GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי שריד: החלטות מתקבלות מהיום למחר, בלי שום הכנה מוקדמת, מדובר בעובדים ותיקים.
יוסי שריד: אני אומר שוב, זה לא מפני הכבוד שמגיע להם אלא זה מפני הכבוד שמגיע לנו אולי.
יוסי שריד: ומגיע גם להם, כמו שנאמר - "בכל הכבוד, ויש כבוד".
יוסי שריד: אני מציע שהוועדה תכלול הערה כזו משום שאת הסיפור הזה אנחנו שומעים חזור ושמוע.
יוסי שריד: צדק ח"כ מלכיאור, ויו"ר ועדת החינוך יודע שאני חוזר על זה בכל ישיבה, שיש איזה דחף שאינו בר כיבוש במשרד החינוך לתקן את המתוקן.
יוסי שריד: במקום לתקן את המקולקל מתקנים את המתוקן מתוך תקווה לקלקל אותו.
יוסי שריד: יש כמה דברים שיש הסכמה כללית ורחבה שהם דברים טובים אז יש התעקשות לקלקל אותם ואז מעבירים את זה למזכירות הפדגוגית ומסבירים לנו שזה מעכשיו רק ייטב.
יוסי שריד: אפשר להביא דוגמאות.
איתן שקלי: יש לי את מלוא האמפתיה והסימפתיה לדברים כפי שהוצגו פה על ידי מר אייזן.
איתן שקלי: יחד עם זה, ודווקא משום היותי משפטן, אנחנו פה לא בית דין.
איתן שקלי: אנחנו לא שמענו ואנחנו גם לא מבקשים לשמוע כרגע את משרד החינוך מבחינת ההתנהלות של הדברים.
יוסי שריד: זה תהליך קבלת החלטות.
איתן שקלי: הדברים כפי שנאמרו פה נשמעו לי מאוד לא טוב אבל אני לא מבקש כעת תגובה של משרד החינוך לדברים האלה של ההתנהלות.
איתן שקלי: זה נשמע מאוד לא טוב ואולי זה נושא לדיון אחר, עקרוני, לא פרסונלי.
איתן שקלי: גם לי יש הרבה ביקורת על דברים שנעשים במשרד החינוך והתרבות ואתה מכיר את חלקה.
איתן שקלי: יחד עם זאת, אני חושב שאנחנו לא בית דין ואנחנו צריכים להתייחס לנושא, להדגיש כמה חשוב לנו שהקשר עם התפוצות אמנם יימשך לפחות באותה רמה כפי שהיה עד היום, ואם יו"ר מזכירות הפדגוגית אומר שהוא מקבל עליו את האחריות האישית בנוסף לאנשים במטה שנהר קרמינצר ואנשים נוספים שיעסקו בזה, אני מוכן לקבל את זה.
איתן שקלי: אולי נצטרך לבחון את זה בהמשך.
יוסי שריד: אני לא שותף לדברים מן הסוג הזה.
איתן שקלי: לא צריכים להיות שותפים לכל דבר.
איתן שקלי: במהות אין לנו מחלוקת אך מבחינת הפרוצדורה אני לא סבור שאנחנו פה, בישיבה הזאת, צריכים להתייחס לתרבות השלטון או לאופן התנהלות ענייני כוח אדם בתוך המשרד.
יוסי שריד: מדובר על דרך קבלת החלטות במשרד החינוך.
איתן שקלי: אבל לא בדיון הזה, אפשר לקיים על זה דיון נפרד.
מרינה סולודקין: צריך, ובוועדה אחרת.
מרינה סולודקין: יש את ועדת ביקורת המדינה.
יוסי שריד: אני לא שותף לזה.
מרינה סולודקין: צר היה לי מאוד לשמוע שמגרשים את האיש שיזם את התחום, יש לזה טעם רע.
מרינה סולודקין: אני לא רוצה להיכנס לדברים שלא בתחום שלי אבל עצוב היה לשמוע את הסיפור הזה.
מרינה סולודקין: שנית, אני חושבת שאנחנו כל הזמן הייתה פוסט ציונות בשמאל ויש עכשיו פוסט ציונות של הימין ומקצצים רק מתחומים שחשובים לנו בשתי הוועדות האלה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזה מאוד מאוד מסוכן.
מרינה סולודקין: אני לא מופתעת שמקצצים גם את האנגלית וגם קשרי חינוך, זו מדיניות שלמה שאני לא יכולה להסכים איתה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזה אפילו מסוכן למדינת ישאל.
מרינה סולודקין: אני מאוד בעד רפורמה והתייעלות ויש דברים חשובים, אבל כאן השינוי החד במדיניות כלפי האזרח ושינוי בכל הקונספט של מדינת ישראל, שהיא מדינה של כל העם היהודי ובזה אנחנו צריכים להתעסק, זה תחום חדש שגם כאן, בקשרי חינוך, מקצצים.
מרינה סולודקין: אני מאוד תומכת ביושבי ראש הישיבה שלנו, אנחנו צריכים לומר למשרד החינוך שזה לא נכון ודווקא בזמנים האלה אנחנו צריכים לעודד את הקשרים עם התפוצות.
ד"ר משה יצחקי: שמי משה יצחקי מאורנים, ראש החוג לספרות ומרכז את נושא העם היהודי במכללה.
ד"ר משה יצחקי: אני שמח להגיד שלפני חמש שנים, כשהוכרז על פתיחת האגף, הייתי בין אלה שעמדו באופן צמוד עם מר דב אייזן ואני מוכרח לומר שאני מצאתי אדם מחויב, אדם מסור, אדם עם מוטיבציה אדירה שבתקציבים המועטים שהיו לו הצליח יחד עם הסוכנות היהודית, עם הוועד היהודי אמריקאי, עם המכללות ועם בתי ספר במסגרת "שותפויות 2000", ליצור איזושהי מניפה מאוד משמעותית שאני חושש שהולכת להתמוסס בתוך התהליך הזה שעובר משרד החינוך.
ד"ר משה יצחקי: חשוב להדגיש שלא חשוב לאן זה יעבור ואיך זה יהיה, חשוב שתהיה יחידה עצמאית לטיפול בנושא.
ד"ר משה יצחקי: שתהיה יחידה, אם זה יהיה במסגרת המזכירות הפדגוגית או במסגרת אחרת, שתהיה יחידה עצמאית.
ד"ר משה יצחקי: למכללות להכשרת מורים, שסומנו כמטרה על ידי כל מיני רפורמטורים של החינוך, הכניסו בשנה האחרונה בשותפות הועד היהודי אמריקאי, הסוכנות היהודית ומשרד החינוך בראשות של דב אייזן, תוכניות ייחודיות לתהליך הכשרת מורים, פרחי הוראה, במכללות השונות, כדי להטמיע את נושא העם היהודי, שייכות ומחויבות.
ד"ר משה יצחקי: מדינת ישראל אלופת העולם בלדעת איך לטפל בעם היהודי שנמצא בארצות המצוקה, מדברים על התבוללות ועל דברים נוספים, אך אנחנו לא יודעים איך לשוחח עם יהדות הרווחה.
ד"ר משה יצחקי: אני חושב שמה שעשה דב בתוך המשרד זה לפתח שפה חדשה בתוך המערכת, שראוי ללמוד אותה וראוי להמשיך בה.
ד"ר דוד מיטלברג: אני ראש החוג לסוציולוגיה וראש המרכז ללימודי העם היהודי באורנים.
ד"ר דוד מיטלברג: מחר יהיו בדיוק 32 שנה מאז עליתי ארצה מאוסטרליה ואני מציין את העובדה הזאת על מנת שלא תחשדו בי באושיותיי.
ד"ר דוד מיטלברג: אחרי 15 שנה היה לי את הכבוד המפוקפק להיות פעמיים בכנסת, מפוקפק כי הייתי צריך לדווח על מחקר בתחום הירידה מהארץ.
ד"ר דוד מיטלברג: אז ידעתי שיש בעיה וזאת הייתה אחת מאכזבות חיי שאני מתמודד איתה גם בתור הורה ובתור אזרח.
ד"ר דוד מיטלברג: אני שואל את עצמי, ואולי כולנו נשאל את השאלה, למה לקח כמעט 50 שנה שיקום איזה דב אייזן ויצעק את הצעקה מדוע המזכירות הפדגוגית לא שמה את נושא קשרי העם היהודי על סדר יומה.
ד"ר דוד מיטלברג: זאת השאלה המרכזית.
ד"ר דוד מיטלברג: למה לקח למדינת ישראל כל כך הרבה שנים לנסות לעצב את המדיניות הזו כחלק מרכזי של חייה.
ד"ר דוד מיטלברג: אני דשדשתי רוב חיי בנושא של החוויה הישראלית, הייתי מעורב בזה עם אלפי אנשים - צעירים, סטודנטים, מרצים, מנהיגים מישראל - על מנת להטמיע את הנושא של ישראל בחינוך היהודי בתפוצות ולמדתי שהמפגש בין יהודי התפוצות וישראל חשוב לא רק שם אלא גם כאן.
ד"ר דוד מיטלברג: ילדי ישראל, מורי ישראל והורי ישראל רעבים לקשר עם התפוצות על מנת להגדיר מחדש את זהותם היהודית בת זמננו.
ד"ר דוד מיטלברג: מה יכול להיות יותר חשוב למדינת ישראל - מדינה יהודית ודמוקרטית - מאשר הקשר האינטימי, הרצוף וההדדי בין יהודי ישראל ויהודי התפוצות?
ד"ר דוד מיטלברג: לא באופן נומינלי, אלא באופן אמיתי ואישי.
ד"ר דוד מיטלברג: חייבת להיות כתובת ברורה ומובהקת עם סגל ועם תקציב שלוקח את הנושא המרכזי של מדינת ישראל, של בניית העם היהודי, כמשימה מרכזית של מערכת החינוך כולה כי עתידנו קשור בהצלחתו.
קולט אביטל: תודה רבה, ודאי לא תתפלא לשמוע שאני מזדהה עם כל מילה שאמרת.
קולט אביטל: נשמע את ח"כ יאסינוב.
יגאל יאסינוב: חבל לי שעד היום לא הכרתי אותך, מר אייזן, כי עשית עבודה טובה.
יגאל יאסינוב: אני אומר לך את זה בשיא הרצינות.
יגאל יאסינוב: לגופו של עניין, היום הוא יום היסטורי, אני לראשונה בחיי מסכים עם כל מילה של ח"כ שריד, ובזה אסיים.
קולט אביטל: אנחנו רוצים לסיים את הישיבה תוך אמירה מאוד ברורה שלימודי התפוצות הם נדבך חיוני בחינוך וזאת גם לעיצוב זהותם היהודית של תלמידי ישראל וגם לעצם הקשר בין ישראל לתפוצות.
קולט אביטל: אנחנו כוועדות שכל אחת מהן עוסקת בנושא הזה מזווית אחרת - מזווית החינוך ומזווית הקשר עם התפוצות - נמשיך לעמוד על כך שהנושא הזה יהיה נושא לימודים שילווה את תלמידי ישראל וכך נמשיך לנהוג.
קולט אביטל: אנחנו רוצים לפנות בקריאה למשרד החינוך לשקול מחדש את עניין סגירת האגף.
קולט אביטל: אנחנו לא יכולים להכריח את משרד החינוך ובעניין הזה אנחנו גם לא נכנסים לנושאים פרסונליים.
קולט אביטל: מכל מקום, אם לא כאגף אז אולי כיחידה.
קולט אביטל: אנחנו מבינים שיש עניין של ארגון מחדש ואיגום משאבים אבל עם כל הסימפתיה וכל הרצון לעשות רפורמות חבל לשפוך את התינוק עם המים.
קולט אביטל: יש פה תוכנית טובה, יש פה קבלות ויש פה הצלחות.
קולט אביטל: אנחנו רוצים לפנות אל משרד החינוך בקריאה לשקול מחדש את סגירת האגף או היחידה ואם הדבר חיוני אז לפחות שתתקיים יחידה בתוך המזכירות הפדגוגית כדי שיהיה המשך לעבודה הזו, כפי שהותוותה, וכדי שתהיה כתובת ספציפית לכל מי שיצטרך לפנות.
איתן שקלי: ראיתי את הדברים האלה ואני מסכים להם, אני מציע שנוסיף שאנחנו רושמים בפנינו את הודעתו של יו"ר המזכירות הפדגוגית שרואה את עצמו אחראי אישית לנושא והגורמים שעובדים מול משרד החינוך והתרבות רשאים לראות בו כתובת לנושא.
קולט אביטל: ברשותך, אני חושבת שאנחנו נקבע שניפגש שוב תוך שלושה חודשים כדי לבדוק כיצד הדברים מתנהלים.
איתן שקלי: ברצון רב.
יוסי שריד: אני לא חושב שהוועדה צריכה לקבל את ההודעה של יו"ר המזכירות הפדגוגית ואני לא חושב שזה נכון.
יוסי שריד: אני לא חושב שיו"ר המזכירות הפדגוגית צריך עכשיו להפוך להיות הכתובת הישירה בעניין זה.
איתן שקלי: אנחנו רק רושמים בפנינו.
יוסי שריד: זה לא במסגרת מנהל תקין.
יחיאל לייטר: אני דווקא רוצה להרים את הכפפה של ח"כ שלגי ושל ח"כ שריד, אני חושב שאנחנו צריכים לטכס עצה בתוך המשרד איך למנות מישהו בתוך המזכירות הפדגוגית, אני לא בטוח שזה צריך להיות במסגרת יחידה אבל בוודאי מישהו שרוב זמנו ורוב מרצו מוצא בתחום הזה.
איתן שקלי: יש לכם שני אנשים שמקדישים את זמנם, כולל אדם בכיר, אז שיהיה לפחות אחד מהם במזכירות הפדגוגית.
יחיאל לייטר: יתכן, אנחנו בהחלט נשקול זאת.
קולט אביטל: נחזור לנושא בעוד שלושה חודשים.
איתן שקלי: תודה לכולם.
איתן שקלי: חינוך על יהדות התפוצות במסגרת תוכנית הלימודים - ח"כ קולט אביטל, אילן שלגי
קולט אביטל: הנושא הזה הוא המשך מאוד טבעי לנושא הקודם והיינו צריכים לעשות את זה כמקשה אחת, כי כשאני פניתי למשרד החינוך בשיחה שקדמה לישיבה הזו ביקשתי מיחיאל לייטר לדעת לא רק מה התוכניות של המשרד אלא מה בעצם המהות, מה מלמדים היום ובאיזה מסגרות.
קולט אביטל: זאת אומרת, לקבל איזשהו פירוט מהי התוכנית עצמה, כיצד אנחנו מנחילים ידע על הקהילות, על איזה קהילות כן, על איזה קהילות לא, כמה זמן מתוכנית הלימוד.
קולט אביטל: אלו הדברים שאנחנו רוצים ללמוד היום.
קולט אביטל: בתור דוגמה וכהקדמה אני רוצה לספר על כך שכתוצאה מעבודת הכנסת הקודמת הוקמה ועדה בנושא היעלמותם של יהודים מארגנטינה תחת שלטון הגנרלים.
קולט אביטל: הוועדה הזו עשתה עבודת קודש וזה חיזק מאוד את הקהילה בארגנטינה שראתה בכמה שאנחנו מתעלמים מהנושא פגיעה מאוד חמורה.
קולט אביטל: בסופו של דבר, אחרי שהוועדה שמעה את הדו"ח גם המליאה שמעה את הדו"ח ואחת מההחלטות של מליאת הכנסת הייתה שבנושא הזה של מה שקרה לקהילה בארגנטינה אנחנו נפנה למשרד החינוך ונקרא לו לכלול גם את זה בתוכנית הלימודים.
קולט אביטל: אני פניתי לשרת החינוך וקיבלתי תשובה תמוהה שאין זמן במסגרת הלימודים אבל אולי היא תשקול במסגרת שיעורי אזרחות דרך המזכירות הפדגוגית.
איתן שקלי: מדובר שם על מקצוע חדש, אני חושב.
קולט אביטל: אני לא מדברת על מקצוע חדש.
איתן שקלי: זה מה שהמכתב אומר.
קולט אביטל: כן, במסגרת מקצוע חדש.
איתן שקלי: אבל לא נאמר מתי.
קולט אביטל: אני מסכימה עם מי שדיבר פה מהוועד היהודי אמריקאי על שש שביעיות אבל יש עוד שביעית אחת שהיא לא פחות חשובה.
קולט אביטל: יש יהודים בצרפת, יש יהודים בארגנטינה, יש יהודים באורוגוואי, יש יהודים באוסטרליה, ברומניה, בדרום אפריקה.
קולט אביטל: חשוב מאוד שגם אנשים ידעו מה המורשת, גם ההכרה לקהילות וגם כיצד הן חיות היום.
קולט אביטל: לכן הלימודים לא יכולים להתרכז רק בלימודי ארצות הברית, למרות שיש בכך חשיבות רבה.
קולט אביטל: אנחנו רוצים להשלים עד כמה שניתן מהר את הישיבה הראשונה כדי לשמוע מה נלמד היום בבתי ספר.
קולט אביטל: הערתי למשנה למנכ"ל של המשרד שהתייחס בעיקר למה שאנחנו מנסים לעשות היום בחו"ל כלפי קהילות יהודיות, אותי מעניין לשמוע לגבי הארץ כי לא פעם אנחנו שומעים מיהודי התפוצות: "אנחנו לומדים עליכם אבל תגידו לנו בבקשה מה אתם יודעים עלינו, למה אין לנו ברי שיח, למה יש כזו בורות בקרב תלמידי ישראל שלא יודעים איך אנחנו חיים" וכו'.
קולט אביטל: היום אנחנו יודעים מהזווית של האנטישמיות אבל לא הרבה יותר מזה.
קולט אביטל: המטרה שלנו כרגע היא לנסות לקבל איזושהי תמונה קצת יותר כוללת על מה נלמד היום ומה הכוונה לפתח במסגרת הלימודים.
קולט אביטל: לאדוני היו"ר יש מה להוסיף?
איתן שקלי: תוכלי לראות את ההקדמה שלי לישיבה הקודמת כהקדמה גם לישיבה הזאת אבל אני אומר גם דברים בסיכום.
דב אייזן: אציג את הדברים שאנחנו עושים במסגרת האגף.
דב אייזן: כפי שהזכרנו בישיבה הקודמת אנחנו שני אנשים, אבל דרך העבודה שלנו היא לעבוד עם כמה שיותר ארגונים.
דב אייזן: לא התייחסתי לתכנים בחלק הראשון של הישיבה כי אמרתי שזה מה שנעשה בחלק השני.
דב אייזן: אנחנו, במסגרת האגף, רוצים לחנך לשייכות ומחויבות לעם היהודי אבל הרצון שלנו לעסוק בנושא הזה הוא לא על ידי זה שניצור שיעור שיעסוק בנושא העם היהודי אלא אנחנו מעונינים להכניס את הנושא הזה כהוויה חינוכית של בית הספר.
דב אייזן: זאת אומרת, אנחנו חותרים לזה שבפילוסופיה החינוכית של בית הספר היהודי יירשם שאחת ממטרותיו היא העם היהודי בימינו והזירה ההיסטורית שלו וישאל את עצמו איפה אנחנו נמצאים כיום ולאן אנחנו הולכים.
דב אייזן: אנחנו עובדים על זה, לנסות לעודד את המורים בהשתלמויות השונות ובמסגרת השונות לבוא ולומר: "אנחנו רוצים לשלב את הנושא הזה במקצועות ההוראה השונים".
קולט אביטל: זאת אומרת, שזה יהיה מפוזר בשיעורי היסטוריה וכו'.
דב אייזן: כן.
דב אייזן: ברגע הראשון שאתה שומע את זה, זה נשמע מאוד מוזר, אך כשאתה מתחיל יותר לחשוב על זה, זה מתחיל להתחבר.
דב אייזן: לדוגמה, אתה מלמד אנגלית, אם אנגלית היא כלי ואתה כמורה לאנגלית בבית הספר מודע לזה שזה נושא חשוב דבר באנגלית על העם היהודי.
דב אייזן: מה שאתה רוצה ללמד אנגלית - למד עם העם היהודי.
דב אייזן: אם אתה לוקח את העניין הזה שאתה רוצה גם לפתח קשרים של אינטרנט ותקשור, מורה לאנגלית נותן גיבוי לישראלי הממוצע, שהאנגלית שלא לא משהו, ומלמד אותו תקשור.
דב אייזן: יש מקצוע של תקשורת.
דב אייזן: מה זה תקשור?
דב אייזן: זה עיתונות, זה רדיו, זה טלוויזיה, זה סרטים, קולנוע.
דב אייזן: בבתי ספר יש עיתונים שתלמידים יוצרים, בואו נעשה מדור שעוסק בנושא העם היהודי.
דב אייזן: הלכנו עם הרעיון הזה לפני כשנתיים לאגף לתוכניות לימודים והרעיון הוא לעבוד עם כל האגפים, להתחבר לכל אגף ולומר: "מהי התרומה הייחודית שלך במומחיות?
דב אייזן: " אנחנו לא מומחים לכל אבל אנחנו יודעים איך לחבר את הדברים ואנחנו בלהט לרעיון ובחשיבות שלו.
דב אייזן: רצינו להקים ועדה, שתהיה מדיסיפלינות שונות, שתחליט מה תהיה מפת המושגים ומהם המוקדים.
קולט אביטל: אני מתנצלת שאני קוטעת אותך אבל אם אדם עובר הכשרה של מורה לאנגלית, הוא לומד את השפה האנגלית, הוא לומד ספרות אנגלית, מה מכשיר אותו ללמד משהו על הקהילה היהודית?
דב אייזן: בשביל זה אנחנו באים, זה מה שאני אומר, זה תפקידנו.
דב אייזן: אני אחזור לזה, אלה שאלות שאני מתלבט איתן כל יום.
דב אייזן: באנו לאגף לתוכניות לימודים ויצרנו ועדה עם אנשים מדיסיפלינות שונות, עם נציגות מהסוכנות היהודית שיש לנו איתה קשר לגבי התפוצות, ויצאו עכשיו קווים מנחים להוראת הנושא 'העם היהודי בימינו, שייכות ומחויבות'.
דב אייזן: ההישג הגדול הוא שמדובר בבית הספר העל יסודי הכללי והדתי.
דב אייזן: כלומר, הצלחנו להגיע לקונצנזוס ולהציע קווים מנחים לתוכנית לימודים במקצועות ההוראה השונים כדי ללמד את הנושא הזה.
דב אייזן: אנחנו נוציא לכל בתי הספר העל יסודיים מכתב שהמוטו שלו הוא עד כמה השרה רואה את החשיבות של הנושא בתוך המערכת, כי אני בסופו של דבר עובד עם מערכת החינוך.
דב אייזן: זוהי החוברת שהפצנו לכל בתי הספר העל יסודיים, הבאתי אותה איתי ומי שרוצה יוכל לקבל.
דב אייזן: השלב הבא עליו אנחנו עובדים עכשיו - זימנו את כל המפמ"רים, המפקחים המרכזים על מקצועות ההוראה, ואנחנו עושים איתם השתלמות יחד עם המזכירות הפדגוגית ויחד עם הסוכנות היהודית, המפמ"רים ילמדו על הנושא של העם היהודי והאתגר של כל אחד מהם יהיה לבוא ולומר איך הוא משבץ את הנושא בתוך המקצוע שהוא עוסק בו.
דב אייזן: בהיסטוריה, באזרחות, בספרות.
דב אייזן: חפש את היצירות שמתמקדות בנושא.
איתן שקלי: גם בחיבור.
דב אייזן: כל מקצוע שאתה מדבר עליו, אם תעלה אותו למודעות אתה יכול להתחבר לנושא.
דב אייזן: מה שאנחנו עושים בהשתלמויות למורים זה קודם כל לעניין אותם, כדי שירצו לבוא להשתלמות.
קולט אביטל: אבל אז זה נשאר די דיפוזי ולא פורמלי וכל אחד מלמד מה שהוא רוצה.
דב אייזן: לא, ממשיכים הלאה.
דב אייזן: זה עניין של תהליכים.
דב אייזן: מה שאני רוצה להראות כרגע מבחינת העניין הוא שאנחנו מגיעים לבתי הספר ומעודדים אותם לעשות פעילויות בתוך המערכת החינוכית שלהם.
דב אייזן: הבאתי כאן 2-3 דוגמאות.
דב אייזן: זו דוגמה שעשו בבית ספר בגבעתיים, שהלכו לכיוון הזה, בית הספר מתגייס לעסוק בנושא הזה, מגייס את כל המורים, יושבים סביב השולחן, יש ישיבות מועצה שלהם וזה מה שהם עושים.
דב אייזן: כאן יש את התוכניות.
דב אייזן: יש לנו דוגמה כזאת בבית ספר בירושלים.
דב אייזן: אנחנו מביאים איזשהו רעיון לעשות את התוכנית הזאת תוכנית יישובית.
דב אייזן: איך אתה מעניין גני ילדים, בתי ספר יסודיים ועל יסודיים ואת היישוב, שהיישוב ידבר על הקשר עם העם היהודי?
דב אייזן: יש לנו כאן דוגמה ממוצקין - העם היהודי בימינו, שייכות ומחויבות, זו הסיסמה שלנו כל הזמן.
דב אייזן: שואלים אותי מה שלום העם היהודי וזה מה שאנחנו רואים.
דב אייזן: איך אתה עושה שיהיו שייכים?
דב אייזן: על מה מדברים?
דב אייזן: מה מחייב אותנו?
דב אייזן: אז יש לנו אנתולוגיה שיצרנו, באמצעים מאוד דלים כפי שתראו פה.
דב אייזן: כדי לקרב את המורים לעניין הזה הוצאנו לקט של מה שעשינו מגני ילדים, בתי ספר יסודיים ועל יסודיים.
דב אייזן: הסיסמה היא הסיסמה וכאן יש דוגמאות להורים כדי שזה לא יישאר תיאורטי, כי מה שלמדנו שאם אתה מזמן את המורים ומדבר על חשיבות הנושא אתה יכול להלהיב אותם אבל מה הלאה?
דב אייזן: אני יודע שאפילו מעמד הר סיני שהיה המאורע הפירוטכני הכי מוצלח מאז ומעולם לא הצליח בחינוך, היה אחריו את חטא העגל.
דב אייזן: אתה לא עושה חינוך על ידי הצגות גדולות, זה תהליך איטי וממושך.
דב אייזן: אז אחרי הדיבורים נתנו למורים דוגמאות מה ניתן לעשות מגן הילדים.
דב אייזן: המורים מקבלים כאן את האפשרות לפנות אחר כך לתוך המערכת ולעבוד איתה.
דב אייזן: ההיקף השני הוא ללכת לכיוון של לעודד תלמידים, קודם כל בתהליך הלימוד שלהם.
דב אייזן: יצרנו קלטות יחד עם מרכזי פסגה, שזה אגף במשרד, מה שהיה פעם מרכזיות פדגוגיות.
דב אייזן: עשינו יחד איתם את הקלטות האלה בהן אנחנו מביאים קטנים של סרטים שמתמודדים עם השאלות האלה, זה טריגר לתלמידים ולמורים בתהליכי הלימוד.
דב אייזן: בשבוע שהיה ב-GA, יחד עם מט"ח, הוצאנו שותפות גורל עם שאלות לתלמידים מה אנחנו עושים בתוך המערכת הזאת.
דב אייזן: הבאתי לכם דוגמה לעיתון של תלמידי תקשורת.
דב אייזן: אמרנו שהולך להיות כאן GA, בואו ניקח את התלמידים שלומדים תקשורת, הם יהיו העיתונאים ויסתובבו שם.
דב אייזן: זה העיתון שיצא עכשיו, "ידיעות מהתפוצות", שעל מה הם מדברים פה?
דב אייזן: "הבית באמריקה הלב בישראל".
דב אייזן: זו עבודה של תלמידים מירושלים, ממבשרת, שהוציאו את העיתון ואנחנו מחלקים אותו עכשיו בכל בתי הספר עם מדריך לבתי הספר לעסוק בנושא האקטואליה.
דב אייזן: יש לנו מחשבה שהתחלנו, והבאתי כאן את הפלייר.
דב אייזן: כיוון שאתה רוצה לעשות את זה כחלק מההוויה החינוכית ולא כמילים פורחות, אנחנו חותרים לזה שבלובי של כל בית ספר יהיה לוח קיר שתלמידים יכתבו בו על מה שהם קוראים על יהודי התפוצות ועל דברים שהם מקבלים מהתפוצות.
דב אייזן: חלק מהדברים שילמדו בכיתות יעלה ללוח וחלק מהדברים על הלוח ייכנסו לכיתות.
דב אייזן: יצרנו את הפוסטר הזה שחילקנו לכל בתי הספר בארץ, יסודי ועל יסודי, והוא הולך עם אותה הסיסמה.
דב אייזן: תארו לעצמכם שבכל בית ספר יהודי, בכניסה לבית הספר יהיה הפוסטר הזה, יהיה הלוח הגדול שעוסק בנושאים האלה וזה יהיה לנגד עיניהם של תלמידים ומורים ביום-יום שלהם, לא באיזשהו שיעור מ-8 עד 9 נדבר קצת על היהודים, אלא זו ההוויה שלהם.
דב אייזן: אני יכול להמשיך אך אני יודע שיש כאן עוד חברים שרוצים לדבר.
דב אייזן: אנחנו עובדים עם המועצה הציונית לישראל ומוציאים יחד איתם עיתון בשיתוף האגף.
דב אייזן: אני שמח שיושבת כאן ורדה רפאלי מהסוכנות היהודית, התחלנו לעבוד עוד בוועד היהודי אמריקאי, היא הייתה ביוזמה הראשונית, ואני שמח מאוד שהיא שובצה בסוכנות היהודית, אנחנו עושים עבודה יפה ואני מאוד נהנה מהעבודה המשותפת הזו.
דב אייזן: הצלחנו להכניס את הנושא הזה לתוך המערכות, לתוך בתי הספר.
דב אייזן: הדבר שמנחה אותנו זה לעבוד עם כולם - בכל יחידה במשרד יש לנו רפרנט לנושא ובכל מחוז יש לנו רפרנט בנושא.
דב אייזן: קחו בחשבון שאת כל זה עושים שני אנשים שלקחו להם מזכירה והם מתרוצצים ועושים לבד.
דב אייזן: זו עבודתנו ועל זה אנחנו נלחמים.
דב אייזן: כל המלחמה היא לעשות את הדבר הזה שלא יימהל באיזשהו מקום.
קולט אביטל: בכל הישיבה הזאת חסר לי גורם אחד שהיה יכול להיות רלוונטי והוא בית התפוצות.
קולט אביטל: בית התפוצות תרם ותורם מידע על קהילות, ישנם ביקורים בבית התפוצות, זה קיים?
דב אייזן: אנחנו עובדים יחד עם בית התפוצות, אני חושב שהמחשבה לסגור את בית התפוצות הייתה מחשבה אומללה.
דב אייזן: אני הצעתי להם שיקראו לזה "בית העם היהודי" ולא "בית התפוצות" כי זה שייך גם לישראלים והמיוחד בבית הזה הוא שהוא הבית של העם, הוא לא הבית של התפוצות.
דב אייזן: אני שמח שזה התקבל, אני יודע שזה הולך לקראת זה.
דב אייזן: אריק רוזנבלום, שעכשיו נמצא במט"ח, היה מנהל המחלקה לחינוך בתפוצות ועשינו כל מיני פרוייקטים יחד, עכשיו אנחנו מריצים בבית התפוצות פרוייקט שנקרא "סיפור משפחתי".
דב אייזן: אני גאה לומר שנתתי את השם, כי אנחנו לא מדברים על שורשים, כי שורשים זה קבור, רציתי דווקא את הלמעלה, איפה אנחנו היום ולאן אנחנו הולכים.
דב אייזן: קיבלו את השם "סיפור משפחתי", אלפי תלמידים בגיל חטיבות ביניים הולכים ומראיינים את המשפחות והצלחנו לעשות את זה עכשיו גם בתפוצות.
ד"ר דוד רזניק: שמי דוד רזניק, נציג JENSA, חברה לחינוך יהודי בצפון אמריקה.
ד"ר דוד רזניק: אנחנו ארגון גג של חינוך יהודי בארצות הברית ובקנדה.
ד"ר דוד רזניק: בישיבה הזו, בשונה מהישיבה הקודמת, אני מייצג את הצד השני של המטבע - מה עושים בהוראת ישראל שם, אבל זה בעצם שוב לצד השני של המטבע משום שהמאמצים שאנחנו עושים שם להוראת ישראל, וגם כאן כפי שתראו, הם בעצם המשך הדברים בחינוך העם היהודי העולמי ביחד.
קולט אביטל: אנחנו מקדישים לנושא של מה ואיך מלמדים על ישראל בתפוצות הרבה מאוד ישיבות.
ד"ר דוד רזניק: הדגש הוא רק על מאמצים שאנחנו עושים כאן ורוצים להמשיך ולהרחיב.
קולט אביטל: בוא נתרכז בזה.
ד"ר דוד רזניק: מפני שמה שחשוב בימינו זה מה שמופיע ב-Home Page, אני מציג צילום של ה- Home Pageשל JESNA ברשת, שם מופיע בין הפרוייקטים המובילים פרוייקט "Israel on our lives".
ד"ר דוד רזניק: אנחנו עושים כאן בארץ, וזה תואם את חלק מהדברים שדב רוצה לעשות ואולי בהמשך המזכירות הפדגוגית.
ד"ר דוד רזניק: יש תכנים אבל מי יישם את התכנים האלו - זה הכשרת מורים.
ד"ר דוד רזניק: רוב המחנכים בחנוך יהודי בצפון אמריקה אף פעם לא היו בארץ.
ד"ר דוד רזניק: איך אפשר לחנך לארץ שם אם אף פעם הם לא היו כאן?
ד"ר דוד רזניק: לכן אנחנו, בהרבה מבצעים, מנסים להביא יותר מחנכים לארץ וחבל שמקצצים.
קולט אביטל: אני רוצה להפנות אותך למה שאמר החבר האוסטרלי לפני כמה דקות כי אני רוצה להגיד לך שאת זה אמרנו גם לפני עשר שנים ועשרים שנה ומאז לא קרה כלום.
קולט אביטל: אז התכוונו להביא והיו תוכניות גדולות עם הסוכנות היהודית להביא כמה שיותר מורים להשתלמויות וגם לשבת יחד עם מורים ולהתוות את התכנים.
קולט אביטל: אני מקווה שניפגש בעוד עשר שנים כולנו בריאים ושלמים ואז נוכל גם לשמוע שבאמת באים המורים בהמוניהם.
ד"ר דוד רזניק: בין הפרסים שאנחנו מעניקים כל שנה שם ישנם פרסים למורים המצטיינים בצפון אמריקה והצלחנו להביא 20 מהם הקיץ להשתלמות כאן.
ד"ר דוד רזניק: מדובר במקבלי פרס למורים בבתי ספר יהודיים.
ד"ר דוד רזניק: חבל שמקצצים birth right לנוער, אנחנו בעד birth right גם למורים בצפון אמריקה.
קולט אביטל: 20 מורים מתוך כמה?
ד"ר דוד רזניק: מתוך 3,000.
ד"ר דוד רזניק: איך זה שמורה בבית ספר יהודי לא היה אף פעם בארץ?
ד"ר דוד רזניק: הם בעצם צריכים birth right גם למורים.
ד"ר דוד רזניק: אולי כדי לקבל רשיון הוראה בארץ צריך שיהיה כל סימסטר קורס אחד כחלק מהכשרת מורים בנושא של העם היהודי.
ד"ר דוד רזניק: אם מעכשיו יתחילו כל המורים לקבל קורס אחד כזה זה יכשיר את הקרקע לכל הפרוייקטים האלו.
קולט אביטל: זאת אומרת, אתה רוצה להפוך את זה כחלק מתוכנית הלימודים לפני הכשרת המורים עצמם.
ד"ר דוד רזניק: נכון, כבר שם.
ד"ר דוד רזניק: הרבה נעשה במסגרת של "שותפות 2000", אנחנו דוחפים את הקשר החינוכי דרך "שותפות 2000", והנושא האחרון - גם בשיתוף האגף, לפני כחודש ישבנו קרוב ל-50 חברים במפגש, סדרה שלישית של מפגשים בין מחנכים בכירים מצפון אמריקה ומחנכים בכירים ישראלים כאן, בשיתוך מט"ח, אורנים והסוכנות ובשיתוך עם דב אייזן, ישבו כבר השנה השלישית ויש לנו תוכניות לשנה הבאה.
ד"ר דוד רזניק: ארבעה ימים אחרי ה-GA הם ישבו ועלו שני הצדדים של המטבע הזה - המאמצים שלנו שם לחנך על ישראל והמאמצים כאן לחנך על העם היהודי והיחסים עם התפוצות.
ד"ר דוד רזניק: מדובר על ארבעה ימים אינטנסיביים שהיו וימשיכו ואנחנו שמחים לראות שעלתה בדרגה המחויבות של משרד החינוך וצריך להודות להם על שהקימו לפני כעשר שנים את האגף, והמחויבות שלהם היום להעמיק את המחויבות בנושא הזה.
ד"ר דוד רזניק: שמחתי לקבל ממשרד החינוך את הטיוטה הראשונה של המושגים, כללו שם את הכרזת הקמת מדינת ישראל שבסעיף האחרון בה כתוב: "אנו קוראים אל העם היהודי בכל התפוצות להתלכד סביב היישוב בעלייה ובניין ולעמוד לימינו במערכה הגדולה של הגשמת שאיפת הדורות לגאולת ישראל".
ד"ר דוד רזניק: גאולת התעכבה קצת, ב-50 שנה, אבל ישנה הקריאה הזאת לאחדות של התפוצות ושל העם כאן.
קולט אביטל: למה, לא נעשה שום דבר ב-50 שנה?
ד"ר דוד רזניק: חס ושלום, אני מתכוון לגאולה השלמה.
ד"ר דוד רזניק: השאלה בפני הישיבה הזאת היא מי יעשה את הקריאה הזאת להבא.
קולט אביטל: אבל לא זה הנושא של הישיבה.
ד"ר דוד רזניק: של התכנים של הוראת העם היהודי בתוך בתי ספר בארץ, כדי שיראו את עצמם שותפים לעבודה המשותפת הזאת.
ורדה רפאלי: שמי ורדה רפאלי, אני עומדת בראש היחידה שנקראת "תחום חברה ישראלית" שעוסקת בנושא של החברה הישראלית בעם היהודי, שהוקמה לפני כשנתיים וחצי במאמץ של הסוכנות להתמודד עם השאלות שאתם מעלים פה.
ורדה רפאלי: מתוך הראייה היהודית הגלובלית הסוכנות עמדה על החשיבות הרבה של השחיקה האדירה בתחום השייכות והמחויבות לעם היהודי, דבר שאנחנו רואים בכל סקר למעשה, ומיקמה את היחידה הזאת בתוך המחלקה לחינוך.
ורדה רפאלי: אנסה לדבר יותר על התוכן ועל הקונספציה.
ורדה רפאלי: כשאנחנו מנסים לבחון מי הישראלים שקרה להם משהו בתהליך ומנסים לבחון מה קרה להם אנחנו בעצם מוצאים שלושה מרכיבים עיקריים: יש נושא של ידע - למדו משהו חדש שלא ידעו קודם, יש נושא של בירור זהות - משהו קורה עם הזהות היהודית הישראלית מאז אמצע שנות ה-90' ששונה ממה שהיה קודם, צריך לברר את זה, לבחון את זה ולראות את העמדה הציונית, לאן הגיע הנושא של שלילת הגולה, מה אנחנו עושים עם זה היום, איך אנחנו משנים את יחסנו, כולל בירור זהות אישית, ואנחנו מדברים על התנסות - על מפגש עם יהודים מהעולם, על ביקור בקהילה, על שליחות לקהילה ועל אירוח אנשים מחו"ל.
ורדה רפאלי: כששלושת המרכיבים האלה נמצאים באיזונים כאלה ואחרים משהו מתרחש.
קולט אביטל: את מדברת על עבודה עיונית כרגע.
ורדה רפאלי: אני עוד רגע אדבר על היישום של זה.
ורדה רפאלי: עוד נושא אחד שעלה כאן ואני רוצה להתייחס אליו - אנחנו באופן מאוד מובהק נוטים לא לנתק את הציבור הממלכתי מהציבור הממלכתי-דתי.
ורדה רפאלי: כשאנחנו מדברים על יחס לעולם היהודי, למעשה אין הבדל גדול מעשית בין הציבור הדתי והציבור החילוני מכל הגוונים, למרות שנמצא בעולם הדתי איזושהי התייחסות ערכית לנושא של העם היהודי, זה ודאי לא כולל את מה שח"כ שלגי העלה - אז מה עושים עם הזרמים הליברליים?
איתן שקלי: האם הילדים בישראל יודעים שיש בארצות הברית ובקהילות אחרות הרבה מאוד יהודים שכל שבת מגיעים לבית כנסת אבל במכונית?
קולט אביטל: 80%.
ורדה רפאלי: זו שאלה טובה אם הם יודעים או לא.