילדים, לקחו אותם לטיול בגינה, ואז אותה משפחה שכבר היו לה כרטיסי טיסה לארץ לא יכלה לעזוב את ארצות-הברית.
אהוד רצאבי: נאמר לי שהדבר הזה לא נעשה בצורה גלויה, הוא לא נעשה בצורה אנטי חוקית כך שלא ניתן להתלונן אצל שלטונות ההגירה בארצות הברית.
אהוד רצאבי: הדברים נעשים בצורה מתוחכמת.
אהוד רצאבי: לפני שנה בהיותי בשדה התעופה של ניו-יורק ראיתי קבוצה של תימנים.
אהוד רצאבי: זו הייתה משפחה שלמה עם סבא, נשים, ילדים קטנים, שהחזיקו פספורטים.
אהוד רצאבי: ניגשתי אליהם והתחלתי לדבר אליהם, אבל אותם אנשים הסתייגו ממני ולא דיברו איתי.
אהוד רצאבי: הסברתי להם מי אני, מאיזה משפחה אני, מצד אחד משפחת דמארי, ומהצד השני צנענים, ושהסבא שלי עלה בעליית אעלה בתמר.
אהוד רצאבי: לא הבנתי למה הם מתרחקים ממני כמו מאש.
אהוד רצאבי: כשהתחלתי לברר איך יכול להיות שיהודי תימני נמנע מלדבר איתי, הבנתי שהם פשוט פחדו להזדהות איתי כישראלי.
אהוד רצאבי: לאחר שנשמע פה את המומחים, הייתי רוצה שנגיע למסקנה אופרטיבית לגבי הגופים האחראיים על הנושא הזה.
אהוד רצאבי: כמות היהודים שנשארה היא כל כך קטנה, ואני חושב שאנחנו צריכים לשלב מאמצים ולהביא אותם לארץ.
קולט אביטל: אני הייתי רוצה לפנות לאורח הצעיר שלנו ולשמוע ממנו עדות אישית מה קרה לו במונסי, ואיך הוא הגיע לארץ.
יוסף סעיד נהרי: אנחנו הגענו לניו יורק מהעיר צנעא שבתימן לפני תשע שנים.
יוסף סעיד נהרי: כל הזמן הזה היה לנו קשר עם שלמה ג'רפי.
יוסף סעיד נהרי: עכשיו אנחנו נמצאים כאן בארץ ישראל.
קולט אביטל: אני מבינה שזה היה מסובך לצאת מניו-יורק ולבוא הנה.
יוסף סעיד נהרי: אני לא רוצה לדבר עכשיו בגלל החסידים, ומפני שיש לי שם עדיין משפחה.
אהוד רצאבי: למה יצאתם מצנעא לארצות הברית?
אהוד רצאבי: האם רציתם לבוא לארץ ישראל ובסוף שינתם את הכיוון?
יוסף סעיד נהרי: אולי אחרי שאבא שלי יבוא אני אדבר על כך.
אהוד רצאבי: כלומר, עדיפה השתיקה.
אהוד רצאבי: האם זה לא מזכיר לנו במידה מסוימת את סיפורי יוסל'ה שומכר?
קולט אביטל: זה קצת מזכיר לנו.
קולט אביטל: אבל, הדבר המוזר הוא שאנחנו מדברים על ארצות-הברית של אמריקה שבה החופש מובטח לכול אחד, ויכולה להיות קבוצה קטנה של אנשים שיכולה להחזיק אנשים אחרים באיזשהם פחדים.
קולט אביטל: יש לנו פה נושא מאוד מאוד רגיש לטפל בו, ואני חושבת שמסביב לשולחן הזה ננסה לבדוק מהי הדרך הנכונה לטפל בכל הסוגיה.
שלמה ג'רפי: אני רוצה לתת אינפורמציה על מצב יהודי תימן.
שלמה ג'רפי: בתימן יש כ-300 נפש.
שלמה ג'רפי: בלונדון יש קרוב לשישים אצל נטורי קרתא, ויש כתשעים יהודים תימניים בניו-יורק, במונסי, בליקווד בניו-ג'רסי, ובקרית יואל.
קולט אביטל: האם לקהילה כולה שעדיין חיה בתימן יש חופש תנועה, האם יש לה בתי כנסת?
שלמה ג'רפי: בתי הכנסת הם בבית כפי שמקובל בתימן.
שלמה ג'רפי: הם לא מקבלים תקציבים מהממשלה לא לרבנות ולא לבתי ספר.
איתן כבל: ממה הם חיים?
שלמה ג'רפי: לכל אחד יש את העיסוק המקצועי שלו.
שלמה ג'רפי: יש בינהם סנדלרים, חייטים, צורפים, כפי שהיה מקובל בתימן.
איתן כבל: האם הם רוצים לעלות לארץ?