GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ז'אנה לוקשין: בעלת הבניין מקבלת הפחתה במס הכנסה בגלל שהיא משכירה לעולים, ובקומה ראשונה יש מכבסה, יש מסעדה שעושה רעש.
משה טיומקין: זאת הדירה הכי טובה שיש בבניין.
ז'אנה לוקשין: זאת הדירה הכי גדולה בכל הבניין.
גרישה יקובוב: שילמנו לפני כן 800 שקל, כי סיכמנו עם בעל הבית שאנחנו לוקחים על עצמנו את כל השיפוץ.
גרישה יקובוב: זה עלה לנו בסביבות 2,000 דולר לשפץ את הדירה.
גרישה יקובוב: עשינו הכל, שמנו פה את האריחים, חרסינות, התריסים חדשים, טיפלנו גם בנושא של המים, בביוב.
גרישה יקובוב: עכשיו בעל הבית דורש יותר ויותר, ועכשיו אנחנו צריכים לשלם 1,200 שקל לחודש.
קולט אביטל: אין לו חוזה?
גרישה יקובוב: כל שנה מחדשים את החוזה, וכל שנה בעל הבית דורש יותר.
ירון לויט: אני רוצה לנסות להתערב פה.
ירון לויט: אנחנו נלחמים כבר שנים על גבי שנים שיבנו דירות להשכרה ושלא יצטרכו כל שנה לעשות הסכם, שיהיה כמו בארצות הברית, כמו בכל ארץ נורמלית.
קולט אביטל: אנחנו מגישים הצעת חוק בנושא הזה.
דובר: את יודעת כמה הצעות חוק כבר הגישו?
דובר: צריכים לסיים את זה פעם אחת ולתמיד.
דובר: שתהיה אפשרות מסודרת של שכירות.
קולט אביטל: יש לי שאלה.
קולט אביטל: נניח שיש 10-15 בניינים כאלה בעיר, האם בתקציב של העירייה אי אפשר לעשות משהו?
קולט אביטל: האם אי אפשר לבוא לידי איזשהו הסדר עם בעלי הבניין, לעשות מבצע משותף של שיפוץ של הבניינים?
קולט אביטל: הרי העירייה נותנת כספים לבניינים שמוכנים לשפץ.
משה טיומקין: יש לי חדשות רעות בשבילך.
משה טיומקין: היה לנו דיון אצל מנכ"ל העירייה בשבוע שעבר על מקבצי הדיור האלה.
קולט אביטל: בלי עין הרע, זאת עירייה שיש לה תקציב יפה.
ירון לויט: ברמה העקרונית יש פה התקשרות בין משכיר פרטי ושוכר פרטי.
ירון לויט: אנחנו חיפשנו את הדרך איך אפשר לאכוף על המשכיר לתת שירותים סבירים לדיירים.
קולט אביטל: אפשר לעשות זאת על-ידי זה שנותנים לו עידוד.
ירון לויט: השתתפות כספית היא בור ללא תחתית שהעירייה לא יכולה לעמוד בה בהיקפים של הדברים האלה בתל אביב.
קולט אביטל: זה עניין חד-פעמי לפי חוק תרבות הדיור.
ירון לויט: לפי חוק תרבות הדיור לא נכנסים לתוך דירות ועושים את השיפוצים, אלא בתוך חדרי המדרגות עשו מה שראינו שם.
קולט אביטל: עשו מבצע חד-פעמי.
ירון לויט: המחלקה המשפטית של העירייה בודקת עכשיו את האפשרות, על פי חוק בריאות העם וחוקים אחרים, לנסות לאכוף על הבעלים לעשות את השיפוצים.
ירון לויט: זה מה שהעירייה יכולה עכשיו לעשות.
קולט אביטל: גם בחוק שאנחנו מנסים להגיש בכנסת, כדי לשכנע אנשים לבנות מבנים להשכרה זולה, צריך לתת להם עידוד כספי.
קולט אביטל: אז פה תעשו מבצע חד-פעמי.
קולט אביטל: נניח שיש עשרה בניינים כאלה שהם במצב בלתי נסבל, תקראו למשכירים, תנסו לראות אם בדרך הטובה אפשר להגיע איתם להסכם שהוא מעל ומעבר לחוק.
קולט אביטל: תראו אם הם יכולים להשתתף בחלק, וגם אתם תיתנו גם כן כסף כדי לשפר.
קולט אביטל: זה יהיה יותר זול ממשפטים.
ירון לויט: רק שיובן, שהשימוש פה הוא שימוש בניגוד לחוק.
ירון לויט: האזור הוא אזור מסחרי, לא נעשה מעבר של שינוי הייעוד למגורים.
קולט אביטל: הדירות האלה היו מיועדות להיות משרדים?
ירון לויט: זה הושכר כאזור מסחרי ולא למגורים.
ירון לויט: השימוש למגורים שעשה הבעלים של הבניין הוא בניגוד לחוק.
ירון לויט: זה הסיפור.
קולט אביטל: תכשיר לו את השרץ.
דייר: הבניין הזה הוא למגורים יותר משלושים שנים.
דובר: זה בניגוד לחוק.
ירון לויט: לפי דעתי לא צריכים לגלות את אמריקה.
ירון לויט: בשנות השמונים משרד הקליטה השכיר דירות עבור העולים, יש כבר ניסיון.
ירון לויט: אז במקום שמשרד הקליטה ימשיך לטפל בכל הנושאים של מקבצי דיור ונשפך כסף שלא ידוע לאן הוא הולך בסופו של דבר, אפשר לחזור לאותה פרקטיקה שהיתה, לאותו דבר שהיה בשנות השמונים - שלוקחים דירות, מסבסדים את השכירות, קובעים קריטריונים איזה דירות מתאימות ופותרים את הבעיה.
ירון לויט: את מצפה לזה מעיריית תל אביב?
ירון לויט: הרי הבעיה כלל-ארצית.
קולט אביטל: אני מצפה גם וגם.
קולט אביטל: מה שאני מצפה ממשרד הקליטה, אני מצפה ממשרד הקליטה, ותאמינו לי שאני לא עושה להם הנחות.
קולט אביטל: אבל יותר מאשר משרד הקליטה הבעיה מונחת במשרד השיכון.
קולט אביטל: כל הכסף הזה בא מתקציב משרד השיכון, ומשרד השיכון קיצץ לגמרי את כל התקציבים לעולים.
קולט אביטל: שם הסיפור.
קולט אביטל: הוסיפו עכשיו למשרד השיכון 100 מיליון.
קולט אביטל: מאיפה לקחו?
קולט אביטל: מזוגות צעירים ומעולים.
קולט אביטל: ואיפה בונים?
קולט אביטל: בשטחים.
קולט אביטל: כולנו יודעים את זה.
קולט אביטל: אבל בואו נגיד שאת המלחמה הזאת אנחנו נמשיך לעשות - גם בנייה ציבורית, גם מקבצי דיור.
קולט אביטל: את כל זה אנחנו נמשיך לעשות.
קולט אביטל: אבל בואו נראה נקודתית - אם יש חמישה-שישה מבנים כאלה בתל אביב, אפשר להגיע לאיזשהו הסכם.
ירון לויט: זה לא מעשי.
ירון לויט: השלטון המקומי במצבו העכשווי יכול להיכנס לסבסוד שיפוץ של נכסים פרטיים כדי להשביח את הנכסים האלה?
קולט אביטל: השלטון המקומי בתל אביב, בלי עין הרע, מקבל ארנונה מעסקים.
קולט אביטל: זה השלטון המקומי במצב הכי טוב בארץ.
דובר: הכי טוב, ועדיין המצוקה הכלכלית בתחום החינוך והרווחה היא גדולה.
ירון לויט: אני פה היחיד שיכול לדבר בשם עיריית תל אביב.
ירון לויט: אמנם לעירייה יש תקציב גדול וזאת עיר ללא מענקים, אבל השנה קיצצנו הכל.
ירון לויט: גם ברווחה, גם בחינוך.
קולט אביטל: גם במשכורת?
ירון לויט: הכל.
ירון לויט: את אמרת על עיריית תל אביב שהיא עירייה עשירה.
ירון לויט: אז לידיעתך, יש שכונות כמו תל-כביר שגם מבחינת הרכב האוכלוסייה וגם מבחינת התנאים זה כמו עיירת פיתוח.
ירון לויט: אז אל תצפי מהעירייה שהיא תוכל לעשות הכל.
דובר: זאת עירייה שמקצצת בתקציבי בסיס.
קולט אביטל: ז'אנה לוקשין, אני רוצה לשאול את גרישה יקובוב כמה זמן הוא בארץ.
גרישה יקובוב: (מדבר ברוסית, להלן תרגום דבריו)
דובר: לכן הם נאלצים לגור פה, כי אין להם פתרונות אחרים.
גרישה יקובוב: אבל אשתי עובדת קצת בתור מטפלת, פה בתל אביב.
גרישה יקובוב: אני וטראן של מלחמת העולם השנייה, אז אני מקבל קצת תוספת.
גרישה יקובוב: לשכר דירה יש לי סיוע, כזוג אנחנו מקבלים 1,100 שקל לשכר דירה.
גרישה יקובוב: כמובן שבעל הבית של הבניין מקבל הרבה כסף מהמסעדות בקומה הראשונה, הוא השכיר את הקומה הראשונה לכל מיני מסעדות.
גרישה יקובוב: אפילו הוא אמר פעם שהוא מוכן לזרוק מפה את כל הגמלאים כי יותר שווה לו להמשיך את החוזים שלו עם המסעדות כי הרווח שלו מהמסעדות הוא יותר גדול.
קולט אביטל: קשה לי להאמין שיש מסעדות מפוארות בבניין הזה.
דובר: אני אראה לך.
דובר: המסעדות לא חוקיות וגם הדיור פה לא חוקי.
ירון לויט: זה לא נכון, המסעדה חוקית.
גרישה יקובוב: יש פה גם דיסקוטקים.
גרישה יקובוב: לדיסקוטק אחד יש רמקול אחד ענק, צריך לפרק אותם לרמקולים קטנים.
גרישה יקובוב: יש גם תהודה.
קולט אביטל: אם אתה יודע שיש חומרים מסוכנים, למה צריך לחכות לתלונות?
קולט אביטל: אין לכם זכות לעשות בדיקות משלכם גם בלי תלונות?
קולט אביטל: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה המשותפת של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות וועדת החינוך והתרבות, שתוקדש הבוקר לנושא החינוך הישראלי הציוני בצפון אמריקה.
קולט אביטל: זה נושא שאנחנו כבר נדרשנו אליו, ודיברנו עליו לא מעט.
קולט אביטל: נושא שהוא קריטי מבחינתנו, אם אנחנו מדברים על הקשר של יהדות צפון אמריקה עם ישראל בדור הבא.
קולט אביטל: זה דור שהולך ומתרחק, מכל מיני סקרים שנעשים אחת לשנה על ידי הוועד היהודי האמריקאי, אנחנו בעצם מגלים שיש יותר ויותר בורות בקרב ציבוריות רחבה בקשר לנתוני יסוד של מה שקורה במדינת ישראל.
קולט אביטל: הרבה מאוד אנשים יהודים טובים בצפון אמריקה לא ביקרו בישראל.
קולט אביטל: הייתי אומרת שהסטטיסטיקה היא אותה סטטיסטיקה מאז 1948 עד היום אנחנו מדברים על מקסימום 80% מיהודי אמריקה שמבקרים בארץ.
קולט אביטל: בין ה- 20% לא כל מי שעובד בתפקידים בכירים בקהילה היהודית מבקרים בישראל.
קולט אביטל: נכון שאנחנו מתברכים בשנים האחרונות במפעל אדיר שנקרא "תגלית" והוא בעצם נועד לפתוח את הנערים והערות למה שקורה בארץ ולקשר עם הארץ.
קולט אביטל: החל מ- 1992 כשהקהילות היהודיות בצפון אמריקה ערכו סקר וגילו שאחוז המתבוללים הולך וגדל מילת הקסם שהסתובבה בקהילה היהודית היא מילת המשכיות.
קולט אביטל: ואז גם ראשי הקהילה היהודית הבינו שהקשר עם ישראל הוא חיוני אם הם רוצים גם לשמר קהילה יהודית מאורגנת בצפון אמריקה.
קולט אביטל: זאת אומרת הנושא של חינוך יהודי ציוני הוא חשוב, הוא חשוב לנו כמדינה אם אנחנו רוצים לשמור על מרכזיותנו.
קולט אביטל: הוא חשוב ליהודי צפון אמריקה אם הם רוצים לשמור על איזה שהיא קוהרנטיות ועל קהילה אמיתית.
קולט אביטל: אבל מעבר לכך אם אנחנו ואני כאן מדברת גם בפן של וועדת העלייה והקליטה, אם אנחנו מדברים על עלייה לארץ הרי שאין יכולת לחשוב על עלייה אלא אם יש בחינוך היהודי גם אלמנטים של ציונות, גם אלמנטים של לימוד מה זה מדינת ישראל.
קולט אביטל: אני רוצה אולי להוסיף הערה אחת, אנחנו כאן לא התכנסנו כדי לדון בחינוך היהודי עצמו.
קולט אביטל: יש חינוך יהודי, רוב הילדים בצפון אמריקה עוברים בצורה זו או אחרת חינוך יהודי פורמלי או לא פורמלי, בין אם בבתי ספר עממיים, בין אם ב'סנדיי סקול' המצב פחות קל כשמדובר בבתי ספר תיכוניים.
קולט אביטל: אבל האלמנטים של מה מלמדים, איך מלמדים את ישראל, מה מלמדים על מדינת ישראל, האם מלמדים פעם בשנה כשדנים בחג זה או אחר, או ביום העצמאות, או האם יש קוריקולום אמיתי שבו יש לנו איזה שהוא מושג מאין אנחנו לוקחים ילד ולאן אנחנו מובילים אותו, וכיצד הידע הזה מתפתח – אלה הנושאים שאני רוצה לדון עליהם הבוקר.
קולט אביטל: איתנו אנשי הסוכנות היהודית שעוסקים במלאכה הזאת רוב ימות השנה.
קולט אביטל: ואני מתכבדת בזה להעביר את רשות הדיבור לעמיתי, יו"ר ועדת החינוך והתרבות בבקשה.
אילן שלגי: תודה ליו"ר קולט אביטל ובוקר טוב לכולם.
אילן שלגי: קולט את אמרת שבמקרה הטוב פעם בשנה או ביום העצמאות מדברים על מדינת ישראל ורצוי שיעסקו בציונות ובמדינת ישראל יותר מזה.
אילן שלגי: אני חושש שאל חלק גדול מהיהודים ובני הנוער היהודים ישראל בצורה מסודרת מערכתית לא מגיעה גם פעם אחת בשנה.
אילן שלגי: כי אם בארצות הברית נמצאים כ- 40 45 אחוז מהעם היהודי, בערך כמספר היהודים שיש במדינת ישראל, אני חושש שחלק ניכר מהם ואינני רוצה לנקוב במספרים בכלל לא מקבל בצורה מסודרת במערכת החינוך איזשהו חומר בצורה מסודרת ומובנת על מדינת ישראל.
אילן שלגי: אלה שלא נמצאים במערכת החינוך היהודי, וגם לא מגיעים ל'סנדיי סקול', אז הקשר שלהם עם היהדות הוא במקרה הטוב כאשר הם מתכוננים לטקס הבר מצווה, או הבת מצווה בקהילות הרפורמיות.
אילן שלגי: ואם בבית מדברים על ישראל, או יש קרובי משפחה בישראל אז קיים איזשהו קשר.
אילן שלגי: אחד הדברים המדאיגים, זה שעור ההתבוללות של יהודי צפון אמריקה, ארצות הברית וקנדה.
אילן שלגי: ותפקידנו כאן כמדינת ישראל זה לא רק להסתכל על הדברים מהזווית של להביא את מירב היהודים אלינו, שזה דבר חשוב לכשעצמו ואני בעדו, אלא גם לקחת אחריות על המשך קיומו של העם היהודי לא רק במובן הפיזי אלא גם במובן התרבותי.
אילן שלגי: טוב שבצפון אמריקה קיימים זרמים שונים ביהדות, מזל שאין שם מונופול על הזרם האורתודוכסי, כפי המצב נכון להיום במדינת ישראל.
אילן שלגי: כי אם לא הזרם הרפורמי שהייתי אומר שהוא הזרם היותר גדול בציבור האמריקאי, אז היינו מאבדים הרבה יותר יהודים מהמספרים שאנחנו מאבדים.
אילן שלגי: אולי בישראל לא ערים לכך, שבצפון אמריקה רוב היהודים שמגיעים בשבת ובחגים לבתי הכנסת, מגיעים לשם במכונית.
אילן שלגי: אולי יש כאלה שלא אוהבים את זה, אבל אם לא כך לא היו מגיעים כלל.
אילן שלגי: כאמור, תפקידנו כמדינת ישראל, כמדינת העם היהודי, וכמרכז העם היהודי הוא לא רק להביא אלינו כמה שיותר יהודים, אני מאד מקווה שיגיעו אלינו יהודים גם במספרים גדולים יותר גם מצפון אמריקה יהודים הם מכל מקום הם אהובים עלינו ואנחנו רוצים אותם, אבל התרומה של יהודים שבאים ממדינה עם תרבות ומורשת דמוקרטית וליבראלית לחברה ישראל היא נחוצה ביותר.
אילן שלגי: אנחנו יודעים שבארצות הברית הפעילות בקרב הנוער היא לא כפי שהיא קיימת למשל בדרום אמריקה, ששם הסוכנות היהודית מפעילה תנועות נוער ויש שם פעילות ציונית ערה, לפחות בחלק מהציבור היהודי בארגנטינה, באורוגוואי ובמדינות נוספות בדרום אמריקה.
אילן שלגי: בצפון אמריקה, המצב הוא לא כך.
אילן שלגי: קיימת פעילות בקרב סטודנטים, הפרויקט של הלל הוא מבורך ביותר, אבל אני מניח שנשמע מספרים בודאי יאמרו לנו שעושים מאמצים להרחיב אותו.
אילן שלגי: ואסור לנו שנגיע למצב שהיהודי בארצות הברית יראה את הקשר שלו לישראל כמו הקשר של האמריקאי האיטלקי לאיטליה, או האמריקאי ממוצא אירי לאירלנד.
אילן שלגי: אנחנו צריכים לוודא שהקשר הוא הרבה יותר מזה.
אילן שלגי: כאשר יכול להיות וצריך להיות לאומי ותרבותי.
אילן שלגי: ולגבי חלק מהאנשים גם דתי.
אילן שלגי: לא ייתכן שיהודים יתייחסו ליהדותם כאלה שאינם מתעלמים ממנו.
אילן שלגי: אומרים או קיי אני יהודי במקרה.
אילן שלגי: כפי שאני גבוה, או כפי שאני בלונדיני.
אילן שלגי: אני זוכר שבפגישה בארצות הברית עם עורך דין יהודי שמעתי אותו מתבטא באיזשהו ביטוי, שהוא פשוט ביטוי של אנטישמים והוא לא שם לב לזה.
אילן שלגי: אני כרגע לא אחזור על הביטוי, אבל אני שאלתי אותו אתה שמת לב למה שאמרת?
אילן שלגי: הוא אומר לי 'כן, באמת לא שמתי לב, זה לא היה מתאים שאני אומר את זה.
אילן שלגי: זה פשוט מחוסר תשומת לב, לא חלילה מכוונה רעה'.
קולט אביטל: אם זה יוצא זה תת מודע.
אילן שלגי: וודאי שזה תת מודע, וזה גם יכול להראות על ביטחון עצמי 'הנה גם אני מרשה לעצמי לדבר כך', אבל זה בודאי שמאד לא ראוי.
אילן שלגי: אני חוזר ואומר, אנחנו פה ותפקידנו הוא לא רק לעשות הכל כדי שיותר יהודים יבואו לכאן וישתתפו איתנו בבניית הבית הלאומי, אלא גם לסייע להם להיות ולהישאר יהודים כל עוד הם שם.
אילן שלגי: תודה רבה.
קולט אביטל: אנחנו תיכף נעביר את רשות הדיבור לעמוס חרמון, שהוא ראש המחלקה לחינוך על ישראל והציונות בסוכנות היהודית, אבל לפני כן, העביר לי שאלה יו"ר התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל בקשר לשליחים שלנו מטעם הסוכנות היהודית.
קולט אביטל: האם הם מדברים על עלייה או לא?
קולט אביטל: האם הם מנחילים את זה לנערים או לא?
קולט אביטל: או שזה "ערך", שאסור להעלות אותו עדיין בצפון אמריקה.
קולט אביטל: אני מעלה את זה עוד לפני שאתה מדבר, כדי שאולי תרצה בדבריך להתייחס גם למכלול הזה.
עמוס חרמון: תודה רבה.
עמוס חרמון: בוקר טוב.
עמוס חרמון: קודם כל אנחנו באמת מודים גם ליו"ר וועדת העלייה קולט אביטל וגם ליו"ר וועדת החינוך אילן שלגי, שמעלים את הנושא לדיון ואנחנו מבחינתנו, ננסה להבהיר במספר מילים.
עמוס חרמון: למעשה, היעד המרכזי של הסוכנות היהודית לא רק של הסוכנות היהודית, אנחנו ננסה לתאר שני פרויקטים מאוד גדולים שהטילה עלינו ממשלת ישראל בוועדת התיאום של ממשלת ישראל והסוכנות היהודית.
עמוס חרמון: ואחרי זה ברשותכם, אנחנו נציג במשך מספר דקות מצגת, שהיא חוב ישן שלנו לוועדת העלייה ולוועדת החינוך, איך אנחנו באמצעות החדר החכם במחלקה לחינוך מנסים להפיץ קצת את התורה, אור מציון איך אנחנו מוציאים את זה באמצעים הטכנולוגים, ודוקטור מוטי פרידמן שהוא אחראי אצלנו על החדר החכם בנושא של המרכזייה הפדגוגית, ינסה להבהיר את הדברים.
עמוס חרמון: אם אנחנו ננסה טיפה "להתיישר" על הנתונים שקורים היום בקהילה בארצות הברית, הנתונים מבחינתנו מאוד מדאיגים, זאת הקהילה עם "הרזרבואר" עם המאגר היהודי הגדול ביותר, והקהילה הזאת למעשה הולכת וקטנה מידי עשור, אני אומר מידי עשור למרות שהדברים בפועל נעשים מידי יום או מידי שעה או מידי רגע אנחנו מדברים על מידי עשור כי אלה למעשה הנתונים שאנחנו מקבלים מראשי הקהילה האמריקאית.
עמוס חרמון: אם אנחנו בסקר של שנות ה- 90, אנחנו ידענו יש סקר שנודע ויצר זעזוע רב מאוד בקרב הקהילה היהודית האמריקאית ופרנסי הקהילה על סדר גודל של חמישה וחצי מיליון יהודים או שנרשמו כיהודים ואני לא מתייחס ל- "מי הוא יהודי?", אלה אנשים שזיהו את עצמם ששייכים ללאום היהודי ואם אנחנו לוקחים בחשבון שההגירה של יהודי ברית המועצות לשעבר הייתה בשנות ה- 90 בסדר גודל שנע בין 400 ל-500 אלף מהגרים יהודים, שהיגרו מברית המועצות לשעבר.
קולט אביטל: 800 אלף.
עמוס חרמון: 800 אלף, כולל את ההגירה של שנות ה- 70.
עמוס חרמון: אנחנו מעריכים היום שיש בארצות הברית ובקנדה סדר גודל של 800 אלף שהתחלק בשני גלי ההגירה, גל ההגירה של שנות ה- 70 וגל ההגירה של שנות ה- 90.
עמוס חרמון: זאת אומרת, מנתונים בסיסיים של 0 גידול טבעי בארצות הברית, ואולי רע מזאת, היינו מניחים שבסקר של שנת 2000 אנחנו נקבל בנתונים המחמירים של סדר גודל מינימלי של 5,7 5,8.
עמוס חרמון: מיליון יהודים.
עמוס חרמון: הסקר שהתפרסם לפני כאר
עמוס חרמון: בעה חודשים מדבר איתנו, ואני לא מדבר כרגע על הביקורת שהיתה על הסקר והנתונים האלה, המספרים הכלליים שפחות או יותר מאושרים באופן רשמי על ידי הקהילה האמריקאית מדבר על 5,2 מיליון יהודים.
עמוס חרמון: זאת אומרת שבעשר שנים בנתונים הקיימים, בהנחות נאמר האופטימיות ביותר, יש ירידה של חצי מיליון יהודים בעשר שנים.
עמוס חרמון: זאת אומרת, באיזשהו מקום יש איזושהי היעלמות, אידוי, אדופורציה של כ- 50 אלף יהודים בשנה.
עמוס חרמון: אפשר להתווכח ואפשר לומר אם הנתונים נעשו כך או נעשו אחרת אם המדדים היו מדדים זהים, המגמה היא ברורה, הקטנה מאוד משמעותית ומסיבית, של הקהילה היהודית בארצות הברית.
עמוס חרמון: אני חושב שקל מאוד להסביר את הדברים האלה, אם אנחנו מדברים הנתונים של סקר שנות ה- 90, דיברו על 52% התבוללות או נישואי תערובת אנחנו מדברים על סדר גודל שמתקרב ל- 60% היום.
עמוס חרמון: הדברים נעשים לא בטור אלגברי, אלא בטור הנדסי.
עמוס חרמון: זאת אומרת, דור שני ודור שלישי לנישואי תערובת מדברים באופן חד משמעי על ירידה בכמות מאוד מסיבית, בעיקר של צעירים שהם היו אמורים להיות אבות למשפחות יהודיות בהמשך.
עמוס חרמון: בעקבות הסקר הזה יש לנו נתונים מאוד מעניינים, אם הזכרת חברת הכנסת אביטל את הקורה בקמפוסים האמריקאים, ילד או סטודנט לנישואים או לאב או לאם שאינם יהודים, המעורבות שלו בכל מה שקשור לא בפעילות פרו-אקטיבית, אלא לנסות ולהתעניין לא בהפגנה מול פרו-פלסטינאים או שמאל קיצוני, להתעניין בתוכניות חברתיות של הלל או כל ארגון יהודי אחר הם מאחד עד עשר קרוב לאחד.
עמוס חרמון: כשלא נדבר כבר מה תהיה מידת המעורבות של הילדים שלו, זאת אומרת הנכד שנולד למשפחה מעורבות, התעניינות כנראה תהיה אפס אם בכלל.
עמוס חרמון: אם מהנתונים האלה אנחנו מנסים טיפה להתרכז בנתונים של החינוך הפורמלי, אנחנו מניחים שבארצות הברית יש סדר גודל של ילדים בגילאים מחמש עד גיל שמונה עשרה סדר גודל של בין מיליון למאה, למיליון ומאתיים אלף ילדים יהודים בגיל חינוך מגני ילדים עד סיום הקולג'.
עמוס חרמון: מתוך המיליון ומאתיים, מאתיים אלף, כמאתיים אלף לומדים בבתי ספר יומיים, ב- 835 בתי ספר יומיים, שהחלוקה היא חלוקה די ברורה למי שמתמצא בחומר קרוב ל- 80% בתי ספר אורתודוכסיים וחרדיים.
עמוס חרמון: יש רק 20 בתי ספר רפורמיים 70 בתי ספר קונסרבטיביים ו- 75 בתי ספר קהילתיים שסך הכל בשלושת הזרמים האלה לומדים סדר גודל של עד 50 אלף יהודים.
עמוס חרמון: 85 אלף תלמידים יהודים לומדים ב- 370 בתי ספר אורתודוכסיים ו- 80 אלף תלמידים יהודים לומדים ב- 300 בתי ספר חרדיים שאין לנו אליהם למעשה שום גישה ומגע כלשהו.
עמוס חרמון: זאת אומרת אם אנחנו מדברים מתוך פוטנציאל של מיליון ומאה אלף ילדים יהודים שגרים היום בארצות הברית של אמריקה, מבחינת הפוטנציאל שאנחנו שואפים להגיע לחלק המירבי שלו, רק סדר גודל של כ- 20% לומדים בבתי ספר יומיים וקרוב ל- 270 עד 280 אלף לומדים ב- 1300 בתי ספר משלימים, וכמו שאמר יו"ר ועדת החינוך אילן שלגי, בדרך כלל בתי הספר המשלימים מי שמכיר פה זה בדרך כלל הורים שיש להם איזושהי אכפתיות שהבן או הבת שיגיעו לגיל בר מצווה יוכלו לעשות את המצווה הזאת, יהיה להם איזה שהוא מושג מינימלי שהם שייכים למה שנקרא משפחה יהודית, או בגלל שיש חוב משפחתי לסבא או לסבתא או שזה איזה שהוא בונטרון בקהילה ללמוד עד הבר מצווה אבל אנחנו יודעים שבבתי הספר המשלימים ישועה לא תצא משם.
עמוס חרמון: ואם אנחנו לא נגדיל את המעורבות ואת הדחף המאוד גדול למשפחות יהודיות לשלוח את הילדים לבתי הספר היומיים שזה בדרך כלל בתי ספר עממיים בתחילת תיכון המעורבות שלהם והאכפתיות שלהם תלך ותפחת.
עמוס חרמון: מילה אחת לגבי הסטודנטים האמריקאים שאנחנו החלטנו בהחלטה אסטרטגית להקדיש להם הרבה מאוד תשומת לב.
עמוס חרמון: אנחנו יודעים היום על סדר גודל של 350 עד 270 אלף סטודנטים יהודים בקולג'ים ובקמפוסים האמריקאים והם מרוכזים ב- 50 קמפוסים.
עמוס חרמון: זאת אומרת, אנחנו יודעים איפה הם נמצאים ואנחנו עושים מאמצים מאוד גדולים, שאותם אפרט בהמשך, על מנת להגיע אליהם ולהפעיל אותם, לא רק בכל מה שקשור בהמשכיות יהודית אלא גם לפעילויות הסברה ומאבק באנטישמיות, שנמצאים היום בחלק מהאוניברסיטאות בארצות הברית ובקנדה.
עמוס חרמון: לגבי השליחים של הסוכנות היהודית.
עמוס חרמון: ישנם שליחים "ארוכים", שזה משנתיים ומעלה, וכרגע יש כ- 220 שליחים ארוכים שביניהם כ- 80 מורים המשרתים בבתי הספר היומיים בארצות הברית וכולם ממומנים על ידי בתי הספר היהודים.
עמוס חרמון: אנחנו שולחים סדר גודל של 1400 שליחים "קצרים" לכ- 180 מחנות קיץ, ששם, אנחנו מעריכים, פוגשים במהלך חודש וחצי חודשיים בשנה, סדר גודל של 180 אלף בני נוער יהודים, שחלק גדול מהם לא נמצא בבתי הספר היומיים.
עמוס חרמון: זאת אומרת, אם אני מדבר על איזשהו מפגש מעבר למעורבות של ילד בבית ספר יהודי יומי, ששם דיברנו על 200 אלף, אנחנו מעריכים שבמסגרת המפגש שלנו במחנות הקיץ, אם אנחנו ננסה לבטל את החפיפה, אנחנו פוגשים עוד סדר גודל של מאה אלף תלמידים יהודים, שמקבלים הדרכה ממדריכים ישראלים בתקופה של חודשיים לערך במחנות הקיץ, וזה דבר שחוזר על עצמו מידי קיץ.
עמוס חרמון: התוכנית הגדולה שכבר דיווחתי עליה בועדה, זו תוכנית שקיבלה את ברכתו של ראש הממשלה של שנת ההכרעה בישראל.
עמוס חרמון: נדמה לי שדיברנו על כך באחת הישיבות הקודמות, תוכנית שממשלת ישראל והסוכנות היהודית יביאו סדר גודל של 20% מכל מחזור למדינת ישראל, לשנת ההכרעה בין הקולג' לבין האוניברסיטה, בין האוניברסיטה לחיים.
עמוס חרמון: אם אנחנו יודעים שיש היום סדר גודל במחזור יהודי מחוץ למדינת ישראל יש מאה אלף תלמידים השאיפה שלנו שמשנת 2008 ואילך עשרים אלף בני נוער כאלה יגיעו לשנת הכרעה בישראל.
עמוס חרמון: משנת 2008 לפי התוכנית ולפי ההסכם שלנו עם ממשלת ישראל, ממשלת ישראל תקצה לעניין 50 מיליון דולר הסוכנות היהודית והקהילות היהודיות ידאגו ל- 50 מיליון דולר נוספים ומאה מיליון - - -
אילן שלגי: למה לא משנת 2005?
עמוס חרמון: כי הדברים האלה ייעשו בהדרגה.
עמוס חרמון: אנחנו קיבלנו ב- 2004 עשרה מיליון דולר, עד 2008 זה יעלה לסדר גודל של כעשרה מיליון, רק למטרה הזאת.
עמוס חרמון: בועדת ההיגוי - - -
אילן שלגי: זה מתחיל לקרות לפני 2008, השיא יהיה בשנת 2008.
עמוס חרמון: השיא יהיה ב- 2008, ב- 2004 עשרה מיליון דולר ובכל שנה עשרה מיליון דולר נוספים.
עמוס חרמון: והיה וממשלת ישראל תעמוד במשימה החשובה הזאת, המשימה שלנו לקראת 2008 הם דברים שכבר התחילו לעבוד כדי שאנחנו נצליח להביא 20 אלף בני נוער לשנה, לשנת הכרעה בישראל.
עמוס חרמון: אנחנו מערבים בצורה מאוד אינטנסיבית את כל המכללות האזוריות הכוונה שלנו בעיקר להדגיש את הפריפריה כמובן את האוניברסיטאות כל ארגוני ההתנדבות, כל ארגון שירצה לפתח תוכנית עבור הצעירים מאותה קהילה, אנחנו כמובן על פי סטנדרטים שייקבעו על פי כמה קריטריוני חובה שיהיו חייבים להיות, למשל התנדבות בקהילה ומעורבות בחינוך והדרכה.
עמוס חרמון: אנחנו פועלים במסגרת הסכמים של קרדיטציה בין האוניברסיטאות בארץ, בעיקר לנוער האמריקאי חשוב לראות שגם יוצא משהו בתכל'ס, מעבר לאותה שנת התנדבות בישראל, פרוייקט גדול בפני עצמו.
עמוס חרמון: מילה אחת רק ברשות
עמוס חרמון: כם לגבי האגפים האחרים בסוכנות היהודית המחלקה לישראל שהיא אחראית על 40 שותפויות במסגרת שותפות 2000.
עמוס חרמון: למשל בוסטון, חיפה, סובב כנרת ,סינסנטי, חבל עדולם בית שמש, קהילת דרום אפריקה.
עמוס חרמון: יש היום 40 שותפויות כאלה, המשפיעות במסגרת השותפות עם הקהילה הישראלית כארבעים מיליון דולר בשנה במסגרת השותפות במדינת ישראל.
קולט אביטל: קודם כל לנושא של חינוך.
עמוס חרמון: אני רק רציתי לציין זאת כנושא אחרון, הקשור רק לועדת העלייה והקליטה.
עמוס חרמון: הוקם כוח משימה מיוחד, בראשותו של דודי ארזי למי שמכיר, והסוכנות היהודית ביקשה מאותו איש הייטק שהצליח למכור דברים אחרים בארצות הברית בהצלחה רבה, חברת נייס, לאחר שבמהלך ישיבה שהתקיימה לפני שבוע אצל ראש הממשלה בנוכחות ראש הממשלה, השר שרנסקי, שרת הקליטה ושר האוצר, וראש הממשלה הטיל עלינו משימה של הבאת מיליון יהודים תוך עשר עד חמש עשרה שנה, מתוך בחירה, כשהכוונה שלנו היא בעיקר להתמקד בצפון אמריקה, שם כפי שפתחתי ואמרתי נמצא המאגר העיקרי.
קולט אביטל: בגלל זה הוא גם מקצץ את התקציבים.
עמוס חרמון: אם כן, אלו המשימות שעומדות בפנינו.
קולט אביטל: המשימה נחמדה, איך אנחנו נביא מיליון אנשים, כשהיום בשעה עשר בועדת הכספים הולכים לקצץ עוד את כל התקציבים גם במשרד הקליטה וגם של הישראלים שאותם אנחנו רוצים להחזיר.
אילן שלגי: משרד האוצר מנסה להביא אותנו לצמיחה, אז בואו ניתן לו קרדיט יכול להיות שבעוד שנה שנתיים יתברר שהכל השתנה.
קולט אביטל: יש לך סבלנות שנה שנתיים לחכות?
אילן שלגי: אני מטבעי אופטימי.
עמוס חרמון: אני בטוח שאתם וודאי תנהלו את המאבק, אנחנו קיבלנו משימה ואני מכניס את כולנו לכל מה שקשור ביישום המשימה הזאת.
עמוס חרמון: כמובן שמבחינתנו, כפי ששניכם כבר ציינתם בתחילת הישיבה, הדבר החשוב ביותר הוא איך אנחנו מחדירים ומשכנעים, לגבי כל מה שקשור לאופציה הישראלית.
עמוס חרמון: מילה אחת רק לגבי שליחי הסוכנות היהודית, יש מאות שליחים גם "ארוכים" וגם "קצרים" והנושא הזה עולה לא אחת, אבל בעקבות שתי המשימות הגדולות שהוטלו על הסוכנות היהודית, בתיאום כמובן עם ממשלת ישראל, המסר של עלייה ושל בדיקת האופציה הישראלית, החל מלימודים קצרים והמשך בלימודים ארוכים וכמובן מתוך כוונה שבעתיד האנשים האלה ישתקעו בארץ, המסר הוא חד משמעי וברור, היו חילוקי דעות, אבל אני מניח שבשנה או שנתיים האחרונות המסרים מאוד חודדו, לפחות לגבי שליחי הסוכנות היהודית ובפרט לגבי שליחי המחלקה לחינוך.
קולט אביטל: אנחנו תיכף נראה את הפרזנטציה, אבל אני רוצה להזכיר לך עמוס לי יש את דעתנו הקודמת, ויכול להיות שיש לי איזה שהיא אידיאה פיקס בעניין הזה.
קולט אביטל: אנחנו מדברים כאן על המון מסגרות של חינוך לא פורמלי, אני ביקשתי להתייחס גם לחינוך הפורמלי דהיינו: מתוך מיעוט הילדים שכן מגיעים לבתי ספר יהודיים למיניהם, אגב אפשר גם להוסיף בבתי ספר לא יהודיים חינוך על ישראל, גם את האופציה הזאת בדקנו בזמנו.
קולט אביטל: מה אתם עושים, האם פיתחתם קוריקולום במשך הזמן?
קולט אביטל: האם ישנה דעה מגובשת איך מוליכים ילד, באיזושהי הכרה הדרגתית על מדינת ישראל, היסטוריה גיאוגרפיה וכו'?
עמוס חרמון: רק מילה אחת להערה שהיו"ר קולט אביטל חוזרת ומשמיעה, ואני נאלץ להודות שההשפעה שלנו בבתי הספר היומיים המנוהלים על ידי הבורד המקומי, הקהילה המקומית או הרבניים המקומיים, היא הרבה פחות מוצלחת ומכריעה מאשר היינו רוצים.
עמוס חרמון: באותם 70 בתי ספר שיש לנו שליחים ישראלים, עם כל הכבוד לשליחים הישראלים ולחומרים שאנחנו מציידים אותם בוודאי, אני בספק רב אם למורים הישראליים, המיומנים על ידי הקהילה המקומית, יש את היכולת - - -
קולט אביטל: עמוס לא זאת הכוונה.
עמוס חרמון: להכריע בכל מה שקשור לקוריקולום של כל בית ספר יהודי בארצות הברית, מבחינת החומרים אנחנו נרצה להציג בפניכם מה אנחנו מציעים, לגבי הרצון שלהם לקבל יש לנו ספק מאוד גדול.
קולט אביטל: עם הידע המצומצם שלי, שנעצר אי שם ב- 1998, כי מאז שחזרתי ארצה אני יכולה להגיד לך ולהעיד על דבר אחד, הושבנו סביב שולחן אחד את כל ראשי הזרמים ואת כל ראשי כל מערכות החינוך בארצות הברית, והמסקנה המשותפת היתה, והיו על כך מספיק דיווחים, בקשה מצידם שאנחנו נעמיד את הכלים האלה ברשותם.
קולט אביטל: אני לא מדברת כרגע באופן זה או אחר על מורה שהדבר נתון לראשותו, אלא אני מדברת על ראשי הזרמים ועל ראשי רשתות החינוך שמוכנים לשבת איתנו ולקבל איזשהו קוריקולום משותף.
קולט אביטל: אני חושבת שאם אנחנו דנים עם ראשי הזרמים או מוסדות החינוך וארגוני החינוך והמחנכים בארצות הברית ומשתפים אותם בתהליך כזה מצידם ישנה לא רק נכונות יש רעב יש צימאון יש רצון יש אפילו זעקה, אז לכן אני חושבת שכן ניתן.