GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ורדה רפאלי: קשה לי לתת תשובה.
ורדה רפאלי: ברור שמי שמתעסק עם זה יודע.
קולט אביטל: מי שמתעסק יודע, השאלה אם אנחנו מעבירים את המידע הזה.
קולט אביטל: השאלה היא איך ילדים שחיים בארץ מתייחסים למה שעובר על תהליכי הזהות היהודית בחו"ל.
ורדה רפאלי: אחת הפלטפורמות החשובות בנושא הזה היא "שותפויות 2000", מערך הקשרים שהסוכנות הקימה שבעצם מחבר קהילה לקהילה.
ורדה רפאלי: אם ניקח למשל חלק מהעבודה שאנחנו עושים בצפון דרך מכללת אורנים, אנחנו עובדים בבתי הספר התיכוניים של מזרע וכרמיאל בצורה הוליסטית ואנחנו יודעים שהילדים האלה נחשפים גם לידע, גם להתנסות של משפחות שבאות והולכות וגם לבירור זהות, אני בטוחה ששם תמצא תוצאות אחרות מאשר במקומות שלא עוסקים בזה, קשה לתת תמוכת חתך כוללת.
ורדה רפאלי: בעקרון, עמדת הסוכנות היא לא לרכז את העבודה אצלנו אלא ליצור קואליציות, בעיקר עם מר אייזן ועם האגף, במטרה ליצור תשתית ישראלית לעיסוק בנושא.
ורדה רפאלי: התשתית הישראלית הוקמה במובהק כדי לא להחזיק את המומחיות אצלנו אלא ליצור מוקדי עבודה בנושא הזה, כפי שד"ר יצחקי ציין, במכללות, באחווה, בלוינסקי, באורנים, בעזרת כספים של משרד החינוך ושל הסוכנות, הושקע מאמץ עצום בליצור קונספציה אקדמית לימודית של הנושא הזה.
ורדה רפאלי: אנחנו עובדים עם תל"י על תוכנית חדשה שאנחנו עוסקים עכשיו בהטמעה שלה בכיתות ה'-ז'.
ורדה רפאלי: היום יש את הפגישה הראשונה של קורס המפמ"רים שאנחנו עוסקים שם בהטמעת התוכנית שנעשתה על ידי הסוכנות ומשרד החינוך.
ורדה רפאלי: אנחנו מנסים דרך השטח להטמיע תוכניות רבות ומגוונות לגילאים שונים.
קולט אביטל: יש לכם כבר חומר כתוב?
ורדה רפאלי: כן, הרבה מאוד.
ורדה רפאלי: אחת התמות המרכזיות היא שגילינו שהישראלים מתחברים כולם לסיפור המסע - המסע האישי, המסע היהודי.
ורדה רפאלי: בימים אלה אנחנו מוציאים לאור חוברת מקורות שעוסקת במסע היהודי בשני רבדים - גם כל המערך ההיסטורי של נקודת המוצא, כלי גולה, פרשות דרכים, ארץ היעד, מאברהם אבינו דרך ימי הביניים, שזה עוד תחום שלא עסקנו בו.
קולט אביטל: זה נקרא "היהודי הנודד"?
ורדה רפאלי: "עם במסע".
ורדה רפאלי: ואנחנו גם עוסקים בזה ברובד נוסף של הסיפורים האישיים של האנשים - הנוער, העולים, כל המבנה של המערך הישראלי הופך את שאלת המסע כנקודת חיבור שמאפשרת לנו לצאת מתחום השייכות לסקטורים מסוימים ולעסוק בשאלות גדולות של העם היהודי היום.
ורדה רפאלי: אנחנו מאוד מנסים שמרבית הזמן באמת יוקדש לנושא העם היהודי בימינו, הווה אומר תרבות, דמוגרפיה וקהילה בעולם שהוא פוסט שואה, שיש בו את תודעת השואה, אבל אנחנו לא עוסקים בשואה, בזה עוסקים מספיק.
קולט אביטל: זה בעיקר למורים?
ורדה רפאלי: לא.
ורדה רפאלי: שמנו דגש על המורים אבל אחד התחומים שהסוכנות שמה לה למטרה זה מה שאנחנו קוראים "העשור המעצב".
ורדה רפאלי: הצעירים של העם היהודי בין גילאי 17 עד 27 בישראל ובעולם דומים מאוד אחד לשני.
ורדה רפאלי: הם דוחים את גיל הנישואים ואת גיל הבאת הילדים לעולם, הם עוסקים במחויבויות לזמנים קצרים, הם מחפשים הרפתקאות, שינויים ומשמעויות לחיים, ואנחנו מנסים להציף את קבוצת הגיל הזו בתוכניות שנשענות על הקונספציה הזו - שיש מפגש בין יהודים, שיש לימוד יהודי ושיש תרומה לקהילה.
ורדה רפאלי: אנחנו עוסקים הרבה מאוד במרכזים שלנו, למשל עם שנת הי"ג, כדי להטמיע בתוך האלפים שעוברים את שנת הי"ג בארץ ועוסקים גם בלימוד והם עוסקים בלימוד של העם היהודי.
ורדה רפאלי: אנחנו יודעים שניתן לעסוק בזהות יהודית בלי לעסוק בעם היהודי, אנחנו יכולים ללכת לעולם החרדי ולעולם ה ליברלי מודרני, אפשר למצוא יהדות משמעותית בלי המושג של כלל ישראל, בלי המושג של שייכות ומעורבות ובלי ערבות.
ורדה רפאלי: אנחנו מנסים לשלב תמיד את הנושא של העם היהודי בימינו ואת תחושת השייכות והמחויבות ולהטמיע בכל המערכת את התחושה הזו בכל קבוצה.
ורדה רפאלי: הצעירים מאוד פתוחים לזה.
ורדה רפאלי: יש לנו גרעינים משותפים של עולים וישראלים שעובדים ביחד, חיים ביחד ותורמים ביחד, תנועות נוער, הציבור האורתודוקסי, מגוון מאוד רחב של תוכניות בהן אנחנו חושפים את הנוער, שאנחנו יודעים שהוא המנהיגות העתידית.
ורדה רפאלי: הנוער שנמצא במכינות הקדם צבאיות הם העתיד של המדינה הזאת, אנחנו נראה אותם תוך 10-15 שנה בכל מקום.
ורדה רפאלי: שם אנחנו משקיעים עבודה חינוכית מאוד גדולה בלחשוף אותם לנושא העולם היהודי בימינו.
ורדה רפאלי: אנחנו מנסים לפתוח את העיסוק לעיסוק מאוד רחב ומאז הקיץ אנחנו מעלים הצגה שעוסקת בחיפוש של נוער ישראלי אחרי הקשר לעולם היהודי, שנקראת "מגע רופף", הצגה שכיום רצה בבתי הספר ובתנועות הנוער כדי להצית את הנושא הזה ולא רק כתוכנית לימודים פורמלית אלא דרך כל החושים ודרך כל תפיסות העולם.
איתן שקלי: זו הצגה עם צוות קבוע?
ורדה רפאלי: הצוות קבוע, מדובר בתיאטרון מקצועי.
איתן שקלי: אם תתני לנו את הלו"ז אולי ננסה להתחבר לזה.
ורדה רפאלי: ב-19/1/04 אחר הצוהריים בירושלים, אני אשמח להעביר לכם הזמנה מסודרת.
ורדה רפאלי: היריעה של הפעילות עוד רחבה מאוד.
ורדה רפאלי: עוסקים בנושא הזה הרבה מאוד שנים ומאוד מרגש להגיע למעמד הזה שכל מיני פעילויות שנראו לנו מאוד אמורפיות ותלושות, היום אנחנו יכולים לשבת ולדון בהן במקום מכובד שכזה, זה מראה על הדרך הארוכה שעשינו עם הנושא הזה, ושדב אייזן תרם לזה כל כך הרבה בעשור האחרון.
איתן שקלי: שמי איתן שקלי, אני מנהל את קרן תל"י, גוף שאחראי היום על הליווי הפדגוגי של כ-120 מוסדות חינוך במגזר הממלכתי, כאשר לקחנו על עצמנו כמנדט לחזק את המימד היהודי בחינוך הממלכתי, בעיקר בבתי ספר יסודיים אך יש לנו כבר צמיחה של מוסדות על יסודיים.
איתן שקלי: אחד העקרונות החשובות בחינוך תל"י הוא חינוך למעורבות, שייכות ומחויבות לעם היהודי.
איתן שקלי: כולנו הושפענו מעבודתו של דב בנושא הזה וזה הפך להיות עקרון מנחה שכל מנהלי בתי הספר לוקחים על עצמם, אנחנו מבקשים מהם לבדוק בכיתות מה הם עושים בנושא הזה, אך מעבר להטפה אנחנו גם מציידים את מערכת החינוך בכלים כדי לעשות את עבודתם.
איתן שקלי: לפני שנה יזמנו בשיתוף עם המחלקה של דב ואגף החינוך של הסוכנות היהודית פיתוחה של תוכנית לימודית לגבי מה עושים למעשה בשטח.
איתן שקלי: ביקשתי ממי שעומדת בראש צוות הכתיבה, תרצה רוטקוביץ', להציג בפניכם את המפעל המרשים הזה.
איתן שקלי: אנחנו מקווים שהשינויים במשרד החינוך לא יפגעו בו.
תרצה ריטקוביץ: שלום לכולם.
תרצה ריטקוביץ: הבאתי רק את מפרט התכנים הראשוני, למי שרוצה יש כאן עותקים, התוכנית עצמה כבר בסיום הכתיבה, היא עוברת עכשיו תהליך של ייעוץ מדעי של שני יועצים - מוטי מתחום ההיסטוריה של העת החדשה ורפי מתחום החינוך של יהדות זמננו - ויועצים נוספים בתחומים ספציפיים כמו דמוגרפיה ואחרים שלא ציינו אותם כי הם קורים רק בחלקים קונקרטיים של התוכנית.
תרצה ריטקוביץ: התוכנית עוסקת במגוון תחומים והיא מיועדת להילמד בשעה פורמלית.
תרצה ריטקוביץ: בנוגע לשאלה שלך, התוכנית בנויה כתוכנית לימודים שנתית, משוערת לכ-30 שעות לימוד.
קולט אביטל: תל"י פועלת ב-300 בתי ספר, נכון?
תרצה ריטקוביץ: יש פחות.
תרצה ריטקוביץ: אנחנו מקווים מאוד, לפחות קיווינו עד הרגע, שתוכנית בשיתוף פעולה עם האגף של דב תגיע לקהלים רחבים יודע.
תרצה ריטקוביץ: זו לא תוכנית שאנחנו מפיקים עבור בתי הספר האלה, זו תוכנית שנכתבה על פי אותו מסמך שדב הציג מקודם - סילבוס לתוכנית לימודים, מה צריך להילמד בתוך תוכנית הלימודים.
תרצה ריטקוביץ: בחרנו מתוך אותו סילבוס שבעקרון מיועד לעל יסודי את אותם עקרונות שניתן להעביר גם בחינוך היסודי, לכן התוכנית כבר אצלנו מתחילה בכיתות ה'.
תרצה ריטקוביץ: כמו שאתם יכולים לראות במפרט, התוכנית כוללת מספר יחידות - היחידה הראשונה היא יחידת ידע דמוגרפי.
תרצה ריטקוביץ: גם אני בוגרת החינוך הממלכתי כאן בארץ, ילד ישראלי אינו יודע מה קורה עם התפוצה היהודית היום ויותר מזה - הוא גם לא יודע איזה תהליכים משמעותיים התפוצה הזאת עברה.
תרצה ריטקוביץ: אנחנו לוקחים ביחידה הזאת את 120 השנים האחרונות, כמובן לא את כל האירועים אבל מספר אירועים משמעותיים שקשורים לדמוגרפיה היהודית, ולאחר שהתלמיד לומד את אותם נושאי ידע על הדמוגרפיה אנחנו הולכים בדיוק לאותן שאלות ששאלתם - האם הילדים יודעים כמה יהודים נוסעים לבית הכנסת בארצות הברית, באוסטרליה, באנגליה או במקומות אחרים.
תרצה ריטקוביץ: אגב, גם בארץ יש יהודים שנוסעים לבית הכנסת.
תרצה ריטקוביץ: יש יחידה שלמה שנקראת "חיים של יהודים בחברה של רוב לא יהודי" והיא בנויה כולה על עיתון, לא עיתון של ישראלי שסוקר מה קורה בארץ כשיהודים באים לחו"ל אלא עיתון שמבוסס על מקומונים יהודיים למיניהם, במקרה הזה זה מקומון צרפתי, והעיתון הזה מתאר במדורים השונים איך נראים חיי הקהילה.
תרצה ריטקוביץ: דרך עבודת חקר שהתלמיד עובר הוא בעצם נחשף לחיי היהודים באותה קהילה וכמובן עושה השלכות דרך כל מיני פעילויות לקהילות אחרות בעולם.
תרצה ריטקוביץ: יחידה נוספת שנקראת "כל ישראל ערבים זה לזה" היא יחידה היסטורית.
תרצה ריטקוביץ: הנושא של שייכות ומחויבות הופך להיות פה היום דיון מאוד ער אבל הוא נושא מיני אז.
תרצה ריטקוביץ: אנחנו לוקחים מסמכים היסטוריים, גם תרום ציוניים, של ערבות הדדית בין קהילות יהודיות, אגב - לרוב בין קהילות בתפוצות.
תרצה ריטקוביץ: בחלק הזה של התוכנית שלנו ישראל עדיין מחוץ לתמונה.
תרצה ריטקוביץ: כלומר, מצב של הפגנה בדרום אפריקה לטובת יהודי ברית המועצות לשעבר, או לחילופין מצב של רעידת אדמה שגורמת להריסה של בית ספר במקום זה או אחר בדרום אמריקה והירתמות של קהילה עשירה יותר במקום אחר לטובת העניין וכו', מגוון דוגמאות על פי מסמכים היסטוריים, וכמובן גם משחק סימולציה שהתלמידים מתבקשים לעבור על מנת לבחון, אם היו באים ומבקשים מהם בקשות לסיוע, איך הם היו נענים לסיוע של קהילות שונות ברחבי העולם.
תרצה ריטקוביץ: יחידה נוספת, יחידה קשה לטיפול כפי שהבנתי מהמסמכים של הוועדה של דב ושל הסוכנות, קשה משום שיש שם אמירות שאין עליהן תמימות דעים ויש חילוקי דעות עליהן, יחידה שנקראת "רק בישראל", שעוסקת בייחודה של ישראל.
תרצה ריטקוביץ: אגב, מדובר על מדינת ישראל אבל לא רק, גם על ארץ ישראל.
תרצה ריטקוביץ: יש כאלה שיעדיפו לקרוא לזה "ייחודה של ארץ ישראל", יש קהלים שלמים בארץ ובעולם שיעדיפו לקרוא לזה כך.
תרצה ריטקוביץ: היחידה הזו עוסקת במהות אותה ייחודיות של ארץ ישראל ומדינת ישראל עבור העם היהודי כולו.
תרצה ריטקוביץ: גם כאן יש שילוב של מסמכים היסטוריים ומסמכים אוטנטיים בני זמננו, כולל מגילת העצמאות כמובן ועוד ועוד.
תרצה ריטקוביץ: יחידה אחרונה היא יחידה שאנחנו קוראים לה "נוקטים עמדה".
תרצה ריטקוביץ: התלמיד הישראלי, כמו בכל מקצוע אחר, נדרש ללמוד וללמוד ולא תמיד, גם לא בשיעורי ההיסטוריה והאזרחות, מבקשים ממנו לנקוט עמדה.
תרצה ריטקוביץ: אנחנו רוצים ליצור תלמיד ואזרח שיש לו עמדה כלפי הנושא הזה.
תרצה ריטקוביץ: זאת אומרת, שייכות ומחויבות במובן האמיתי של העניין.
תרצה ריטקוביץ: למדתי על היותי שייך למערכת מאוד גדולה, אולי כשאגדל אני רוצה להיות מחויב אליה, השאלה היא איך אני עושה את זה ורוכש את הכלים לנקוט עמדה בנוגע לנושאים שהם לא כל כך קלים לנקיטת עמדה.
תרצה ריטקוביץ: בזה אנו עוסקים ביחידה האחרונה.
תרצה ריטקוביץ: התוכנית נכתבת בשיתוף פעולה של שלושת הגופים - משרד החינוך, הסוכנות וקרן תל"י, כאשר ועדת היגוי מלווה את צוות התוכנית במשך כל הכתיבה.
תרצה ריטקוביץ: אנחנו גם מתכוונים להפיק סדנא שהיא סדנת הורים וילדים, ולא רק הורים, אפילו משפחה מורחבת, כולל אולי סבים, שהרבה פעמים זה הרבה יותר רלוונטי עבורם, על מנת להשלים את ההיבט החווייתי עליו דיברה ורדה.
תרצה ריטקוביץ: יש לימוד עיוני בכיתה, אנחנו רוצים להשלים את הלימוד הזה גם באמצעים חווייתיים למשפחה כולה.
קולט אביטל: הכנתם עזרים אודיו-ויזואליים כמו קלטות על קהילות, עדויות או דברים כאלה?
יחיאל לייטר: זה היה בתוכנית, בגלל הקיצוצים זה לא התאפשר.
תרצה ריטקוביץ: היה מתוכנן סרט ואנחנו קיצצנו אותו.
קולט אביטל: אבל חומר למכביר יש אצלכם, אפשר להרכיב מחומרים שקיימים.
תרצה ריטקוביץ: באמת באגף של דב, לקראת ה-GA, הוציאו איזשהו מפרט של תוכניות שיוקרו, את חלקן הקלטנו עבור מורים שיצטרכו אותן בעתיד, אני משערת שגם באגף של דב אפשר למצוא קלטות של תוכניות שנעשו בארץ בתחומים האלה, בעברית או עם תרגום.
קולט אביטל: להבא גם אפשר להטיל על כמה קהילות שיכינו על עצמם קלטת.
ד"ר דוד מיטלברג: יש אתרי אינטרנט לחלק מהקהילות.
תרצה ריטקוביץ: למקומות אפשריים שלא עולים כסף אנחנו מפנים.
תרצה ריטקוביץ: השימוש באינטרנט קיים לכל אורך התוכנית.
אריק רוזנבלום: השתמשו פה בביטוי של איגום משאבים בתוך משרד החינוך.
אריק רוזנבלום: אני חושב שאחד הדברים שצריך להגיד בשמו של דב ובשם הנוכחים הוא שזה לא הנושא היחידי כי צריך גם לאגם משאבים מבין הפעילים בשטח חוץ ממשרד החינוך כי רק איגום משאבים, מיפוי השטח ומציאת היתרון היחסי של כל ארגון ויכולתו לתרום לעניין הוא שימוש אמיתי גם במשאבים של תורמים וגם בכספי המדינה.
קולט אביטל: יש מישהו שמרכז את המידע מה כל אחד עושה?
איתן שקלי: משרד החינוך והתרבות צריך שיעשה את זה.
אריק רוזנבלום: כך נעשה עד היום.
אריק רוזנבלום: חשוב לציין כי זה אולי הדבר החזק והחשוב ביותר - הכיוון המיוחד שאנחנו שמים בתמהיל הזה הוא הנושא של היעזרות בטכנולוגיה ושימוש בכלים האלו כדי לחזק את אותן פעולות עליהן מדברים.
אריק רוזנבלום: אביא מספר דוגמאות:
אריק רוזנבלום: שני דברים שהתרחשו בשבוע של ה-GA ובשבוע התפוצות היה מצד אחד להגיע לבני נוער באמצעות מה שעשינו נכון לעכשיו, החוברת שיצאה כדי לאפשר לתלמידים ולמורים חומר בסיסי כדי שנוכל לנהל דיון אמיתי.
אריק רוזנבלום: ילדים אוהבים להתבטא גם בלי שיש להם מידע אבל אנחנו רוצים שהם יתבטאו תוך כדי עבודה.
אריק רוזנבלום: באותו זמן הדבר הזה התרחש בשפה האנגלית והספרדית ואם זה לא הגיע באמצעות דפים זה הגיע באמצעות אתר אינטרנט שבו, בשיתוף עם הסוכנות, עם ה-UJC ועם משרד החינוך דרך האגף, בעצם יצרנו במה באמצעות כלי שאנחנו משתמשים בו כבר מספר שנים בפרוייקט הנוער העולמי שבו בני נוער השתתפו ודנו בשאלות שעלו בדיון ב-GA והגיעו, אגב, למסקנות שונות לחלוטין מאלה של אנשי ה-GA.
אריק רוזנבלום: למשל, אחד הנושאים העיקריים היה השאלה האם אנחנו צריכים לעמוד מאחורי מדינת ישראל בכל שלב ובכל תנאי - 75% מהתלמידים, בני נוער מארצות הברית, מאוסטרליה ומישראל, אמרו שלא.
אריק רוזנבלום: כל מארגני ה-UGAC וכו' מאוד הופתעו מהאמירה הזאת.
קולט אביטל: כנראה שלא הצליחו להבין אותם.
אריק רוזנבלום: בדיוק.
אריק רוזנבלום: זה לא רק זה, אולי זה גם דור חדש, צריך לדעת איך להתמודד איתו ולתת את הכלים.
אריק רוזנבלום: בין יתר הכלים זה כן השימוש הטכנולוגי.
אריק רוזנבלום: דוגמה נוספת הוא פרוייקט "נבחר", תוכנית לימוד ערך יהודי לאורך ההיסטוריה היהודית, יש לו אתר אינטרנט, ספרים וכו'.
אריק רוזנבלום: הרעיון שמתרחש עכשיו הוא שיש קבוצה בארצות הברית שלומדת את הנושא הזה, יש קבוצה בישראל שלומדת את הנושא הזה ביחד והנושא הוא מחויבות חברתית לאורך תקופות בהיסטוריה.
קולט אביטל: דרך אגב, מי שעושה את זה כבר למעלה מעשר שנים זה אורט.
קולט אביטל: באורט ראיתי בפעם הראשונה, לפני למעלה מעשר שנים, רשת אינטראקטיבית בין תלמידים מברית המועצות לשעבר וארגנטינה, לדוגמה, שפתרו ביחד בעיות, שלמדו במשותף על בעיה, אם זה דף גמרא, אם זו בעיה במתמטיקה או אם זה משהו בתנ"ך.
קולט אביטל: הדבר הזה, לדעתי, הוא כלי יוצא מן הכלל.
דב אייזן: בהקשר הזה - הם עסקו פעם עם לא יהודים, כי מה שהיה חשוב להם היה הקשר עם תלמידים.
דב אייזן: מה שקרה במשך הזמן הוא שהם התחילו להבין שזה גם כלי אדיר לקשר עם יהודים ואז הם התחילו לעבוד עם יהודים.
דב אייזן: היה להם תהליך, ההתחלה הייתה לא עם יהודים ועכשיו הם רואים בזה את החשיבות ויש לנו הרבה פעולות בתחום הזה.
ד"ר סוניה מיכאלי: יש כמה סתירה בין הצורך במחויבות והשייכות.
ד"ר סוניה מיכאלי: אנחנו יודעים שאי אפשר לקלוט אדם וליצור אצלו את הביטחון העצמי וההערכה העצמית במדינה בלי נושא השייכות.
ד"ר סוניה מיכאלי: איך אתם מגיעים ומצליחים זו שאלה.
קולט אביטל: את הבנת לא נכון.
סוניה מיכאלי: אני לא שמעתי לא מחויבות ולא שייכות.
קריאה: לא, שייכות ומחויבות.
סוניה מיכאלי: יכול להיות שזה ברור מאליו אך לי זה חשוב לשמוע כי לי זה לא ברור מאליו.
סוניה מיכאלי: גם בישיבה הקודמת וגם כאן אני לא שומעת איפה התרומה לקליטת העלייה בתוך התוכניות האלה, אפילו עידוד עלייה, האם זה נעשה בקבוצות?
סוניה מיכאלי: כמו כן, מה שקשור גם לקולטים וגם לנקלטים, איזה התייחסות חינוכית קיימת בתוכניות שלכם לנושא?
סוניה מיכאלי: איזו תרומה יש בנושא קליטת עלייה לעולים ואיזה תרומה יש לקולטים?
קולט אביטל: אני רוצה להתחבר למה שאמרה סוניה, אולי מזווית אחרת.
קולט אביטל: אחת הבעיות שלנו יש בארץ לאורך כל התקופה היא הסטריאוטיפים - עלייה כזו הם שתיינים, עלייה כזו הם גנבים וכו'.
קולט אביטל: עד כמה הנושא של רב תרבותיות, של לכבד מסורות שמגיעים איתם אנשים מהתפוצות, עד כמה זה נכנס לתוך התוכניות?
ד"ר משה יצחקי: אני יכול להשיב על זה דרך תוכניות שפתחנו במכללה.
קולט אביטל: תוכל לומר לי אחר כך.
סוניה מיכאלי: יש לי שאלה אינפורמטיבית - הייתה כאן התייחסות לאיטליה, ארצות הברית, חבר העמים, טורקיה וצרפת.
תרצה ריטקוביץ: לדוגמה.
סוניה מיכאלי: יש גם ארגנטינה ואחרים?
תרצה ריטקוביץ: יש גם אחרים.
תרצה ריטקוביץ: השתדלנו לעסוק בתוכנית בכל קהילה מעל 1,500 איש.
קולט אביטל: סליחה שאני באה בתור אלה שנעלבו ולא נכללו, אבל יש קהילות שתרמו תרומה מאוד משמעותית להיסטוריה של העם היהודי והיום נשארו שם 300 איש או 800 איש.
תרצה ריטקוביץ: אז יכול להיות שהם יופיעו במסמכים ההיסטוריים.
קולט אביטל: אני אתן לך דוגמה.
קולט אביטל: לדעתי היסטוריה מרתקת ביותר וקהילה שתרמה הרבה להיסטוריה של העם היהודי היא יהדות פורטוגל, שלא נכללת בשום מקום ושכחו שבכלל הייתה קיימת.
קולט אביטל: מדברים על ספרד אבל לא מדברים על פורטוגל.
קולט אביטל: כדאי לזכור שגם אלה שיש בהם פחות מ-800 תרמו משהו.
אורי אופיר: שמי אורי אופיר, מעמותת משואה.
אורי אופיר: עמותת משואה היא עמותה פרטית, כולה בהתנדבות, שלא נעזרת כמעט בכלום חוץ מאשר דב אייזן שמסייע לנו גם מבחינת הקשר עם התפוצות.
אורי אופיר: זו עמותה ששמה לפניה את היעד להביא ילדים לישראל, והיא כבר הביאה קבוצות של ילדים מכל העולם לישראל במשך עשרות שנים לכבוד יום ירושלים.
אורי אופיר: השנה הרחבנו את פעולתנו, אני הכנסתי את הנושא של אינטרנט ואנחנו משתמשים בתקשורת אינטרנטית עם ילדים.
אורי אופיר: יש לנו אתר אינטרנט וקמפוס וירטואלי, בו ישנם עשרות נושאים ישראליים ויהודיים, מדברים בית ספר מול בית ספר, כתה מול כתה וילד מול ילד באחד הנושאים שהובאו היום, כשהמנחה הוא גם ישראלי וגם מנחה מחו"ל.
אורי אופיר: נוצר קשר על בסיס השיעור הזה, מדובר על 30 שיעורים מתחילת השנה עד יום ירושלים, ולאחר מכן גם נוצר גם קשר אישי בין הילדים.
אורי אופיר: בצורה כזו אנחנו נותנים בסיס חינוכי אך יחד עם זה גם את האפשרות הפרטית להתקשר אחד לשני.
אורי אופיר: אנחנו מאמינים שילדים בגיל הזה, בני 12 בממוצע, שנקשרים, אז הקשר מאוד אמיץ.
אורי אופיר: השנה יש לנו 12 בתי ספר ואנחנו מקווים להכפיל ולשלש את המספר בשנה הבאה.
קולט אביטל: אני מבינה שלמכללת אורנים יש פה ייצוג רחב היום.
ד"ר משה יצחקי: אני רוצה בשניים-שלושה משפטים להציג את היישום של מה שנאמר כאן באופן רעיוני.
ד"ר משה יצחקי: במכללה באורנים, בתחום עליו אני אחראי, אנחנו פועלים בשתי זרועות - זרוע אחת היא השתלמות מורים, אני 4 שנים ריכזתי תוכנית להכשרת מנהיגות חינוכית בנושא העם היהודי, הן למנהלי בתי ספר ולרכזי חינוך.
קולט אביטל: כמה אנשים עברו בתוכנית ב-4 שנים?
ד"ר משה יצחקי: בסביבות ה-80.
ד"ר משה יצחקי: לצערי היא נסגרת כי סוגרים תקציבים אבל מה שזה עשה בבתי ספר בצפון זה פתח איזושהי מניפה שבה מנהלי בתי הספר נותנים את התשתית למורים שעוסקים בנושא ושיש להם את ההכשרה לעסוק בנושא להטמיע את הנושא במערכת.
ד"ר משה יצחקי: תחום שני, וזה תקדים היסטורי, הוא להכניס לתוך המערכת האקדמית לפרחי הוראה - כ-5,000 סטודנטים - להכניס לתוך תוכנית הלימודים בתהליך הכשרת המורים מקצב בנושא העם היהודי, מקבץ שאנחנו מתכוונים להרחיב.
ד"ר משה יצחקי: אני, למשל, נותן קורס שנקרא "סיפורי הגירה, מהגרים ומקום", וזה בתשובה לשאלה על תרומה לקליטה.
ד"ר משה יצחקי: אנחנו עוסקים בקורס גם בשאלות של נקודת המוצא, גם נקודת היעד, גם שאלות של הסתגלות, שאלות של מקום וכמובן ההבדלים בין התפוצות השונות ובין התפוצות לבין ישראל.
ד"ר משה יצחקי: בתוך התוכנית הזאת, וזו גולת הכותרת שאני מקווה שתתרחש, יש לנו תוכנתי להכשרת מדריכים למחנות קיץ בתפוצות - בצפון אמריקה ובחבר המדינות לשעבר.
ד"ר משה יצחקי: זאת אומרת, מה שאנחנו אומרים הוא שבתהליך הכשרה של סטודנט הוא לומד על העם היהודי, הוא עובר תהליך הכשרה לבתי ספר בארץ אבל הוא מתנסה במפגש פורמלי ובלתי פורמלי עם נוער יהודי בתפוצות, הוא לומד בסדנא של שנה על זהות, תרבות, פלורליזם, רב תרבותיות ועוד, הוא נוסע להדריך מחנה קיץ, ויש לנו 10 סטודנטים שחזרו ו-20 שמתכוננים לצאת השנה, הם מקבלים על זה קרדיט אקדמי והם טוענים שההכשרה הזו שלהם הקפיצה אותם בכמה מדרגות כמורים למערכת החינוך בארץ בנושא יהדות העולם.
ד"ר משה יצחקי: המפגש הזה הוא בלתי רגיל.
קולט אביטל: שני דוברים אחרונים, אנחנו חייבים לקצר.
ד"ר דוד מיטלברג: אני גם אענה בנושא בקצרה.
ד"ר דוד מיטלברג: בפרוייקט אורן באורנים יש לנו מחלקה לדוברי רוסית, אחד מהחברים שלנו שעובד בתחום מקים עכשיו ארגון בינלאומי למחנכים יהודיים בשפה הרוסית שכולל את ישראל והתפוצות.
ד"ר דוד מיטלברג: אנחנו עובדים בתחום המחנכים בשפה הזו בכל העולם ובארץ בתוכנית נעלה, עם משפחות וסטודנטים.
ד"ר דוד מיטלברג: כמו כן, מאז 1999 פרוייקט אורן באורנים מביא מחנכים מהתפוצות - מרוד איילנד, מסן פרנסיסקו, מקונטיקט, מבוסטון - כשהמטרה של כל הדברים האלה להביא את כולם למפגש עם מערכת החינוך הישראלית - מורים מול מורים - על פיתוח תוכניות משותפות לבתי ספר בארץ ובתפוצות על מנת להשביח את ההבנה של העם הישראלי גם בישראל ובתפוצות.
ד"ר דוד מיטלברג: בסך הכל יש בעיה משותפת לישראל ולתפוצות - בחוץ לארץ, בבתי ספר יהודיים, מחנכים לזהות יהודית אנשים שלא חיים בקהילה יהודית או שזה לא נמצא נגד עיניהם ובישראל אנחנו רוצים ללמד על העם היהודי לאנשים שזה לא מובן להם מאליו דווקא בגלל שהם במדינה יהודית.
ד"ר דוד מיטלברג: לכן אנחנו שני צדדים שלשניהם חסרון אבל התוכן של החסר הוא אחר.
ד"ר דוד מיטלברג: רק בהשלמה של שניהם יחד, בעובדה אינטגרטיבית משותפת, אפשר יהיה להגיע לתפוצת העם היהודי ששייכת לכולם.
תרצה ריטקוביץ: עוד משפט אחד - העולם מהווים את הגשר בין החוליות האלה, לכן המון חשיבה הולכת בכיוון, כי אם אנחנו מנסים להחליש דיכוטומיות ולפתוח את מועדון העם היהודי לכולם העולים שלנו מקבלים את הקול שמאוד שונה ממה שאנחנו אומרים: "עליתם, נורא נחמד, עכשיו תהיו כמונו".
תרצה ריטקוביץ: דווקא המועדון הכלל יהודי נותן להם תפקיד מאוד מרכזי כאנשים שמהווים גשר ומביאים לתוך החברה הישראלית קול אוטנטי מהעולם היהודי בתפוצות שמאפשר את הקשר הזה.
אדוארד רטיג: אני מתנצל, ההזמנה הגיעה אליי דרך כמה תחנות ולכן סדר הדברים כנראה התחלף.
אדוארד רטיג: אני דיברתי ארוכות בישיבה הקודמת אך לא בנושא הזה.
אדוארד רטיג: אני רוצה להבהיר את הנקודה של שש השביעיות, לדעתי החברים מכירים את הטענה הזו.
אדוארד רטיג: ההוראה על יהדות אמריקה איננה משתלבת כראוי בנעשה בשטח היום.
אדוארד רטיג: אני לא אומר את זה כביקורת, אני אומר את זה כיעד, כדבר שצריך להוסיף על המון הדברים שנעשים.
אדוארד רטיג: יש לזה שתי סיבות: ראשית, היהודים האמריקאים הם לא רק שונים מאתנו בארץ ומהעם היהודי היושב במקומות אחרים, הם שונים באופן שונה, כי אמריקה שונה באופן שונה וההבנה של התרבות האמריקאית חיונית.
אדוארד רטיג: לדוגמה, אי אפשר להבין יהדות רפורמית אמריקאית בלי להבין את צורת החשיבה האמריקאית שהיא כל כך שונה מזו שבארץ.
אדוארד רטיג: אין לנו הרבה אנשים שיודעים לעשות את זה ואנחנו לא מכוונים מספיק להכשיר אנשים לזה.
אדוארד רטיג: שנית, הפוקוס המבורך על זהות יהודית ישראלית, יש בו איזשהו מלכוד משום שהוא מוביל אותנו לחקור את השורשים שלנו כישראלים.
אדוארד רטיג: השורשים שלנו כישראלים מובילים לארצות האיסלאם, מובילים למזרח אירופה, יכולים להוביל לפורטוגל, אבל על פי רוב אינם מובילים לארצות הברית.
אדוארד רטיג: לכן, אם אנחנו חושבים על הנושא של שש שביעיות מבחינת הקדימות שצריך לתת לעניין הזה צריך גם לחפש דרכים חדשות לשלב את הנושא בתוך ההמון החיובי שנעשה.
קולט אביטל: אני רוצה לומר משהו בסוגריים - אני חושבת שההשפעה האמריקאים בארץ בכל מיני נושאים, כולל בנושא התרבות ובנושאים היומיומיים, כל כך גדולה שבעצם גם דרך זה הנוער מנתב חלק משימת הלב גם לאמריקה וגם ליהודי אמריקה.
קולט אביטל: אני באיזשהו מקום לא כל כך מודאגת לגבי זה.
קולט אביטל: הייתי רוצה שזה ינותב בצורה אחרת.
קולט אביטל: נשמע את פרופ' כץ אחרון, אני מתנצלת, אנחנו חייבים לסיים, אלא אם זה משהו מאוד חיוני.
ד"ר יוסי לוי: שני משפטים, אם תרשו לי.
ד"ר יוסי לוי: בתוקף היותי בעבר, ועד לפני שנתיים, מנהל מחוז, גם בפריפריה וגם במרכז הארץ, צר לי לומר שהנושא החשוב מאין כמוהו הוא נושא קטן וזעיר בחיי היומיום של מוסדות החינוך.
ד"ר יוסי לוי: שאלת שאלות ענייניות מאוד, אם יודעים א' ויודעים ב'.
ד"ר יוסי לוי: יודעים מעט מאוד.
ד"ר יוסי לוי: וחמור מזה, הם חסרי עניין בנושא.
ד"ר יוסי לוי: כל מה שתוכלו למצוא, ואינני מדבר על השנתיים האחרונות, הוא במסגרת יוזמות.
ד"ר יוסי לוי: כשהתחילו יוזמות של מנהלי בתי ספר ושל סמינרים יכולת לראות פעולות בנושא.
ד"ר יוסי לוי: נדמה לי שזו תהיה אשליה לחשוב שמשרד החינוך יוכל לאמץ את כל הנושא בלמידה רב תחומית וכן הלאה.
ד"ר יוסי לוי: מה שאפשר לצפות ממשרד החינוך, וזאת המלצתי כיועץ הוועדה, הוא שמשרד החינוך ייקח על עצמו לארגן את כל הכוחות החוץ משרדיים העושים בשטח.
ד"ר יוסי לוי: ממסדים חוץ משרדיים עושים הרבה מאוד, על משרד החינוך לארגן את זה לא כדי לעשות איגום משאבים - שזה המובן מאליו - אלא איגום המטרות, להתרכז בעיקר ולא להיכשל ב'תפסת מרובה לא תפסת'.
ד"ר יוסי לוי: יש יש כמה נושאים, יש להעמיק בהם ולאפשר לכל הגופים לפרוח בתנאי שהם עצמם יהיו מעונינים לעבוד יחד.
קולט אביטל: אני חושבת שתרומתך הייתה מאוד חשובה ברגע הספציפי הזה.
קולט אביטל: זה האתגר שאנחנו כרגע זועקים לו.
קולט אביטל: פרופ' כץ, האם ואיך אתה חושב שמשרד החינוך יוכל להכניס את זה?
קולט אביטל: האם יש מסגרות פורמליות אליהן הנושא הזה יוכנס ובאיזה מסגרות מדובר?
פרופ' יעקב כץ: בהמשך לדבריו המחכימים של ד"ר יוסי לוי וגם בעקבות השאלות של היו"ר - מיעוט שבמיעוט נחשף לנושאים האלה.
פרופ' יעקב כץ: שלא נקבל פה אשליה שמיליון ושבע מאות אלף תלמידים נחשפים.
קולט אביטל: שמענו פה היום על כך שהוכנו כלים שלא היו קיימים.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו מדברים על גופים ואנשים עם רצון טוב וגם מקצועיות ברוב המקרים, ויש לידי מעין מצב של דז'ה-וו כשאני מדבר על יישום דו"ח שנהר ודו"ח קרמניצר, אנחנו נתקלים בדיוק באותן הבעיות.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו במשרד החינוך בהחלט רואים ברכה בשיתוף פעולה עם הארגונים שמסוגלים לתרום.
פרופ' יעקב כץ: לא עם כל הארגונים, אני אומר בפירוש, אנחנו סלקטיביים בנושא הזה, משום שנכווינו יותר מפעם אחת וגם המשאבים אינם מצויים כדי לתת תמיכות לכל גוף שמגיש בקשה.
פרופ' יעקב כץ: אבל, בעקבות הדברים של ד"ר לוי, אנחנו בהחלט רואים את עצמנו כמתאם את תוכנית הלימודים בחינוך או בלימוד פורמלי ולא להשאיר את הדברים לפרוייקטים מזדמנים פה ושם.
פרופ' יעקב כץ: לכן התשובה של השרה, גם אם היא תשובה קשה, בנושא יהדות ארגנטינה, השאלה נשאלה והיא שאלה חשובה שיש לה השלכות לא רק על ארגנטינה אלא על קהילות יהודיות חשובות בעולם, כולל הקהילה בארצות הברית.
פרופ' יעקב כץ: אני, כיו"ר המזכירות הפדגוגית, שהשרה התייעצה איתי כיצד לענות, זה לא יהיה אחראי מצדי תוך שבוע לתת הבטחה שאנחנו מכניסים תוכנית לימודים שלמה, מסודרת, עם ספרי לימוד, עם חומרי למידה, עם סטנדרטים ומבחנים למערכת החינוך.
פרופ' יעקב כץ: את כל זה אנחנו צריכים לעשות ולהתארגן לזה, זה דבר חדש שלא נעשה.
פרופ' יעקב כץ: אני מברך את דב אייזן על הדברים שהוא עשה ואנחנו עשינו דברים בשותפות, אני אולי יותר בצורת ייעוץ פסיבי ודב בעשייה ובלהט כפי ששמעתם.
פרופ' יעקב כץ: אני לא רוצה לעסוק בהיסטוריה אבל אני מוכרח לומר שאם רוצים להגיע לכלל המערכת חייבים לעבור חשיבה מחדש ואת זה אנחנו עושים ונעשה עכשיו.
פרופ' יעקב כץ: אני לא יכול להבטיח לכם, עם כל הצער בדבר שיש לנו פתרון בית ספר למחר.