GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רפאל זרוק: לא יכול להיות, איך קורה דבר כזה?
רפאל זרוק: " אלה שתי אנקדוטות מעניינות.
רפאל זרוק: למה סיפרתי את זה?
רפאל זרוק: כפי שאמר ד"ר רומני, ציונות ויהדות אצלנו התמזגו יחד.
רפאל זרוק: אנחנו כבר בגיל צעיר מאוד ידענו שהאם אומרת לבנה: "מישיצה סלה?" - "הלכת לבית הכנסת?
רפאל זרוק: " מה זה סלה?
רפאל זרוק: סלה אצלנו היה המקום של תלמוד תורה, בו למדו הילדים את הקריאה.
רפאל זרוק: קראנו לתלמוד תורה "סלה", על שם בית הכנסת.
רפאל זרוק: המלמד נקרא "רבה", אדם שידע להתפלל היטב, במדויק, ידע תנ"ך, משנה, אבל הוא לא היה רב במלוא מובן המילה.
רפאל זרוק: רבה זה השם שניתן לו במקום לקרוא לו "המלמד" כפי שקראו במקומות אחרים.
רפאל זרוק: ובכן, החינוך המסורתי החל כבר בגיל צעיר בלוב, לא רק בטריפולי, התחילו ללמד ילדים כבר בגיל צעיר ולא תמיד הקפידו על הגילאים, היו גילאים שונים, לפעמים ילד יותר גדול או יותר קטן, אבל לימדו אותם בשיטה של אל"ף פתח=אה, לאט לאט חיברו את ההברות, לאט לאט חיברו למילים וכך הילד ידע לקרוא והתקדם.
רפאל זרוק: היו שלבים בהוראה, מי שהתקדם יותר עלה דרגה יותר עד שעלה לדרגה של "שרח".
רפאל זרוק: "שרח" הוא תרגום בערבית של רבי סעדיה גאון.
רפאל זרוק: הדור שלנו כמעט ולא ידע שרח אבל הדור שלפנינו היו מתרגמים כמעט את כל התורה, או חלקים גדולים מאוד בתנ"ך, בתרגום של השרח.
רפאל זרוק: העניין הזה של לימוד ותלמוד תורה נתן לילד היהודי לגדול על ברכי היהדות.
רפאל זרוק: הוא ידע את התפילה וידע לשמור על האווירה היהודית.
רפאל זרוק: הדברים קצת השתנו במשך הזמן, כשהחלה איטליה לזרוע קצת זרעים בלוב בשביל להיכנס ללוב.
רפאל זרוק: כאשר הגיעו האיטלקים ללוב, בפרט כשג'נטו פג'י הגיע ללוב ופתח את בית הספר האיטלקי הפרטי שלו, באו גם גופים אחרים כמו קייה וכמו בלורינה נוניס וייס שפתחה בית ספר לבנות בפעם הראשונה בשנת 1887, זו הפעם הראשונה שבנות התחילו ללמוד.
רפאל זרוק: ההתקדמות החלה להראות פירות והדברים נעשו כמו באירופה, קצת יותר התקדמו.
רפאל זרוק: נפתחו כמה בתי ספר בלוב, קטרובדי בטריפולי, פולרומה גם כן בטריפולי, היה גם מזאו, גם ליצ'או, גם בית ספר תיכון קצ'וצ'י בוינגזי והדברים התקדמו הלאה.
רפאל זרוק: היתה קצת בעיה עם טיח משום שהוא קצת לא הלך בהתחלה לפי המסורת עד מלחמת העולם השניה.
רפאל זרוק: התקופה האחרת שהשפיעה מאוד הייתה מאז שהתחילה הציונות והגיעו החיילים הארץ-ישראלים ללוב, אז קיבלו דחיפה רבה יותר לכיוון העברית ופתחו בתי ספר, בפרט בוינגלי, שם ההתפתחות הייתה, לפי הערכה שלי, הרבה יותר גדולה מאשר בטריפולי משום שהיו דומיננטיים שם.
רפאל זרוק: יעקב גואטה (ז"ל) היה שם בוינגזי, אבל דעו לכם שבטריפולי עצמה היו בתי ספר מאוד חשובים שהקנו גם את המסורת היהודית וגם את השפות ואת ההשכלה הכללית שבדרך כלל ניתנה באיטלקית.
רפאל זרוק: אני זוכר שלמדנו בבוקר חצי יום איטלקית ואחרי הצוהריים חצי יום בעברית.
רפאל זרוק: בהשפעת האיטלקים אגודת יגדיל תורה החלה גם היא לפעול ולהכניס קצת יותר סדר בתוכנית הלימודים ובפיקוח שעל תוכנית הלימודים, כך שב-1904 נפתח ג'דסרוסי והתחילו הילדים ללמוד בצורה מסודרת, לפי גילאים שונים ומורים קיבלו יותר הכשרה, הרי קודם לא היו כל המורים מוכשרים אבל לאט לאט הדברים התחילו להתפתח ולהגיע לרמה הרבה יותר סבירה ונורמלית כמו שיש במקומות אחרים בעולם.
רפאל זרוק: כמו שאמרתי, החיילים הארץ-ישראלים הכניסו עוד כוח חזק ללימוד העברית וכך, בצורה כזאת, הם התקדמו התקדמות רבה.
רפאל זרוק: בלוב העברית הייתה עד כדי כך חזקה שהיו עיתונים בעברית והיו הצגות בעברית.
רפאל זרוק: אני זוכר את דוד פלד שהיה שחקן.
קריאה: דוד וגוליית.
רפאל זרוק: דוד וגוליית, כן.
רפאל זרוק: גם דוד ושאול.
קריאה: ויוסף הצדיק.
רפאל זרוק: זה רק מוכיח על התנועה הגדולה של לימוד העברית ושל הציונות.
רפאל זרוק: את כל זה רצינו לקיים כדי שתחזינה עינינו בשובך לציון ונגיע לארץ מתוך יהדות שלמה ומתוך ציונות שלמה.
רפאל זרוק: תודה רבה.
יעקב חג'ג'-לילוף: צריך לציין אולי שהציונות ממש הפכה לחלק מיהדותם של יהודי לוב.
יעקב חג'ג'-לילוף: זה חלק ממש אינטגרלי מהיהדות.
קולט אביטל: אמרתי לכם בתחילת הישיבה הזו שאני יו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ורוב ימי השנה אנחנו מטפלים בנושא עלייה וקליטה.
קולט אביטל: אני סבורה שאילו בקהילות אחרות, אילו בארצות הברית היו עושים אחוז אחד ממה שאתם עשיתם בלוב בנושא הוראת העברית כל התמונה של הגולה הייתה משתנה.
קולט אביטל: חלק גדול מהבעיה שיש לנו היום במקומות מהם אין עלייה הוא שאין עברית ואין חינוך ציוני.
קולט אביטל: אני חושבת שזה המפתח.
קולט אביטל: בלי העברית ובלי הציונות לא הייתה עלייה כזו ולא הייתה קליטה כזו.
קולט אביטל: עכשיו שמעתי מהיו"ר מה קרה לו כשהגיע לארץ ודיבר עברית תנכית, שכמעט אף אחד לא הבין אותו, אבל זה מחוץ לעניין.
קולט אביטל: אילו אפשר היה שהתנועה הציונית, ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית יראו כדוגמה איך קהילה שלמה עלתה בגלל לימודי העברית והציונות מצבנו היה שונה היום בארץ.
קולט אביטל: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור למר זבולון בוארון.
זבולון בוארון: כבוד היו"ר, גבירותיי ורבותיי, אני צריך להרכיב היסטוריה, יצירה רוחנית של יהודינו מתקופה של 400 שנה.
קולט אביטל: וכל זה ב-7 דקות.
זבולון בוארון: אשתדל לדחוס 400 שנה ב-7 דקות.
זבולון בוארון: מייסד קהילת לוב ב-1549 היה רבי שמעון דוד אשר היה בין מגורשי ספרד, הגיע לפס ומפס הגיע לטריפולי.
זבולון בוארון: בדרכו לארץ ישראל אמר: "טוב לי לשבת כאן".
זבולון בוארון: החידה אומרת מה עבר לדודה מבחינה רוחנית שאפילו תפילת ליל שבת התפלל בתפילה של חול?
זבולון בוארון: ומכאן המנהג עד היום הזה להתפלל בקול רם בתפילת ערבית של ליל שבת.
זבולון בוארון: רבה אנואמחה ידע להמתיק את הגלולה המרה הזאת ואומר שכנראה ביניהם היו רבים ממגורשי ספרד, אספניולים, שבאו לטריפולי, ובטריפולי קיים עד היום הזה רחוב האספניול, שם התיישבו היהודים שגורשו מספרד.
זבולון בוארון: המספר הגדול ביותר שהיה לקהילות לוב בשיאן, בסוף המאה ה-19, היה 20 אלף.
זבולון בוארון: בראשית התקופה הזאת של 400 שנה היו עשרות.
זבולון בוארון: מצבם הכלכלי, במיוחד במאה ה-18 ובראשית המאה ה-19, היה מצב קשה ביותר.
זבולון בוארון: רבי יעקב כותב במבוא לספרו "מעטי תהילה - פירוש לספר תהילים" ומתחנן בפני אלה שרכשו ממנו את הספר שישלמו את הכסף כיוון שאין לו במה לחדש את כתיבת הספר השני.
זבולון בוארון: אבי, ייזכר לטוב, סיפר לי שכאשר הנר כבה ולא היה שמן עלו לגג וכתבו לאור הירח, עד כדי כך המצב הכלכלי היה קשה.
זבולון בוארון: 400 שנה, מה לא נכתב בספרות הזאת?
זבולון בוארון: נכתבה קבלה, וכדי לקשר בין הדברים נגיד שרבי שמעון דוד כתב את הפירוש הגדול בשם "כתם פז" וידידינו, עמיתו של ד"ר רומני באוניברסיטת בן גוריון בנגב, יהודי יוצא גרמניה בשם ד"ר בועז ווס, סיים בשנה שעברה את הדוקטורט שלו על הקבלה של רבי שמעון לוי, שזה דבר מדהים.
זבולון בוארון: רבי מוסא בוג'נח, איש טריפולי, היה פייטן במאה ה-16 ואת שיריו הוציא לאור פרופ' אפרים חזן.
זבולון בוארון: כולו שירה ספוגה יהדות, ציונות, טבע, בריאה ויצירה.
זבולון בוארון: נמשיך ונמנה: רבי אברהם חלפון, שרק עכשיו יצא לאור ספרו "לקט הקציר".
זבולון בוארון: הוא היה גם היסטוריון וכתב את רוב הפרקים של הספר של רבי מרדכי הכהן, מכתביו הוציא רבי מרדכי הכהן את ההיסטוריה של יהודינו במאות הראשונות, ה-15 וה-16.
זבולון בוארון: רבי שמואל חיים רקח כתב ארבעה כרכים על הרמב"ם.
זבולון בוארון: הכרך האחרון יצא בתשכ"ב-1962 על ידי יהודי לא טריפוליטאי בשם שלדינגר בבני ברק.
זבולון בוארון: הכרך האחרון נקרא "תורת ישראל אחת היא וכוללת את כולם".
זבולון בוארון: הוא גם כתב את "נזכור את כולם".
זבולון בוארון: רבי אברהם חי הדדי כתב את הספר "ויקרא אברהם - ספר שאלות ותשובות", כתב ספר מנהגים בשם "השומר אמת" והספרים האלה מצויים בידינו.
זבולון בוארון: רבי יצחק חובו כתב "פחד יצחק - פירוש על התלמוד".
זבולון בוארון: רבי יעקב רקח, הענק שבענקים, כתב 21 ספרים על השולחן הערוך, שעד עכשיו ראו מהם אור 6.
זבולון בוארון: כתב פירוש על התורה בשם "קולו של יעקב" וספר אחר בשם "קול יעקב", פירוש תהילים בשם "מעטה תהילה".
זבולון בוארון: רבי יעקב מימון כתב פירוש "באל החי - פירוש על התורה ועל הנביאים".
זבולון בוארון: רבי יצחק חיים אוחזיה כתב פירוש לתהילים, כתב ספרים רבים, היה ראש ישיבה, וכיוון שהזכרנו את הציונות, בסוף התקופה הוא כתב כרוז, כשהתעוררה התנועה הציונית, ואמר: "מצווה לשקול את השקל".
זבולון בוארון: בראייה היסטורית מדהימה אני אומר שאותם יהודים שהתייצבו לפני הקיסר וביקשו שלא לבטל את המנהל לשאת את השקל לבית המקדש עד השקל הציוני שרבי יצחק מאוחזיה מאחד אחדות אחת את כל הקהילה הזאת ואת כל עם ישראל.
זבולון בוארון: ממשיכים עם רבי נהוראי ג'רמון, שכתב את הספר "יתר הבז".
זבולון בוארון: רבי חי הכהן כתב פירושים מדהימים, הרבה מאוד ספרים - פירושים על האגדה, פירושים על התורה, ביניהם פירוש על רבנו בחיה על התורה, והפירוש הזה ראה אור במהדורה המדעית של רבי חיים דוד שבט שכתב פירוש על רבנו מחייה בתוספת ספרו של רבי חיים הכהן "תורת חיים".
זבולון בוארון: ישנו גם רבי מרדכי הכהן.
זבולון בוארון: רבותיי, כל הרבנים האלה, כל תלמידי החכמים האלה, שייכתבו ספריהם, יש רבים מהם שלא כתבו ספרים, רבים מהם שתורתם הייתה בעל פה ועסקו בקבלה מעשית, כמו רבי יהודה הלוי.
זבולון בוארון: כל אלה הם המשך לתורתו של רבנו שמעון לוי, מייסד הקהילה.
זבולון בוארון: מרבי שמעון לוי אני מגיע לאחרון שבענקים - רבי פריג'ה זוארץ, שהיה חבר בכנסת השניה, השלישית, הרביעית והחמישית.
זבולון בוארון: ארבע כנסות הוא היה חבר כנסת, כשמלבד היותו חבר כנסת היה גם רב קהילה וכתב הרבה מאוד ספרים, 8-9 ספרים, ביניהם הספר האחרון, שהייתה לי הזכות להיות העורך שלו, ספר בשם "הגיגים", בתוכו שילב הרב זוארץ (זצ"ל) את כל השירים שהוא כתב, ביניהם גם אירועים מעניינים מול ארונו של לוי אשכול, עליו השלום, בכנסת.
זבולון בוארון: יש הרבה מאוד שירים בשבחה של מורה, בשבחה של הקהילה, בין היתר מרבי שמעון דוד עד רבי פריג'ה זוארץ.
זבולון בוארון: בין היתר הוא כותב על רבי שמעון לוי שבא לטריפולי בשנת הש"ט - 1549.
זבולון בוארון: הוא כותב כך: "שנת הש"ט אור שמשך עלינו הופיע, בא סימן אתן במדבר שיטה ועץ שלג.
זבולון בוארון: את עצם פעולותיך אף לבנים יודיע, בלבבות נבערים הפרחת אמונה.
זבולון בוארון: מרחק גדולות ראית, חכם עדיף מנביא, זכותך תעמוד לנו, רבי שמעון לוי".
זבולון בוארון: במבוא לספר זה נכתבו מילים אלה לרב זוארץ, שהיה גם ממארגני העלייה, היה יד ימינו של ברוך דובדבני, היה חבר כנסת והיה מנהיג קהילה: "גבוה משכמך ומעלה מכל העם, הן תורה, הן חכמה, הן שירה והן שררה, אך מי שבא בקרבתך שעתו מאוד תנעם.
זבולון בוארון: חן מידות, חן ענווה וחן לשון זכה הלה.
זבולון בוארון: מופת הנך לרבים, לא יחרץ בך חיץ, כעמוד אש האר דרכנו, רבנו פריג'ה זוארץ.
זבולון בוארון: אשרי מכריך, ידידיך ותלמידיך אשר העמדת זה שני דורות, ילוו בכל עת הדרך, והודך מול עיניהם דמותך ובלבם אתה חרוט.
זבולון בוארון: את תורתך יעבירו והם הפריצו פרץ, נחת רבה ילווך, רבנו פריג'ה זוארץ".
זבולון בוארון: אני רוצה להפנות את החברים לשורות האחרונות שבחוברת הזאת שקיבלתם, איך מתאר רבי ברוך דובדבני, שאותו אנחנו צריכים להזכיר, את עלייתם של יהודי לוב והשתרשותם בארץ.
זבולון בוארון: תודה רבה.
קולט אביטל: אכן שעתנו נעמה מאוד.
קולט אביטל: ניתן אחר כך אפשרות להתייחס, יש לנו כמה דוברים.
קריאה: אבל לדברים של הדוברים, אי אפשר לשמוע ולא לדבר.
קריאה: בדיון בדרך כלל נותנים אפשרות להתייחס.
קולט אביטל: יש לנו עוד שלושה דוברים, אני מציעה שנעשה הפסקה קלה בין הרצף של הדוברים עכשיו ונשמע שתיים-שלוש הערות קצרות.
קולט אביטל: אני חושבת שזה נכון, ההערה הייתה במקומה.
קולט אביטל: בבקשה אדוני, רצית להתייחס?
עמוס סמיע: לי קוראים עמוס סמיע, אני מנהל מכון דביר לחקר מורשת ישראל.
עמוס סמיע: הדובר שהיה לפניי היה במרכז, כולל תלמידיו שבאו.
עמוס סמיע: לפחות אם הוא מדבר על רבי שמעון לוי שיאמר שיש לו מרכז בבאר שבע על שם רבי שמעון לוי.
זבולון בוארון: אני מתנצל.
עמוס סמיע: אם אתה מדבר על "לקט הקציר", צריך לדעת שהוא יצא דרכי ולא במקום אחר.
זבולון בוארון: בזכותו של עמוס יצא "לקט הקציר".
קולט אביטל: אדוני, סליחה, אם מדובר בנאום ארוך אני לא יכולה, יש לי סדר יום.
קולט אביטל: הערה זאת הערה, אבל נאום אני לא יכולה לקבל עכשיו, אני מאוד מתנצלת.
קולט אביטל: אם יישאר זמן בסוף אנחנו נשמח.
קריאה: לגבי העברית, אמרת שאם בארצות הברית היו נוהגים כמו שאנחנו נהגנו זה היה טוב.
קריאה: אנא, עשו חוק בכנסת שבארץ ישראל ידברו עברית, מפני שאנחנו שומעים עכשיו כל הזמן רק רוסית.
קריאה: זה קצת כואב לי.
קולט אביטל: אני רוצה לענות לך בשני דברים.
קולט אביטל: דבר ראשון, עברית היא השפה הרשמית במדינת ישראל לפי החוק.
קולט אביטל: החוק קיים.
קולט אביטל: דבר שני, אנחנו היום, בניגוד לעבר, נחשבים לארץ רב תרבותית ומדברים בה ומכבדים בה את כל השפות ואת כל המסורות.
קולט אביטל: כפי שאנחנו באנו לכבד אתכם היום כך אנחנו מכבדים גם עליות אחרות, עד שילמדו עברית.
קריאה: בסדר, מה שקורה שמלמדים את הילדים לדבר רוסית ואז יוצאים גם הילדים לא מדברים עברית.
קולט אביטל: תאמיני לי, מלמדים אותם גם עברית.
קולט אביטל: כולם בבתי ספר דוברים עברית.
קריאה: גם ערבית.
קולט אביטל: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לד"ר עירית אברמסקי, שהיא חוקרת ביד ושם, והיא תדבר על הדור השני והנצחת השואה.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: תודה רבה.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: כאשר כתבתי פנקס קהילות לוב לא ידעתי מה תהיה התגובה.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: לא תיארתי לעצמי שהתגובה תהיה כל כך גדולה בקרב יוצאי הקהילה.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: יוצאי הקהילה בעצם עזרו לי לכתוב את זה, הפנקס נכתב על סמך חומר מהרבה ראיונות שעשיתי עם בני קהילה, שנוכחים כאן ופשוט החזיקו את ידי, כי רוב החומר לגבי עיירות השדה בא מעדות בעל פה.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: היופי של פנקס לוב שהוא לא רק מדבר על הבירה, הוא לא רק הנרטיב המרכזי, זה לא רק בטריפולי ובליגזי, אלא יש כאן בעצם עדות, חיות ונוכחות גם לברצ'ה, לזליטה, לזוארה וכו'.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: כלומר, יש כאן נציגות של כל קהילת לוב, על הבירה ועל השוליים.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: אולי היה ידוע יותר על השואה אם הקהילה המרכזית בטריפולי הייתה מודעת למה שקורה בקרינייקה, כי מי שייצג את הקהילה היו המנהיגים בטריפולי הבירה ופחות ידעו לספר, גם לטובת הציבור בישראל, על הסבל של יהודי לוב בתקופת מלחמת העולם השניה.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: עבורי המחנה ג'דו, שנקרא לפעמים גטו ג'דו, לפעמים מחנה ריכוז ג'דו ולפעמים מחנה כפייה ג'דו, היה תגלית מוחלטת.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: אני דור שני דווקא לא מלוב אלא מליטה ואני חשבתי שדור שני זה תסביך פרטי שלי או של האשכנזים ונדהמתי לחלוטין לגלות שיש דור שני של יוצאי לוב.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: זאת אומרת, אנשים שההורים שלהם היו במחנה ריכוז בג'דו ובמחנה בברגן בלזן ובמחנה בפיטסבורג ובעוד מחנות שגיליתי לצורך כתיבת הפנקס והסבירו לי שהם נאבקו וגילו את כל הסיפור הזה פחות או יותר בשנות ה-90', אחרי שיצא הספר.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: זאת אומרת, המאמץ של בני דורי הושקע בעיקר בהשתלבות בארץ, להיות חלק מהמרקם החברתי הישראלי, ופתאום, ב-1995, הם מגלים שאבא שלהם ניצול שואה.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: זה חדש, זה היה כמו מכה בראש.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: אנחנו דיברנו באותה שפה כי גם אני דור שני.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: זאת אומרת, משהו שבכלל לא ידוע שצריך לשים אליו לב.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: במשפט אייכמן ב-1961,כאשר כל המדינה רעדה מסיפור השואה, יוצאי לוב לא זכו להשמיע את קולם.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: יוצאי לוב לא השמיעו את קולם במשפט אייכמן, זו הייתה טעות בעצם, והנושא נשכח עד שכתבו את הסיפור כ-30 שנה מאוחר יותר, ב-1995, וחבל.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: היום אנחנו מכינים נוער ביד ושם לנסוע למחנות בפולין ואתם יודעים שבני נוער היום פה זה מכל מיני מקומות, זה יוצאי עדות שונות, לא רק יוצאי פולין, רוסיה וליטה, אלא גם יוצאי מרוקו, יוון, לוב וכל מיני.
קריאה: וערבים.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: כאשר הנוער הזה, שמכינים אותו לקראת המסע לפולין, שומע פתאום שגם יהודי לוב היו בסיפור, שגם הם תוכננו ושגם היה אצלם סיפור ג'דו וברגן ברלזן וסידי אזז ומחנה בורבוג, ושיש דפי עד של יוצאי לוב, זה עושה רושם כביר.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: זה פשוט מתחיל את הסיפור מהתחלה.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: זו אחדות גורל העם היהודי, לרע במקרה זה, אבל אולי לעתיד טוב יותר.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: אני מציעה לכולכם להתוודע למוסג דפי עד של יוצאי לוב שיש ביד ושם.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: כל אלה שסבלו ונספו, ובג'דו נספו קרוב ל-600 יהודים, הם צריכים להתעד בדפי עד ביד ושם.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: מה שעוד עשתה יד ושם, ואני זכיתי להשתלב בפרוייקט, זה להנציח את הקהילות האלה שמופיעות בספר "פנקס קהילות" באבן.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: יש מוסד הנצחה, או יותר נכון אנדרטת הנצחה גדולה מאוד, שנקראת "בקעת קהילות", ושם, על אחד הקירות, מצוינים כל השמות של קהילות לוב באבן.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: כאשר הצטרכנו להנציח את זה, וכאשר בני נוער באים לסייר בבקעת הקהילות לפני שהם יוצאים לפולין, הרבה זמן הם מבלים מול הקיר הזה, כי השמות לא ידועים.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: טריפולי ואלגזה שמעו, אך איש לא שמע על ורדיה, על זליטן, אלה דברים שהם לומדים בפעם הראשונה כשהם עומדים מול הקיר הזה ביד ושם בבקעת הקהילות.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: אני חושבת שזה עושה את שלו ויש לזה משמעות וחשיבות בדיוק כמו להשתלבות ולאחדות העם היהודי וקהילת לוב מפני שמכל הקהילות האסלמיות קהילת לוב, בתקופת מלחמת העולם השניה, ממש הגיעה לסף שואה, ששום קהילה אחרת לא הגיעה לשם.
ד"ר עירית אברמסקי-בליי: יש מקום לתקן את מה שלא נעשה בתקופת משפט אייכמן.
קולט אביטל: אולי יש פה תשובה מעניינת לגברת שדיברה על העברית, שתראי גם מישהי ממוצא ליטאי שנקלטה בארץ ועוסקת בדבר מאוד יפה.
קולט אביטל: אני מבקשת להעביר את רשות הדיבור לאבי פדהצור.
אבי פדהצור: צוהריים טובים, אני מנהל המוזיאון.
אבי פדהצור: יש שתי שיטות בעולם איך בונים מוזיאון, השיטה האירופאית והשיטה האמריקאית.
אבי פדהצור: בשיטה האירופאית המוזיאון עומד ואתה הולך, בשיטה האמריקאית אתה עומד והמוזיאון בא אליך.
אבי פדהצור: אנחנו בחרנו בשיטה האירופאית מסיבה פשוטה - כשיש לך היסטוריה אין צורך בקונצים ובאלקטרוניקה, אתה מראה את האמת שלך ואם האמת שלך יפה אז היא יפה.
אבי פדהצור: אני החלטתי שזה הכיוון ולא התאכזבתי מעצמי וגם מאחרים שעשו איתי את הדבר הזה.
אבי פדהצור: המטרה של המוזיאון הזה היא פשוט לספר את הסיפור של הקהילה.
אבי פדהצור: אני, דרך אגב, בקטע הזה לא עושה מה שהקהילה רוצה אלא מה שהקהילה צריכה, כי אם הייתי עושה מה שהקהילה רוצה הייתי כנראה בונה בית כנסת, ולא הייתה לי כוונה כזו.
אבי פדהצור: יש מספיק בתי כנסת, לי הייתה כוונה לספר את הסיפור של הקהילה בכל הרזולוציה, גם האירופאית, גם המזרחית, גם המדברית, גם את העתיד, ודרך אגב, הקהילה לא נגמרת ב-48', זו אולי טעות של כמה אנשים כאן, צריך מאוד להיזהר לא להתחבר לנוסטלגיה יותר מדי כי גם מתחבר לזה ניוון שרירים.
אבי פדהצור: הנוסטלגיה יפה כשלעצמה, אבל מוזיאון זה מוזיאון חי ואני מציג כל הזמן פעילות וגם את דור ההמשך.
אבי פדהצור: גם לדור ההמשך יש מה להגיד, גם אותו צריך להציג, לא עוצרים ב-48'.
אבי פדהצור: אני אמרתי שאופי המוזיאון לא יהיה אנתרופולוגי, אין לי עניין שיהיה מוזיאון אנתרופולוגי, לשים את הקהילה תחת זכוכית מגדלת ולהגיד למישהו שפה היה משהו, אלא לספר את הסיפור מכל הוריאציות, כמו שאמרתי קודם, שזה יהיה משפחתי, שזה יהיה אישי, שזה יהיה מוזיאון נושם, אבל בעיקר שזה לא יהיה בכייני.
אבי פדהצור: אני לא רציתי מוזיאון בכייני - "שתו לי, אכלו לי, ריססו אותי", זה לא מענייני.
אבי פדהצור: לי היה חשוב להציג גאוות יחידה, ויש מה להציג בכל התחומים.
אבי פדהצור: זה חשוב גם לדור ההמשך לבוא ולהציג את האמת האמיתית, וזה מה שעשיתי.
אבי פדהצור: המוזיאון הזה הוא הציר המרכזי של בית המורשת, הוא בעצם הגדרה ציורית, הוא כוורת הדבש שאליה מושכים כולם.
אבי פדהצור: בנינו את המוזיאון בצורה מודולרית על פני 16 תחנות שישקפו את הקהילה בכל התחומים.
אבי פדהצור: לדוגמה, ההיסטוריה של הקהילה, חיי הקהילה, מנהיגים ופולקלור, מורשת רוחנית, דור ההמשך, עץ משפחות, התנועה הציונית, יזכור, עלייה, קליטה.
אבי פדהצור: כל ביתן מלווה בתמונות, באביזרים, במלל, בבגדים ובספרי תורה.
אבי פדהצור: חשוב גם שאין רפליקות אלא כל הציוד במוזיאון הוא אמיתי.
אבי פדהצור: עשינו עכשיו את "פנים מספרות", שבעצם זו כניסה למוזיאון, יש שם תמונות גדולות שכשאתה עובר על כולן על רקע המיצג ממול אתה בעצם אומר: "הגעתי לקהילת לוב".
אבי פדהצור: אני בכוונה לא שמתי על כל תמונה שם כי הסבתא שיש שם היא בעצם הסבתא של כולם.
אבי פדהצור: זה חשוב מאוד כדי שכל אדם ירגיש זהות עם התמונה ולא ירגיש שהתמונה היא של מישהו אישי.
אבי פדהצור: השבוע סיימנו את מנהיגות נשים, כשהדגש על המנהיגות שבאישה הלובית בכלל, גם בתמונות וגם באביזרים.
אבי פדהצור: הציונות, כמובן, בוצעה, החינוך.
אבי פדהצור: אמנות מודרנית - יש לנו זיקה לנושא איטליה וגם במוזיאון הזה היה חשוב לנו להציג גם אמנות מודרנית, יש לנו פינה חמה להרצל קדני.
אבי פדהצור: כל זה מדוע?
אבי פדהצור: אני פותח פה סוגריים - חשוב היה לי להציג שגם בקהילה הזאת יש אומנים מודרניים, אוונגרדיים, מובילי דברים באירופה, כי זה חשוב להיות כמודל לחיקוי גם לאחרים.
אבי פדהצור: סיימנו את המורשת הרוחנית, השוק המרכזי והמראה הכללי של המוסד.
אבי פדהצור: המשימות לעתיד: אנחנו מתחילים השבוע באולם תערוכות מתחלפות, אולם כינוסים ואולם הסרטה והדרכה.
אבי פדהצור: זה אולם גדול מאד ומעניין, כשבעצם אני מתכנן שפעמיים בשנה משפחות יספרו את סיפורן עם תמונות, מלל ואביזרים, כי זה חשוב גם לדור ההמשך.
אבי פדהצור: כשאתה בונה מוזיאון ודור ההמשך לא מגיע, בעצם אתה מפספס אתה עיקר.
אבי פדהצור: לשמחתי הגירוי של דור ההמשך הוא כזה שאני פשוט צריך לגרש אותם החוצה.
אבי פדהצור: אנחנו בונים השנה גם פינת ילדים, מאוד מעניין איך ילד רואה את הקהילה מהצד שלו.
אבי פדהצור: אולי אומר מילה אחת על נושא תקציב - התחלנו לפני שלוש שנים בתקציבים של 12-15 אלף שקל, זה היה התקציב השנתי וזה היה דל מאוד.
אבי פדהצור: לשמחתי השנה, בעקבות מאבקים מול המדינה ובעקבות תרומות מחוץ לארץ, הצלחנו לסיים את השנה עם 280 אלף שקל, כשהתכנון לשנת 2004, יחד עם משרד החינוך והתרבות, אני רוצה לעמוד על 400 אלף שקל.
אבי פדהצור: זה בכל זאת יום חגיגי, אני רוצה לומר תודה למשרד החינוך, נעשתה פה עבודה ואחרי שיחתי הובנה החשיבות של הסיפור.
אבי פדהצור: אני רוצה להודות לבטי דהן ולוולטר ארביב מקנדה שמטפל בקונטקסט אירופה ובקונטקסט ארצות הברית.
אבי פדהצור: גמר הפרוייקט שלי זה 2007, עד נכון לרגע זה כל המשימות בוצעות.
אבי פדהצור: תודה רבה.
קולט אביטל: למרות שאני לא מקהילת יוצאי לוב ואני לא מרשה לעצמי לדבר בשמכם, בתור אדם צנוע שעשה קצת במוזיאונים בכובע אחר אני רוצה להגיד שהגישה שלך באמת מאוד נכונה ותודה רבה על התחשיב הזה.
קולט אביטל: נשמע את ד"ר יצחק בן גד.
ד"ר יצחק בן גד: תנאי לכל הצלחה הוא האמונה.
ד"ר יצחק בן גד: כאשר מדובר באמונה, כנראה שמתוך עשרת הקבים שנפלו לעולם קיבלו יהודי לוב תשעה וגם בעשירי התעקשו לקבל את חלקם.
ד"ר יצחק בן גד: כמה נעימים דבריו של רבי יהודה הלוי שאמר: "לבי במזרח ואנוכי בסוף מערב".
ד"ר יצחק בן גד: יהודי לוב היו במערב, לבם היה בארץ ישראל.
ד"ר יצחק בן גד: הם היו במערב אבל הלב, החלק היפה, הרוחני, היה בארץ ישראל.
ד"ר יצחק בן גד: "אז איך אטעמה שאוכל ואיך יערב" - זה כל כך מתאים ליהודי לוב.
ד"ר יצחק בן גד: "ציון אל תשאלי לשלום אסיריך, דורשי שלומך ממך ועד אליך", אומר יהודה הלוי.
ד"ר יצחק בן גד: יהודי לוב היו אסירים של ארץ ישראל, חלמו עליה, לחמו למענה, התפללו לשלומה ומצוידים באמונה זו הם עלו לארץ ישראל.
ד"ר יצחק בן גד: אני עדיין זוכר את דבריו של אבי המנוח ביגדו, כשבאנו לארץ ישראל ואמרו לו: "ביגדו, תראה, אין לחם, אין זה, אין זה", הוא אמר: "תפסיקו, ששש... תפסיקו להתלונן, מה אתם מתלוננים?
ד"ר יצחק בן גד: הלוא ארץ ישראל נקנית בייסורים, נכון?
ד"ר יצחק בן גד: מה אתם מדברים על הצד הפיזי?
ד"ר יצחק בן גד: אנחנו מדברים על הצד הרוחני שלכם.
ד"ר יצחק בן גד: הגעתם לארץ ישראל, חלום הדורות התגשם, אז מה אתם מתלוננים שאין זה ואין זה?
ד"ר יצחק בן גד: זה בכלל לא חשוב".
ד"ר יצחק בן גד: יהודי לוב באו לארץ, נערינו וזקנינו באו לכאן.
ד"ר יצחק בן גד: מי שלא ראה את שמחתם של יהודי לוב באותם ימים, ב-48', לא ראה שמחה מימיו.
ד"ר יצחק בן גד: אני אומר לכם כחוקר יהדות, כחוקר המזרח התיכון, כחוקר הסכסוך הישראלי-ערבי, אני לפעמים נדהם מהאויבים שלנו, במיוחד אחינו הפלסטינים, שאומרים בסעיף 20 לאמנה הפלסטינית "היהודים הם לא עם".
ד"ר יצחק בן גד: היהודים הם לא עם?
ד"ר יצחק בן גד: לכם יש בכלל מושג מי אנחנו?
ד"ר יצחק בן גד: אז במקרה הרע זו סתם טיפשות, כי הם פשוט לא מכירים את ההיסטוריה של העם הזה, ובמקרה היותר רע הם יודעים אבל מתעלמים מהמציאות ומההיסטוריה.
ד"ר יצחק בן גד: אני רוצה לומר לכם שבספרי זה שעוסק בסכסוך הישראלי, "3,000 שאלות ותשובות על הסכסוך", אני מוכיח שאילו יהודי לוב, שהיו 38,000 או משהו קרוב לזה, היו מקבלים את חלקם בטריטוריה של לוב על פי מספרם היה מגיע להם שטח יותר מאשר כל המדינה הזאת, כולל יהודה, שומרון, חבל עזה והגולן.
ד"ר יצחק בן גד: יש לי שכן יהודי יקר ברחוב בן יהודה בנתניה, קוראים לו זקי ארביב.
ד"ר יצחק בן גד: בשנת 36' הוא היה שוער של מכבי תל-אביב בכדורגל.
ד"ר יצחק בן גד: היום הוא בן 90, אז הוא היה בחור צעיר, ומכבי תל-אביב שיחקה נגד קבוצה ערבית, אז הוא מספר לי שבדקה ה-80 התוצאה הייתה 1-0 לטובת מכבי והנה השופט פחד כנראה וב"עוונטה" נתן להם פנדל.
ד"ר יצחק בן גד: אז כששמו את הכדור ובאו לבעוט בא ערבי ואמר: "תשמע, אם אתה תעצור את הכדור אני הורג אותך".
ד"ר יצחק בן גד: היה גיבורם היהודי של יהודי לוב בשם מוני גבאי, בא לאוזן השניה שלו ואמר לו: "תשמע, אם אתה תיתן לו לעבור אני הורג אותך".
ד"ר יצחק בן גד: אומר זקי: "מה אני אעשה?
ד"ר יצחק בן גד: זה הורג אותי מפה, זה משם", אבל ידעתי שמוני יותר חזק.
ד"ר יצחק בן גד: הוא אומר: "אני עצרתי את הכדור ולא יודע מה קרה, אחרי שעה אומר לי מוני: 'זה שהטריד אותך, הוא כבר מת'".
ד"ר יצחק בן גד: יהודים באו לארץ הזאת מתוך אהבה, מתוך אמונה, עבר קול קורא אז: "קומו ונעלה ציון", באו ועלו, ואני זוכר איך השתלבו פה בתחום הכלכלי, המורכב ביותר, כמו מכובדנו יצחק תשובה.
ד"ר יצחק בן גד: בתחום הדיפלומטי יושב כאן אתנו אשר נעים, שהיה שגריר בפינלנד ובקוריאה.
ד"ר יצחק בן גד: בתחום הצבאי יוסף סמיע, אלוף פיקוד דרום.
ד"ר יצחק בן גד: הרשימה מכובדת.
קריאה: אלוף חגי שלום.
ד"ר יצחק בן גד: כמובן.
ד"ר יצחק בן גד: גברתי היו"ר, פעם שאל מרצה את הקהל כמה זמן יש לו, אמרו לו: "דבר כמה שאתה רוצה, אנחנו תוך דקה הולכים".
ד"ר יצחק בן גד: תודה רבה לכם.
קולט אביטל: רציתי להוסיף להערה המבודחת של ד"ר בן גד בדיחה מהפולקלור של משרד החוץ: אשר נעים היה בוושינגטון כשאני היית בניו-יורק והאגדה שהיו מספרים הייתה שכשאשר בניו-יורק נעים בוושינגטון.
קולט אביטל: נשמע את ח"כ גילה גמליאל, שהצטרפה אלינו.
קריאה: שהיא גם לובית.
קולט אביטל: אני הבנתי שתימניה.
גילה גמליאל: חצי-חצי.
גילה גמליאל: אני רוצה לברך את כל באי הבית.
גילה גמליאל: למי שלא יודע, אמא שלי יוצאת לוב.
גילה גמליאל: כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה כינסתי היום ישיבה בבוקר בנושא של האם והאישה העבריה מלוב, שמי כמוני מכירה אותה טוב.
גילה גמליאל: אני רוצה לומר שבהיבט הזה, בעקבות ביקור שקיימתי לפני שבוע וחצי במוזיאון באור יהודה לטקס הסרת הלוט לביתן של האם והאישה העבריה, אני התרגשתי באופן אישי וכן אני רוצה לומר שגיליתי עולם ומלואו לגבי האם והאישה העבריה בפן שלא הכרתי.
גילה גמליאל: אני קודם כל ממליצה למי שלא היה לבקר במקום, אני חושבת שלחלקכם זו גם תהיה נוסטלגיה מאוד מרגשת.
גילה גמליאל: אני מברכת את קולט אביטל על עצם הכינוס היום פה בוועדת העלייה והקליטה, כולנו יודעים שיהדות לוב, וגם הרבה מיהדות המזרח, פחות קיבלו ביטוי גם כאן בכנסת ישראל, בהיבט של להציף את התרבות הנפלאה והמבורכת.
גילה גמליאל: אני אישית בת תערובת פה בארץ ולכן פחות מעורה לגבי השורשים ושמחתי לשמוע את הדברים על המחקרים האדירים.