GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פרופ' יעקב כץ: כן, יש דיון על זה.
איתן שקלי: זה מחר.
פרופ' יעקב כץ: אני אדבר איתך אחרי זה ואסביר.
מרינה סולודקין: אתה לא יכול להסביר, יש לי תלונות קשות מאוד, אי אפשר להסביר מה שאתם עשיתם בנושא של הרכב הדמוגרפיה של העלייה מברית המועצות, אי אפשר להסביר את זה במושגים של ציונות.
יוסי שריד: זה דווקא מעניין.
מרינה סולודקין: מחר, בישיבה.
קולט אביטל: אני מבינה שיש לנו לפחות נציג אחד של הוועד היהודי האמריקאי.
אדוארד רטיג: כן.
אדוארד רטיג: קודם כל, אנחנו מודים על הכבוד, על כך שהוזמנו לישיבה הזאת.
אדוארד רטיג: אני המשנה למנהל המשרד ואחראי על היוזמות שלנו בתחום החינוך.
אדוארד רטיג: לוועד היהודי האמריקני היסטוריה של עבודה ושיתוף פעולה יחד עם משרד החינוך.
אדוארד רטיג: כפי שהוזכר, כבר בשנות ה-90' הפעלנו רב-שנתיות, אשר בהן הובאו לארצות הברית משלחות במנהיגותו של דב אייזן ושל צמרת המשרד על מנת לעבור סמינר מרוכז על הקהילה היהודית.
אדוארד רטיג: במשך 5 שנים הפעלנו תוכניות במסגרת של מלח"י - מנהלת חינוך ירושלים, ומסגרת דומות, כאשר הבאנו מנהלים וסגני מנהלים לסמינרים דומים.
אדוארד רטיג: בשנים האחרונות אנחנו עובדים עם משרד החינוך ועם הסוכנות היהודית על השתלמויות עבור מחנכים אשר מתקיימות בשותפות עם מכללת אורנים בצפון, ישיבת אוהלי ציון בדרום ובמכללת לוינסקי בתל-אביב.
אדוארד רטיג: יחד עם משרד החינוך הכנו ערכת לימוד על יהדות ארצות הברית המופצת בכ-600 עותקים.
דב אייזן: תגיד שזה האגף כדי שלא יחשבו שזו המזכירות הפדגוגית.
איתן שקלי: 600 עותקים?
אדוארד רטיג: הוא מופץ בערך ב-600 עותקים בבתי ספר, בתנועות נוער, במרכזי הדרכה של צה"ל ובמכללות להכשרת מורים.
אדוארד רטיג: אנו עובדים בצורה מאוד קרובה עם אנשי משרד החינוך בכל הפרוייקטים האלה ובנוסף אנחנו עוסקים בפעילות ענפה של הדרכה על יהדות ארצות הברית עבור פורומים שונים מחוץ למסגרת של משרד החינוך, כולל עריכת ימי עיון לקבוצות מגוונות, כגון אותה קבוצה של חברי כנסת שישבו עמנו לפני שנה וח"כ שלגי ביניהם, אנשי משרד ראש הממשלה, אנשי מרכז המפד"ל ועד לקבוצות של תיכוניסטים מצטיינים במסגרת עמיתי ברונפמן שעמדו לצאת לחוץ לארץ, עד לרמה של הופעה עם לומדות, אף בפני כיתות לימוד ברחבי הארץ.
אדוארד רטיג: מחוץ למשרד החינוך ספינת הדגל של הפעילות החינוכית שלנו היא עבודה שאנו עושים עם המכללה לביטחון לאומי בשותפות עם הסוכנות היהודית.
אדוארד רטיג: שם אנחנו מעבירים הרצאות וימי עיון ולקראת סוף השנה, בשיתוף עם הסוכנות, סמינר בארצות הברית, לאותם סגני אלופים ואלופי משנה שעוברים את ההכשרה ומקבלים תואר שני בביטחון לאומי.
אדוארד רטיג: אדלג קדימה כדי להסביר למה זה קשור ולמה זה חשוב, כי הניסיון שלנו עם אותה קבוצה, שהיא באמת אליטה של מערכת הביטחון, שבעצם התודעה הראשונית שלהם על יהדות ארצות הברית, ובכלל על העם היהודי היושב מחוץ למדינה, נקנית באותה כוס.
אדוארד רטיג: לנו זה נראה דבר מאוד חמור וזה משקף משהו במערכת החינוך בדורי דורות, שבעצם אנחנו מגיעים למצב כזה שאדם יכול להגיע לדרגה של סגן אלוף ואלוף משנה והניסיון הראשון שלו הוא במסגרת אותו תואר שני.
אדוארד רטיג: אילו הייתי נדרש להסביר במעט מילים את החשיבות העליונה שאנו רואים בכך היום הייתי מציע את המספר שש שביעיות.
אדוארד רטיג: ב-15 השנים האחרונות העם היהודי עבר שינוי דמוגרפי חסר תקדים, נדמה כי בכל שנות פיזורינו, אולי להוציא את השנים האפלות של השואה, לא ידענו שינוי כה מהיר וכה משמעותי.
אדוארד רטיג: כתוצאה מתהליכים מאוד מהירים של תנודת אוכלוסיות יהודיות שונות לצד התבוללות חסרת תקדים בארצות הגולה אנו מוצאים את עצמנו בעולם יהודי מרוכז מבחינת פיזור אוכלוסין ברמה גבוהה ביותר.
אדוארד רטיג: כיום שש שביעיות של העם היהודי, למעלה מ-85%, חיים רק בשתי מדינות.
אדוארד רטיג: שש שביעיות של היהודים החיים היום הינם או אמריקאים או ישראלים.
אדוארד רטיג: כשלוש שביעיות חיים באמריקה, כשלוש שביעיות בישראל וכשביעית בכל יתר מדינות העולם.
אדוארד רטיג: למציאות זו השלכות רבות.
קולט אביטל: מה התקציב השנתי שלכם פה בארץ לפעילות מהסוג הזה?
אדוארד רטיג: זה עולה ויורד לפי התוכניות אבל זה נע בין 50 אלף דולר לשנה לבין 150 אלף בשנה עם הכל ביחד.
קולט אביטל: אני רוצה להוסיף קוריוז - בשנות ה-70' וה-80' הייתה לכם תוכנית להביא פוליטיקאים צעירים מבטיחים מארצות הברית ואני הייתי בוועדה שבחרה ובמשלחת הראשונה הייתה הגברת לימור לבנת.
אדוארד רטיג: הנקודה עבורנו היא שבמידה רבה היכולת של עם ישראל לנווט את האתגרים של המאה ה-21 תיקבע במידת היכולת של היהודים בארץ והיהודים באמריקה להבין ולהידבר אחד עם השני, לכן האתגר הגדול הוא לא רק הידברות עם יהודי העולם אלא לימוד והוראה בארץ על יהדות ארצות הברית.
אדוארד רטיג: על האתגר הזה אנחנו עובדים ביחד עם האגף שנים רבות וביחד עם הסוכנות היהודית.
אדוארד רטיג: אנחנו רוצים להגיד שמבחינתנו אנחנו גוף אמריקני יהודי ולא יהיה זה ראוי, וזה לא מה שאנחנו באים לעשות, להגיד למשרד החינוך איך להתארגן לקראת האתגרים שלו, אבל אני כן רוצה, כמי שעובד בשטח, להגיד שבכל מצב אנחנו צריכים כתובת.
אדוארד רטיג: אני אדבר בגילוי לב, הדבר שמדאיג אותנו הוא שאם הנושא הזה יגיע לשולחנו של פקיד זוטר ויהיה הנושא השלישי או החמישי שבסדר יומו הוא ילך לאיבוד.
אדוארד רטיג: אם הנושא הזה יתארגן בצורה כזאת שהוא מגיע לאדם שיכול לקדם אותו, כמו שהיה, אז המצב יהיה אחר לגמרי.
אדוארד רטיג: הנושא עבורנו הוא כתובת.
אדוארד רטיג: זו גם הזדמנות עבורי, גם אישית וגם ארגונית, להביע הערכה לצוות של האגף שאיתם עבדנו, למר אייזן ולריקי יונה, שאיתם עבדנו שנים כה רבות.
12961: ארגון איחוד הקהילות היהודיות ממקד את הפעילות שלו בישראל במקום הראשון באג'נדה של הארגון מתוך מחשבה שזו הדרך הטובה והחשובה ביותר כדי לשמר את היהדות בארצות הברית עצמה.
12961: לצורך זה ניתנות מספר רב של פעילויות, הגדולה בהן הייתה כמובן הכינוס הגדול, העצרת הכללית של האיחוד, שהתקיימה בירושלים לפני כ-6 שבועות והייתה הגדולה בהיסטוריה של המפגשים האלה, היו פה למעלה מ-4,000 נציגים של יהדות ארצות הברית וקנדה בנוסף על כ-2,000-3,000 ישראלים שחברו אליהם.
12961: זה היה מפגש חשוב ביותר אבל זה רק שיא, באופן שוטף אנחנו מקיימים משלחות רבות בסדרי גודל של בין 60 ל-70 איש, כאשר כ-4,000 איש מגיעים מדי שנה לישראל ומייצגים את החלק הפעיל בקהילות ובפדרציות היהודיות בארצות הברית, אנחנו מקיימים מפגשים מצומצמים ביותר בין נציגות של הקהילות היהודיות לבין הקבוצות המקבילות להן בישראל, אנחנו משגרים מרצים מישראל לארצות הברית, כאשר כל הזמן עומד לנגד עינינו הקשר הכל כך חשוב בין ישראל לבין היהדות בצפון אמריקה.
12961: זו הפעילות הישירה שלנו.
12961: באופן עקיף, אבל בהחלט לא זניח, ה-UJC הוא שותף מלא ומשמעותי מאוד לפעילות הסוכנות מבחינה כספית, בסדר גודל של כ-150 מיליון דולר בשנה.
12961: באופן פעיל חברים מתוך הארגון שלנו שותפים למוסדות הסוכנות, לתוכנית העבודה של הסוכנות וממילא גם לפעולות שהסוכנות מבצעת בתחום החיוני הזה.
12961: אנו סבורים שכל אפשרות של חינוך הדור הצעיר פה בארץ להיכרות עם היהדות בארצות הברית היא חשובה, במסגרת זו, תוך כדי ה-GA יתקיימו גם שיעורי מחנך ולימוד מיוחד בבתי ספר על יהדות ארצות הברית.
12961: אנחנו רוצים ומקווים שהמאמצים בתחום הזה יימשכו.
12961: כלומר, לא רק קבוצות מיוחדות אלא גם כלל האוכלוסייה.
12961: בעניין הזה העמדה שלנו, ככל שהיא חשובה, היא שצריך לשמר מסגרת בתוך משרד החינוך שתוכל לטפח את הנושא הזה ולשמר אותו.
12961: אני לא נכנס לכל השינויים הארגוניים עליהם שמעתי אבל אני מאוד מקווה, וגם הבענו את דעתנו בכתב, שהמשרד הזה ימשיך בשמירתו על קו הפעילות ועל תוכן הפעילות בנושא הזה מפני שאם זה לא ייעשה הקשר הכל כך חיוני הזה ילך וייפרם וילך וייחלש.
12961: תודה.
סימונה קדמי: שמי סימונה קדמי, אני מייצגת את הקונגרס היהודי העולמי בישראל.
סימונה קדמי: הקונגרס היהודי העולמי הוא ארגון גג שמייצג את כל הקהילות היהודיות בעולם.
סימונה קדמי: כאן בארץ המשרד בארץ מנסה לאורך כל השנים להביא את דבר התפוצות ומה שקורה בעולם היהודי לידיעת הציבור בארץ.
סימונה קדמי: המשימה הזו לא קלה, יש קושי רב להרחיב את הידע, את המודעות ואת ההתעניינות של הציבור בארץ בנושא של העם היהודי בתפוצות, חיי הקהילות וכד', וגם דרך התקשורת הדבר הזה מאוד מאוד קשה.
סימונה קדמי: לכן, לפני קרוב לעשר שנים, כשנוצר קשר ישיר בינינו לבין מר דב אייזן, ראיתי את זה כברכה גדולה מאוד, מה שמר רטיג תיאר ככתובת.
סימונה קדמי: מצאתי שני אנשים - דב אייזן וריקי יונה - ממשרד החינוך, שני משוגעים לדבר שרואים בזה אידיאולוגיה, משימה קדושה, להביא להידוק הקשר והמודעות בין הדור הצעיר בארץ לגבי השותפים שלו בתפוצות ועל המצב הנוכחי, בו יש עלייה באנטישמיות וגורל הקהילות שעומדות בחזית היום על רקע הסכסוך כאן רק מדגיש עד כמה באמת יש גורל משותף ומחויבות הדדית בין העם היהודי בתפוצות לבין העם בישראל.
סימונה קדמי: זו הייתה ברכה גדולה לפני קרוב לעשר שנים שנוצר קשר שוטף עם דב אייזן וריקי יונה במשרד החינוך, היה פעם המנהל לחינוך ערכי לפני שהיה האגף, ובאמצעות האנשים האלו לפי עדות שאני יכולה באופן אישי לספר עליה, במשך שנים נערכו ימי עיון וכינוסים לכל דרגות מערכת החינוך, ממנהלי בתי ספר, מפקחים, מורים, רכזים וכד', שבהם אני יכולתי באמצעות משרד החינוך להעביר את המידע הרב שאנחנו פרסמנו לידיעת ציבור המחנכים ושבאמצעותם זה יגיע לדור הצעיר במדינת ישראל.
סימונה קדמי: אם מדובר על ספר קהילות שאנחנו פרסמנו בעברית, ספר הקהילות היהודיות בעולם, עיתון בתפוצות שאני עורכת באופן אישי שמביא ידיעות מהעולם היהודי לקורא הישראלי עם טבלאות דמוגרפיות שאנחנו הפקנו, החומרים האלו במשך למעלה מ-6-7 שנים מגיעים לעשרות אלפי אנשים בארץ, למחנכים, לתלמידים ולבתי הספר, באמצעות הפעילות הזאת של האגף לקשרי חינוך.
סימונה קדמי: אנחנו מאוד היינו שמחים שיימשך שיתוף הפעולה עם משרד החינוך בנושא הזה ועם האגף הזה, בייחוד עם האנשים שמבחינתי היו בשבילי כתובת מסורה ביותר להפצת החומר הזה ולהעלאת המודעות פה בארץ לגבי העם היהודי בתפוצות.
דב אייזן: עכשיו, כשקיבלתי את המכתב שאני לא מייצג את המשרד, אני אפתח בדברים כמייצג את האזרח ואני מרשה לעצמי לומר דברים כאזרח.
דב אייזן: אני עובד במשרד החינוך והתרבות שלושים שנה, אני נחשב לעובד מצטיין של המשרד, יש לי על זה תעודות וקבלות.
דב אייזן: לפני 15 שנה ניהלתי את האגף להכשרת מורים במדינת ישראל, יש לי ידידות רבה מאוד עם האנשים, יש לי מכתבי הערכה שאת חלקם השר לשעבר שריד הכיר, ואני פניתי לשר החינוך לשעבר פרופ' אמנון רובינשטיין כעבור 15 שנה שעבדתי במערכת ובישיבה איתו ועם המנכ"ל שמשון שושני אמרתי: "רבותיי, מתוך שאני מכיר את המערכת יש לנו בעיה בנושא של העם היהודי, ישראל והתפוצות.
דב אייזן: אם מדינת ישראל היא מדינת העם היהודי היא חייבת לראות את עצמה כרואה את המערכת בראייה מקיפה ועם זה אפשר להתמודד בקשיים רבים אם תהיה יחידה שתעסוק בזה וזה יהיה עיקר עיסוקה" וביקשתי מהם, אחרי 15 שנה, עם כל הקבלות שיש לי, והיה לי מעמד מצוין במשרד, אמרתי להם: "אני לוקח על עצמי את השליחות הזאת".
דב אייזן: ועזבתי מערכת מפוארת בהערצה, כשאני אהבתי את העבודה ואהבו אותי, יצאתי לשליחות.
דב אייזן: השר לשעבר רובינשטיין ומר שושני הלכו לנציבות ואמרו: "אנחנו מעונינים", בנושא שייקרא קשרי חינוך ישראל-תפוצות.
דב אייזן: כך יזמתי את התפקיד והתחלתי לעבוד בו לבד, בקצה שולחן במערכת, ולאט לאט הצלחתי ליצור את הקשרים, ההתחלה הייתה עם הוועד היהודי אמריקאי.
דב אייזן: רציתי להכניס את זה למודעות.
דב אייזן: את מי זה מעניין?
דב אייזן: אומרים: "טוב, היית בדימונה?
דב אייזן: היית בקריית שמונה?
דב אייזן: מה אתה מספר לנו סיפורים על שיקגו, על קופנהגן?
דב אייזן: על מה אתה מדבר איתנו?
דב אייזן: " אמרתי שאנחנו בעם היהודי לא יכולים לחכות לפתרונות ליניאריים - אז תפתור את הבעיות של דימונה, תתחיל לפתור את הבעיות של יהודים במקום אחר.
דב אייזן: ולאט לאט, יחד עם חברים במסגרות שונות, התחלנו לעניין אנשים בתוך המערכת.
דב אייזן: התפיסה שלי הייתה לפתח את הרעיון בקבוצת עילית קטנה.
דב אייזן: לא להגיד "יש לי רעיון ואני צריך אגף ומנגנון" וכל הדברים האלו.
דב אייזן: קבוצה קטנה, "תן לנו להגביר את המודעות בתוך המערכת".
דב אייזן: בהתחלה לקחנו אנשים בכירים מיחידות שונות של המשרד כדי ללכת לכיוון שיהיה לנו רפרנטים באגפים השונים של המשרד, ילמדו על הנושא ויראו גם את הקהילות, כי כל אחד סוחב אתו את הדעות הקדומות שלו.
דב אייזן: חברנו עם הוועד היהודי האמריקאי, הצלחנו להוציא 4 קבוצות במערכת, שזה דבר מדהים.
דב אייזן: אנשים ביחידות השונות של המשרד, מהמחוזות, מהכשרת מורים.
דב אייזן: רצינו להראות גם מה מדינת ישראל עושה בשביל התפוצות כי זה צריך להיות הדדי ואז התארחנו אצל ח"כ קולט אביטל שהייתה אז הקונסול הכללי בניו-יורק.
דב אייזן: זה עשה לאנשים סוויץ' במוח, הם השתנו.
דב אייזן: אנשים חזרו הביתה ואמרו: "אתה יודע מה, דב?
דב אייזן: באמת לא חשבנו.
דב אייזן: כולם רדופים ביום-יום, לא חשבנו.
דב אייזן: אנחנו איתך".
דב אייזן: והתחלנו לאט לאט להכניס לתוך המערכת את הנושא, כיחידה קטנה.
דב אייזן: נקראתי "הממונה לקשרי חינוך ישראל-תפוצות", ישבתי לבד על שולחן קטנטן, זה מה שהיה.
דב אייזן: לימים הגיע השר לשעבר לוי, אמר: "אני רוצה להקים אגף לחינוך יהודי בתפוצות", שכר את שירותיו של מי שהיום הוא סמנכ"ל של המשרד למשאבים, דן אבוקסיס, ואמר לו: "תכין לי תוכנית שזה יהיה אגף לחינוך יהודי בתפוצות".
דב אייזן: הם שכרו חברה, שילמו הון עתק ובאו לנציבות עם מבנה שאומר: "אנחנו הולכים להקים אגף לחינוך יהודי בתפוצות עם 50 משרות", ויש חלוקה לארצות ולחלקים וכו', והנציבות אישרה את זה.
דב אייזן: יצאו במכרז שנקרא "האגף לחינוך יהודי בתפוצות".
דב אייזן: הלכתי למכרז הזה, למרות שהיה מועמד של השר לשעבר לוי, מועמד שהוא רצה, ובאותו זמן התחלף השלטון והשר לשעבר שריד הגיע לשלטון, אני חושב שהייתי מהראשונים שהוא בירך על התפקיד, ובזמנו נבחרתי, זכיתי במכרז והלכתי לאגף.
דב אייזן: כיוון שאתם חברי כנסת ודאי ידוע לכם שכשהוציאו את המכרז כתבו שחובה לדעת צרפתית.
דב אייזן: אני התקוממתי על הדבר הזה כי אני יודע אידיש ומי שהיה מועמד לא ידע אידיש.
יוסי שריד: היה מכרז כפול.
דב אייזן: את זה לך מותר לומר.
איתן שקלי: איך בכל זאת אתה קיבלת את התפקיד?
דב אייזן: קיבלתי את התפקיד.
איתן שקלי: פתאום למדת צרפתית בין לילה?
דב אייזן: לא, הם שינו את המכרז.
יוסי שריד: אני לא הסכמתי שיהיה כתוב צרפתית.
דב אייזן: שינו את המכרז, היו עליי המלצות שהגיעו לשר לשעבר שריד ולמנכ"לית שלומית עמיחי שדיברו בשבחי וקיבלתי את התפקיד.
דב אייזן: זמן מה אחרי שקיבלתי את התפקיד ביקשתי לשנות את השם כי הסוכנות נכנסה לאקסטזה: "זה תפקיד שלנו חינוך יהודי בתפוצות, למה אתם מתעסקים בזה?
דב אייזן: " וניסו להרגיע אותה.
דב אייזן: אני ביקשתי לשנות לנציבות את השם, אני לא רוצה להיות "חינוך יהודי בתפוצות", אני מעוניין בקשרי חינוך ישראל-תפוצות, ושינו את השם.
איתן שקלי: מה קרה עם 50 המשרות?
איתן שקלי: כמה יש היום?
דב אייזן: כלום, שניים, אנחנו שני אנשים.
דב אייזן: עזוב, זה סיפור אחר.
דב אייזן: שתי משרות, שני אנשים.
דב אייזן: ואני שיניתי את השם בנציבות!
דב אייזן: זה השם.
קולט אביטל: כמה אנשים עובדים במזכירות הפדגוגית היום?
פרופ' יעקב כץ: בסך הכל עשרות רבות.
איתן שקלי: וכמה מהם יעסקו בנושא הזה?
איתן שקלי: שניים?
פרופ' יעקב כץ: לא.
איתן שקלי: יותר?
פרופ' יעקב כץ: זה איגום משאבים.
איתן שקלי: יהיו הרבה שיעסקו גם בזה?
איתן שקלי: גם אתה אישית?
פרופ' יעקב כץ: אני אישית.
פרופ' יעקב כץ: אני הייתי שליח בקהילות ישראל בתפוצות, אני מכיר את התפוצות, עבדתי ליד בית ספר בתפוצות.
פרופ' יעקב כץ: יש לי את הכישורים גם בלי המכרז.
איתן שקלי: השאלה היא אם הכתובת של נחמן שי או של הקונגרס היהודי העולמי או של הוועד היהודי אמריקאי זה יהיה אתה.
איתן שקלי: יפנו אליך?
פרופ' יעקב כץ: אליי.
יוסי שריד: יש עכשיו פרסומת ברדיו ששואלים אדם: "איפה אתה עובד?" הוא אומר: "אני כבר עבדתי מספיק, עכשיו עובדים בשבילי", אז שואלים אותו: "כמה אנשים עובדים בשבילך?
יוסי שריד: " הוא אומר: "כמה אנשים יש בבנק?
יוסי שריד: "
דב אייזן: אז הם יצרו את האגף בשנת 99' ונבחרתי אני, הייתי לבד וצירפתי אליי עוד עובד אחד בשנת 2000.
דב אייזן: אני מדבר כל הזמן על כך שיש לרשת את הנושא בתוך המערכת, מחוצה לו ובארגונים שונים.
דב אייזן: בשנת 2002 יצאנו בכנס מנהלים ארצי והזמנו אליו מנהלי בתי ספר יסודי ועל יסודי ונציגים שעוסקים בנושא הזה.
דב אייזן: לכנס הזה הזמנו את השרה ואת המנכ"לית.
דב אייזן: השרה הייתה אמורה להגיע, בגלל מחויבות אחרת היא ברגע האחרון לא באה אבל שלחה את דבריה.
דב אייזן: אני רוצה לקרוא לכם את הדברים.
דב אייזן: במאמר מוסגר אני רוצה לומר לכם כרגע, כיוון שקיבלתי את השחרור לדבר כאזרח, שיש לי הרגשה כמו פליט פוליטי שברח לכאן כמו לאיזו שגרירות זרה ומבקש חסינות דיפלומטית.
דב אייזן: זו הרגשתי האישית.
יוסי שריד: אתה זוכר מה קרה לפולארד.
דב אייזן: אני רוצה לשתף אתכם בעוד הרגשה אחת - לאור מה שאני רוצה לומר לכם על התרבות הארגונית שפשטה במשרד, שאני לא מכיר אותה במשרד אחרי שלושים שנה, השרלטנות והכוחנות כמו שהם היום לא היו מעולם!
דב אייזן: אמרתי לאשתי כשהתחיל הדבר להתגלגל שדבר אחד אני בטוח, לא יגלו אותנו לארץ זרה.
דב אייזן: באותו מפגש במאי 2002 מסבירה השרה כמה הנושא חשוב: "משום כך אני מקדמת בברכה את הקמת האגף החדש לקשרי חינוך ישראל-תפוצות במשרד החינוך בראשותו של דב אייזן" ואז היא ממשיכה להסביר על הנושא שאנחנו עוסקים בו, תקשיבו טוב: "המשימה הזו היא המשימה החינוכית הלאומית החשובה ביותר בדורנו" והמנכ"לית ממשיכה.
מיכאל מלכיאור: אני מבקש לומר שני משפטים כי עליי ללכת.
מיכאל מלכיאור: חלק מהבעיה בממשלה הנוכחית היא שכל דבר שמתפקד ועובד דווקא לשם נטפלים.
מיכאל מלכיאור: זה דבר מדהים.
מיכאל מלכיאור: אתמול טיפלנו, בין שאר השאלות, גם בשאלה שאני מקווה שנעלה פה בוועדה, על תוכנית של תלמיד שהפכה להיות בלי שום ספק תוכנית הדגל של כל העולם, עכשיו יש 11 אלף סטודנטים פה בזכות התוכנית הזו, ויכול להעיד על זה נחמן, גם צעירים, סטודנטים, חיילים, מפקדים, ישראלים, לומדים יחד עם העולם.
מיכאל מלכיאור: מה עושה ממשלת ישראל?
מיכאל מלכיאור: לוקחת את התוכנית הזאת, שאגב - מכניסה יותר כסף לקופת המדינה מאשר מוציאה, ומחסלת אותה!
מיכאל מלכיאור: מורידה לא 5%, לא 10% - 95%!
מיכאל מלכיאור: בשנה אחת היא מורידה את התקציב! בכל הכנות, אני לא יודע אם זו ממשלה פוסט יהודית, פוסט ציונית, או שזו סתם איוולות.
מיכאל מלכיאור: אנחנו פעם אחרי פעם יושבים עם תוכניות במשרד החינוך שעובדות ושפועלות.
מיכאל מלכיאור: להגיד שהכל נהדר חוץ מזה?
מיכאל מלכיאור: לא, יש גורמים בעייתיים שצריך לטפל בהם, אבל דווקא הדברים שעובדים ומתפקדים, אותם מחסלים.
מיכאל מלכיאור: אני פשוט לא תופס את העניין הזה.
דב אייזן: הדברים שאמרתי הם מ-2002, אתה יכול להגיד "בינתיים השתנו דברים", אך קיבלתי מכתב בחתימת השרה, מכתב שמאוד נהניתי לקרוא ובפרסום שעשינו עם בית יציב על פעולות משותפות שעשינו הכנסתי את הציטטות.
דב אייזן: אומרת לי השרה: "פעולותיכם להגברת שיתוף הפעולה בין תלמידים ומחנכים מישראל לבין התפוצות היא חשובה ואני מברכת עליה.
דב אייזן: יישר כוח!"
יוסי שריד: יש בכל זאת שינוי, בטקסט הראשון זה היה "הכי חשובה", עכשיו זה ירד ל"חשובה".
דב אייזן: זה הקיצוצים.
דב אייזן: כותבת המנכ"לית: "יש חשיבות רבה בהטמעת הנושא בקרב מחנכים בארץ ובתפוצות, יישר כוח".
דב אייזן: אלה מכתבים שאני מקבל אישית! ומתי החתימה של המכתבים האלה?
דב אייזן: מ-14/8/03.
דב אייזן: עכשיו אני רוצה להראות לכם את השרלטנות.
דב אייזן: בחודש נובמבר מוציא המשרד, האגף לקשרי חוץ, לכל הקונסוליות, מפה: מה משרד החינוך עושה עם כולם, אם תהיה לכם בעיה באיזה נושא למי לפנות.
דב אייזן: חמישה מתוך כרטיסי הביקור פה הם לפנות לדב אייזן, מנהל האגף לקשרי חינוך ישראל-תפוצות.
דב אייזן: התאריך מעודכן לנובמבר 2003!
דב אייזן: ב-2 בדצמבר אני מקבל שיחת טלפון מהסמנכ"ל לאמרכלות במשרד שאומר לי: "תשמע, הייתה ישיבה בנושא הארגון מחדש, שיחיאל לייטר הוא היו"ר שלה, ובישיבה הזאת החליטו לסגור את האגף".
דב אייזן: אני נדהמתי.
דב אייזן: ככה, בטלפון! אני, לתומי, שמעתי את השרה, ראיתי את הפעילות הענפה עם התלמידים, לקחתי את חוק חינוך ממלכתי וראיתי שאין שם הזכרה לנושא לחנך לשייכות ומחויבות לעם היהודי.
דב אייזן: לא מוזכר העם היהודי בחוק חינוך ממלכתי.
דב אייזן: כתבתי ב-30 בנובמבר מכתב לשרת החינוך ובו אמרתי שאני מציע להכניס תיכון בחוק חינוך ממלכתי ולהוסיף לחנך לשייכות ולמחויבות לעם היהודי.
דב אייזן: לצערי לא קיבלתי תגובה עד היום.
דב אייזן: שלושה ימים אחרי שאני כותב את המכתב הזה - ואני באופוריה של ההצלחה של ה-GA, נפגשנו עם נחמן שי, התחבקנו עם חברים, הרגשה נהדרת! - שלושה ימים אחרי זה אני מקבל טלפון שהחליטו במשרד לסגור את האגף.
דב אייזן: אני אומר לו: "אדוני, תכתוב לי מה הייתה ההחלטה ומה המסקנות" ותשלח לי".
דב אייזן: סיפרתי את זה לחברים שאני עובד איתם, כדי שהם יידעו שעומדים לסגור, יש לנו פרוייקטים משותפים בצינור.
דב אייזן: אני מודיע את זה לחברים, מישהו היה כאן באחת הישיבות ודיברו כאן אז הוא אמר לי: "שמעתי שסוגרים את האגף".
דב אייזן: אני מקבל מכתב אחרי ארבעה ימים מלייטר שכותב לסמנכ"ל המנכ"לות עם העתק לשרה ולמנכ"לית - אני לא מקבל העתק - להעמיד אותי לדין משמעתי על חתירה נגד אושיות המדינה.
דב אייזן: זו המכתב שקיבלתי, לא דיברו איתי! לייטר ממונה עליי כבר חודשים, לא שמעתי שהוא רוצה לסגור את האגף, אף אחד לא דיבר איתי על זה, כלום! אפילו לזה שמאשימים אותי בקונטר-רבולוציוניות.
דב אייזן: מתי הזמין אותי לייטר?
דב אייזן: אתמול! אחרי שהוא ידע שהוזמנתי לכאן הוא הזמין אותי אתמול בבוקר ואמר: "ראה, השרה לא רוצה שתבוא לשם, אני מזהיר אותך.
דב אייזן: מה תאמר שם בוועדה?
דב אייזן: "
קריאה: אז מדוע אנחנו שומעים את הדברים?
קולט אביטל: אני ידעתי שהוא מדבר בתור אזרח, זה בסדר, לנו מותר לשמוע את כולם.
דב אייזן: אני אמרתי לו שעל מה אדבר בוועדה אני אחליט במקום.
דב אייזן: הייתה לנו שיחה של שתי דקות.
דב אייזן: חודשים הוא לא הזמין אותי! הוא הזמין אותי כדי לאיים עליי לא לדבר את מה שאני חושב ומאמין.
דב אייזן: בזה סיימתי.
יהודית זמיר: אני עומדת בראש מטה שנהר קרמינצר במזכירות הפדגוגית, מטה שמופקד על יישום הדו"חות ועיקר העשייה שלנו מתמקד בהיותנו מדינה יהודית ודמוקרטית.
יהודית זמיר: אתמול שמעתי את פרופ' רובינשטיין שדיבר בכנס על ספרו ואמר שמגילת העצמאות היא בעצם המסמך המכונן ושהיום הוא חשוב יותר משהיה לפני 50 שנה.
יהודית זמיר: ואמנם מגילת העצמאות, שהיא אחד מבסיסי העבודה שלנו, מדברת על קשרי ישראל-תפוצות.
יהודית זמיר: אנחנו חייבים לעשות זאת.
יהודית זמיר: במסגרת המטה אנחנו מופקדים על שעות מורשת שנתנה שרת החינוך לכיתות ז' עד ט' בכל בתי הספר הממלכתיים.
יהודית זמיר: לי יש מפקחות בכל המחוזות בארץ והן בודקות את תוכניות הלימודים הבית ספריות, הן והמדריכות שלהן, על מנת לשפר את ההוראה בנושא המורשת.
איתן שקלי: מה אתם מספרים על התפוצות היום?
איתן שקלי: את מספרת להם שיש שם גם יהודים לא אורתודוקסים?
איתן שקלי: מותר לספר את זה?
יהודית זמיר: יש גם כאן יהודים לא אורתודוקסים אז מה יש לי לספר?
איתן שקלי: אני לא רוצה להמשיך בשאלות.
יהודית זמיר: אנחנו מבקשים לעסוק בכל הנושאים העוסקים בזהות היהודית במורשת התרבותית, גם כאן וגם בתפוצות.
יהודית זמיר: אם אמנם הנושא הזה יועבר למזכירות הפדגוגית הוא ייכנס מרגע זה לתוכניות הלימודים הבית ספריות ולהשתלמויות, ואמנם בהשתלמויות שעשינו בקיץ במורשת מעט נגענו בנושא של ישראל תפוצות, חשוב לדעתי שזה ייכנס למיינסטרים, למקום שבו אנחנו מחברים את נימינו כמדינה יהודית ודמוקרטית עם יחסינו עם יהדות התפוצות.
יהודית זמיר: כאשר הנושא עומד אצלנו על הפרק אנחנו אכן מעלים אותו במידה רבה לכלל מורי מורשת.
יהודית זמיר: לדוגמה, עכשיו עשינו השתלמויות בנושא זכויות חברתיות במדינה יהודית ודמוקרטית, השתתפו בה מאות רבות של מורים והפקנו חומרי למידה על מנת שאמנם הנושאים האלה יילמדו.
יהודית זמיר: נראה לנו שאם אמנם הנושא הזה מועבר אלינו נצטרך לקחת את חומרי הלמידה המצוינים שהופקו ולהמשיך ולהטמיע אותם.
יהודית זמיר: כלומר, אנחנו מהמטה מופקדים על חינוך הילדים בישראל, בשיתוף עם הסוכנות נעבוד על דיאלוג עם יהדות התפוצות.
יוסי שריד: כשיו"ר המזכירות הפדגוגית, שעל פי תפקידו הוא אדם עמוס עבודה, אומר שמעתה ואילך הגורמים המעונינים יבואו איתו בקשר ישיר אז לכאורה רצית לשדרג את רמת הקשר של משרד החינוך עם אותם הגורמים אבל אני תמה אם יו"ר המזכירות הפדגוגית, בעיקר עכשיו כשיש לו עוד כמה דברים לעסוק בהם, הוא באמת האדם שעכשיו יטפל בעניין באופן אישי.
יוסי שריד: אם כן, אני חושב שזה דבר לא טוב, אני חושב שאתה צריך להתפנות לדברים אחרים.
יוסי שריד: אם למרות שידיך עמוסות עבודה אתה הולך לקבל על עצמך עכשיו גם את התפקיד הזה אתה באמת איש מחונן וכל הקומפלימנטים שנתתי לך קודם הם כאין וכאפס לעומת הקומפלימנטים שאתה ראוי להם.
פרופ' יעקב כץ: תודה.
יוסי שריד: אני חושב שזה אבסורד גמור שיו"ר המזכירות הפדגוגית פתאום יהיה עכשיו גם יו"ר האגף הזה באופן פעיל, כפי שזה הוצג על ידכם.
יוסי שריד: אבל לא זה העניין העיקרי.
יוסי שריד: כשדב אייזן התמנה לתפקידו, אם אני לא טועה בזמן כהונתי, אני לא הכרתי אותו.
יוסי שריד: הוא הלך למכרז, יש ועדת מכרז והיא ראתה בו מועמד ראוי.
יוסי שריד: לפני כן היה מכרז כפול ועכשיו יש מכרזים כפולים.
יוסי שריד: דב אייזן הוא חבר במר"צ אבל הוא לא חבר פעיל במר"צ.
יוסי שריד: באמצע היה איזה רווח של איזה אידיוט שישב שם וחשב שדברים צריכים להתנהל מתוך איזשהו ניקיון דעת וניקיון כפיים.
יוסי שריד: הסיפור של דב אייזן הוא לא הסיפור של דב אייזן, כי את הסיפור הזה כבר שמענו בשנים האחרונות מספר פעמים, הסיפור הזה חוזר על עצמו.
יוסי שריד: זה סיפור של החלטות שמתקבלות באופן מאוד תמוה.
יוסי שריד: אתה לא המקרה הבודד, תמיד יום קודם יש איזה מכתב המלצה, מוציאים מפה לעולם או למקומות אחרים, החלטות מתקבלות בחטף, מהיום למחר, אין שום הסבר למה ההחלטה הזו מתקבלת, שלא לדבר על זה שאני לא בטוח אם הוועדות האלה ממונות על הליכות ונימוסים במשרד החינוך והתרבות, אבל אלה לא הליכות ונימוסים, זה מה שנקרא "תרבות שלטון", מר לייטן, ותרבות השלטון היא תרבות אלימה, היא תרבות פרועה והיא תרבות של איומים, כי הוא לא האיש המאוים היחיד.
יוסי שריד: הרי בכל יום באים אלינו אנשים ואומרים: "אם אתה תגיד ככה וככה יאונה לך ככה וככה".
יוסי שריד: הרי הדברים הם לא סוד.
יוסי שריד: אני חושב שאנחנו לא יכולים לנהוג בעניין זה, כמו בעניינים הדומים האחרים, בעצימת עין.
יוסי שריד: אנחנו צריכים לומר את דעתנו על התרבות הזו.
יוסי שריד: אחרת אם אנחנו עוצמים עין, למרות שגורלו של מר אייזן לפי דעתי כבר נחרץ, הרי לא נוכל לאלץ מישהו בעניין הזה, צר לי.
יוסי שריד: לכן שאלתי אותך אם אתה זוכר מה קרה לפולארד כשאמרת שאתה עומד במקום הזה כאילו זו שגרירות שאתה נס אליה מאימת הרודפים אחריך.
יוסי שריד: אני לא בטוח, הלוואי שיכול להימצא לך כאן סעד, אבל לכן אמרתי לך "אתה זוכר מה קרה לפולארד" - הסגירו אותו, וגם פה יסגירו אותך כנראה, כי אומרים שאותנו כביכול מעניין העניין ולא מעניין אותנו ההרכב, איך זה בנוי בדיוק במשרד החינוך ומה המסגרות.
יוסי שריד: ואז בא פרופ' כץ ואומר שהעניין רק ישגה מאוד.
פרופ' יעקב כץ: מהיום.
יוסי שריד: מהיום, ישגה מאוד ומר כץ יטפל בזה באופן אישי, אז מי אתה ומה אתה?
יוסי שריד: יו"ר המזכירות הפדגוגית בכבודו ובעצמו עומד לטפל בזה באופן אישי אז מה הטיעון של הוועדה?
יוסי שריד: יהיו יותר תקציבים, יהיו יותר שעות, זה רק ישתפר, זה רק יתרחב וזה רק יעמיק ויגביה וכל מה שאתה רק רוצה, אז מה?
יוסי שריד: רק העניין מעניין אותנו.
יוסי שריד: לכן אני לא חושב שהוועדה יכולה לפטור את עצמה מהערכה לגבי נוסח ההתנהלות הזה שמקובל היום במשרד החינוך והתרבות.
יוסי שריד: זה לא עניין של נימוסיה האישיים של השרה ושל המנכ"לית שמחקה את השרה בהצלחה יתירה, שלא לדבר על המשנה למנכ"ל.
יוסי שריד: כבר קיבלת מינוי?
יוסי שריד: אתה כבר המון זמן לא במכרז.
דב אייזן: כאדם חופשי וכאזרח אני רוצה להגיב.
קולט אביטל: לא, מר אייזן.
יוסי שריד: אם הוועדה לא מוצאת לנכון לומר משהו בעניין פרסונלי לכאורה, בעניינו של מר אייזן, אני הייתי מאוד ממליץ לומר משהו לגבי אופן ההתנהלות במשרד החינוך.