GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל מלכיאור: אז מי שהיה עוזה היה עוזב וזהו.
מיכאל מלכיאור: אני חושש שהמספר 6.5% של העולים מארגנטינה של שלוש השנים האחרונות לא יחזיק במשך התקופה הזאת, לפי מה שאנו יודעים כבר היום.
מיכאל מלכיאור: אני גם חושב שיש יותר ויותר אנשים שמרכז כובד החיים שלהם אולי בחו"ל, אך עדיין מחזיקים פה בית או קשר, ובאים לפה, ואז הם לא נכנסים לסטטיסטיקות.
מיכאל מלכיאור: אני גם חושב שזה הצלחה אדירה של העלייה, שמספר כזה של יורדים.
מיכאל מלכיאור: אני באמת מתפלא שאין יותר שעוזבים.
מיכאל מלכיאור: בתנאים האלה של מדינת ישראל של היום זה דבר עצום.
מיכאל מלכיאור: נראה לי שריכזתם הרבה מאוד נתונים על המוטיבציה לעלייה, ומזה הסקתם את הקשר לירידה.
מיכאל מלכיאור: אני מבין את זה, אני מבין שאי-אפשר לבדוק את היורדים.
ציפי לבני: יש כאן התייחסות לשביעות הרצון בארץ.
מיכאל מלכיאור: אבל זאת התייחסות שולית.
מיכאל מלכיאור: אם כבר עושים מאמץ ומוציאים כסף, יש לעקוב אחרי התהליכים בארץ, ומה הגורמים הכי בעייתיים בארץ.
מיכאל מלכיאור: על זה כדאי לעשות מחקר.
מיכאל מלכיאור: ברור שמי שבא עם יותר ציונות ויהדות ויותר קרוב ויותר מוטיבציה – בשביל זה אני לא צריך אותך, עם כל הכבוד.
מיכאל מלכיאור: אני צריך אותך כדי לבדוק את התהליכים פה במשך התקופה שהם פה, ואז לעקוב עד היום שהם יורדים.
מיכאל נודלמן: מה ששמעתי קודם – 6% או 7% - זה אומר שהעלייה האחרונה מחזיקה מעמד טוב.
מיכאל נודלמן: אני חושב שאנו חיים בעולם קטן, יש אנשים שלא מרגישים פה כל-כך טוב, ויש לכך סיבות.
מיכאל נודלמן: 35% שקלו איך לעזוב את הארץ.
מיכאל נודלמן: כמה מהם עזבו?
שמואל אדלר: 35% שהיו בברית המועצות שקלו ללכת לארץ נוספת נוסף על ישראל.
שמואל אדלר: 10% שקלו ללכת לארץ אחרת, ואמרו שהגיעו לארץ מחוסר-ברירה.
שמואל אדלר: כלומר כנראה, לא הצליחו ללכת לארץ אחרת.
מיכאל נודלמן: כמה עזבו את הארץ מתוך הקבוצה הזאת?
מיכאל נודלמן: אתם לא יודעים איך הם הסתדרו פה.
מיכאל נודלמן: ההגדרות האלה לא שוות שום דבר.
מיכאל נודלמן: אדם בא הנה, יש שחשבו שלא יהיו פה, אבל אחר-כך הם הולכים לצבא, והם ציוניים יותר מאלה שלא שקלו.
מירלה גל: במקביל נעשה גם סקר שביעות רצון על אותה אוכלוסייה.
מיכאל נודלמן: אני כמו כולם לא הבנתי את הקשר של מה שעשיתם לכך שיש הגירה מהארץ וכוונות של הגירה, סיבות של הגירה.
מיכאל נודלמן: אני חוזר למה שאמרתי.
מיכאל נודלמן: היו פה מספרים – ההגירה מארצות הברית, מארגנטינה, מרוסיה.
מיכאל נודלמן: הם עובדים פה בארץ, הם משתתפים טוב בהגנה של המדינה.
מיכאל נודלמן: כל הכבוד לעלייה הזאת.
מרינה סולודקין: הדיון מאוד חשוב, אך לא שמענו את השאלות הנכונות ואת התשובות הנכונות.
מרינה סולודקין: לכולנו יש ניסיון בעבודה עם ציבור.
מרינה סולודקין: אני לא מודאגת ממה ששמעתי היום.
מרינה סולודקין: אלה מספרים קטנים, אני חושבת שמה שאני קוראת בשנתיים האחרונות – אני רואה תסכול, ייאוש, אכזבה מהחברה הישראלית.
מרינה סולודקין: אתה שולח לי סקרים, זה טוב וחשוב, אך בסקר הזה לא שמעתי דברים.
מרינה סולודקין: תהליך החקירה בעיצומה, ואני מאוד מפחדת שהמספרים יהיו יותר ויותר גדולים, אני מרגישה את זה מהשטח.
מרינה סולודקין: מה מפחיד את האנשים?
מרינה סולודקין: אין צדק בסיסי במשטרה, בבתי משפט.
מרינה סולודקין: עשיתי הצעה לדיון דחוף, אפליות בבית משפט של ערבים ועולים, בגלל שרואים את התהליכים בצורה כל-כך ברורה.
מרינה סולודקין: כמעט בכל מכתב שני אנו אזרחים סוג ג'.
מרינה סולודקין: יש תהליך הצטברות במשך שנים, והתאכזבות וייאוש.
מרינה סולודקין: עושים מה שיכולים - ממשלה ומשרד.
מרינה סולודקין: צריך לשפר את החברה הישראלית.
מייק רוזנברג: הנתונים מראים על סיפור הצלחה ענקית.
מייק רוזנברג: אני מניח שהסיפור בקליטה יותר טוב מכל יתר העליות.
מייק רוזנברג: הפרשנות פשוט לא נכונה ממה שכתוב פה על אוסטרליה וקנדה.
מייק רוזנברג: אני חושב שמדובר באחוז נורמלי, אפילו נמוך ממה שרואים במדינות אחרות.
מייק רוזנברג: מה שמדאיג זה המגמה, לגבי כל העולים, מי שמסתכל על הגרף – גם עולים ממדינות אחרות, גם מברית המועצות לשעבר וגם בני הארץ, יש שם כיוון מדאיג מאוד ב-2001, ואין לנו נתונים של 2002 ו-2003.
רומן ברונפמן: השינוי חל ב-99'.
מייק רוזנברג: לגבי העולים האחרים זה מתחיל ב-2000, וזה גם טבעי - אפשר לחתוך את זה בשנים.
מייק רוזנברג: יש פה מגמה בעייתית.
קולט אביטל: מה קרה ב-99'?
רומן ברונפמן: לא יודע, אך תראי את הנתונים.
מייק רוזנברג: אנו צריכים להתייחס למגמות, ולא לחתוך את זה בשנה זאת או אחרת.
מייק רוזנברג: זה מתקשר לאינתיפאדה ולמה שקורה בזמן האחרון בארץ.
מייק רוזנברג: אנו עובדים באווירה בעייתית, לכן הוועדה צריכה לעסוק יותר בשאלה איך לעשות את השינוי בתנאי הקליטה.
מייק רוזנברג: אני לא מדבר על העבודה של משרד הקליטה, כי הוא עושה את המקסימום שהוא יכול לעשות.
מייק רוזנברג: אנו לא יכולים לשכוח את הגזרות הכלכליות על העולים וכל הדברים שהוועדה הזאת עסקה בהם במשך השנה.
מייק רוזנברג: צריך פה מדיניות ממשלתית כוללנית אסטרטגית כדי למשוך יותר עולים וכדי להשאיר את אלה שבאו.
קולט אביטל: אני רוצה להגיב על כמה דברים שנאמרו לפני שאני מעבירה את רשות הדיבור לשרה; אפשר לראות כברכה את העובדה שרק 6% או 7% עוזבים.
קולט אביטל: אפשר גם לומר שכל היתר הוא סיפור הצלחה מאוד גדולה, הכל יחסי.
קולט אביטל: אני מוטרדת מנטיות שהולכות ומתגברות בזמן האחרון, ואני לא מניחה שמדובר רק בספין עיתונאי.
קולט אביטל: לא מדובר רק בעלייה המבורכת מרוסיה, מדובר גם בעליות אחרות.
קולט אביטל: כתוצאה מתנאים קשים בארץ - היעדר עבודה, חוסר-ביטחון אישי, בעיות ספציפיות שיש לעלייה הזאת מרוסיה, שאולי מרגישים שהם לא נקלטים בחברה - כל אלה דברים שקיימים, לכן אני לא רוצה להקל ראש.
קולט אביטל: אני מצאתי שהסקירה הזאת, מר אדלר, אינה מלאה.
קולט אביטל: אם אנו רוצים להיות ישרים עם עצמנו, אף אחד לא בא לעשות כדי לנגח אף אחד, אנו רוצים להבין מה המוטיבציה של אנשים לעזוב, לא מה המוטיבציה של אנשים להגיע.
קולט אביטל: חלק מהאנשים שהגיעו גם בלי מוטיבציה, בסופו של דבר נשארו.
קולט אביטל: חלק נשארו כי לא היתה להם ברירה, חלק נשארו כי מצאו את מקומם פה.
קולט אביטל: אותנו צריך להדאיג מה קורה היום.
קולט אביטל: למרות שאף מערכת לא אוהבת לבדוק מה לא בסדר, אם אנו פועלים בהגינות, אנו צריכים לנסות לראות, מהן הסיבות לחוסר-שביעות רצון, מדוע אנשים רוצים ללכת ואומרים 'ברוסיה יש יותר עבודה'.
קולט אביטל: אגב, נמצא אתנו היום מישהו שמקים עמותה כדי לעזור לאנשים להיקלט בעבודה בארץ.
קולט אביטל: הציפייה שלי היא שיחד נשים את האצבע על נקודת התורפה, על מה חסר לאנשים – האם זה במשטרה, במערכת הצדק, בכך שביטלו להם את הזכויות, האם זה כי לא מתייחסים אליהם כפי שצריך כשהם רוצים להתגייר, או כי הם לא יכולים להתחתן.
קולט אביטל: אני מציעה שנעשה שקלול אמיתי, כדי שנדע איך לטפל בכל המכלול, כי בסך הכל מה שמניע אותנו כאן זה לנסות למנוע את הירידה, לא לומר 'זאת תופעה זניחה'.
קולט אביטל: לכן, לצערי, העבודה הזאת לא נתנה לנו את התשובות.
קולט אביטל: אם תחליטו לעשות עבודה אפילו לצרכים שלכם, כדי שנבין מה מניע אנשים לעזוב אותנו – אני חושבת שזה יהיה לתועלת כולנו.
ציפי לבני: אני רוצה לומר שני משפטים שהם לכאורה סותרים, אך הם לגמרי לא; הדרמה שהיתה כשאתה מגיע לנתונים הסטטיסטיים - מתברר שהיא אינה נכונה.
ציפי לבני: אם הכותרת בעיתון היתה '7% מהעולים שהגיעו בעשור האחרון עוזבים', אני חושבת שהיה צריך להוסיף ליד זה את המלה "רק".
ציפי לבני: אני מניחה שזה היה פחות מוכר, אבל כל אחד שעוזב מטריד אותי.
ציפי לבני: כלומר העובדה שהקבוצה היא קטנה זה לא מקל לא בהסתכלות שלי, זה לא אומר שאנו צריכים לעבוד פחות.
ציפי לבני: בגלל שההסתכלות שלי היא שמי שכבר עשה את הצעד הזה – שווה להשקיע גם בהישארות שלו פה, למרות שבמונחים סטטיסטיים אתה לא יכול לקבל הצלחה של 100%.
ציפי לבני: ברגע שיש הצלחה של 93%, וזה גם בהשוואה לשנות ה-70', וזה נכון לכל הקבוצות - לא רק לעולי רוסיה, אלא גם לעולים מארצות המערב שעזבו יותר, שתי האמירות האלה חיות במקביל.
ציפי לבני: אין תופעה שהיא תופעה מדאיגה, אבל אני שמחה על הדיון הזה ועל דיונים ועבודות שאנו עושים בתוך המשרד, כי כל מי שעוזב זה בעיה.
ציפי לבני: עכשיו השאלה היא מה אנו עושים עם זה.
ציפי לבני: נכון שהמחקר נתן יותר את הזוויות של השיקולים טרום העלייה, כי יש קשר בין שיקולים טרום עלייה לבין מידת המחויבות שלך לחיים בארץ הזאת אחרי שהגעת, אבל זה לא רק.
ציפי לבני: הסקר הזה שנערך, וזה בין יתר הנתונים שהוצגו, מתייחס גם לא רק לזיקה הראשונית שהיתה לך לפני שהגעת ולמניעי העלייה, אלא גם לזיקה לישראל כעניין הישראלי, הערכת הסיכויים להצליח בארץ, זה מתייחס גם למצב שלך באותה נקודת זמן וגם לתקווה שיש לך – אפילו אם כרגע לא מצאת עבודה, האם אתה מעריך שתוכל למצוא, כי אז אתה נשאר, ההתייחסות החברתית זה נושא מאוד משמעותי.
ציפי לבני: אנו שומעים את הסקרים, אבל כל אחד מכיר מישהו בסביבתו, שעזב מסיבה כזאת או אחרת.
מיכאל מלכיאור: אין שום משקל לדברים האלה בסקר.
ציפי לבני: על אותו משקל, כשמתייחסים לחברה הישראלית, למדתי את זה מנער בן 17 ברחובות, שאמר שהחברה הישראלית מסתכלת עלינו מכאן, אבל בעצם הם כאן.
ציפי לבני: הוא ביטא תהליך שבראייתו זה התנשאות של החברה הישראלית כלפי העולים ותוצאה של התכנסות של העולים, כי הם אומרים 'אתם מסתכלים עלינו מלמעלה, אך אתם נמצאים פחות מאתנו', והתוצאה היא רק תהליך של הסתגרות ושל ניכור.
ציפי לבני: זה גם חלק מהתוצאות שיש לנו בסקר, אם יש צורך, אני חושבת שגם מר אדלר יוכל להיכנס לפרטים.
ציפי לבני: זה דברים שאנו בודקים.
ציפי לבני: כלי העבודה שלנו והנתונים של הסקר זה לא רק 'אחוז מסוים נשארים כאן, סיפור הצלחה, עוברים הלאה'.
ציפי לבני: העבודה שלנו חייבת להיות בכל נקודת זמן, ההסתכלות שלנו אל הסקר כאל כלי עבודה.
ציפי לבני: כלומר אלה שנמצאים כאן - להסתכל על התופעות, על התהליכים, על מה שמטריד אותם, ולנסות לספק את מידת התמיכה הגדולה ביותר בעבודה שלנו.
ציפי לבני: נכון שמשרד הקליטה כאן הוא רק חלק מהעבודה, אבל יש כאן ראייה גם ממסדית בין משרדי הממשלה השונים, וגם חברתית, שזה משהו שקשור לחבר הישראלית כולה.
ציפי לבני: חלק מהפעולות שאנו רוצים לעשות; הנושא של חברה ישראלית מול עולים - זה נושא שאנו רוצים לטפל בו, רק צריך לדעת איך לטפל בו – דווקא לא כל-כך מול העולים, אלא מול החברה הישראלית, כי זה יותר מאשר פעולות ברוכות שכבר נעשות ממילא של משפחות מאמצות או סדר פסח.
ציפי לבני: זה משהו שצריך להיות הרבה מעבר לזה, וזה משהו שאנו יושבים עליו במשרד כדי לראות איך אנו עושים את זה בצורה נכונה כעבודה בתוך החברה הישראלית.
ציפי לבני: תוך הדיון עלה גם מלכוד קבוע שלנו - הפער בין הרצון שלנו לדעת את העובדות ולהתייחס אליהן לבין החשש שמה שאנו אומרים או עושים נתפש כסטיגמה.
ציפי לבני: כלומר יש הנתונים המדאיגים בנושא נוער בסיכון בקרב העולים, נושא שמטופל על-ידינו, יש שורה של דברים שאנו הולכים לעשות, מצד שני אם אתה מדבר על זה, אומרים "זה סטיגמה", וגם את זה אני מבינה.
ציפי לבני: אותו דבר קרה בדיון כאן.
ציפי לבני: בראייה שלי לא אכפת לי למה כל אחד עולה, העיקר שהוא מגיע הנה, כי אנו צריכים כל אחד שיגיע.
ציפי לבני: אך לצורך העבודה שלנו המניעים הם כן חשובים, כי אז אני יכולה לדעת מה אני יכול לחזק.
ציפי לבני: כלומר גם אדם שמגיע על מניעי הגירה ולא מניעי עלייה, קודם כל אני מאושרת על כל אחד כזה שהגיע.
ציפי לבני: אבל יכול להיות שאני צריכה לעשות פעולות של חיזוק הזהות שלו, כדי שלא רק שיישאר, אלא שירגיש שהוא עשה את זה בסוף מתוך בחירה.
ציפי לבני: יש גם עניין פסיכולוגי של הסתכלות אחורה - ברגע שאתה מרגיש יותר קשר, אתה לא עסוק בלחשוב 'לא היו לי אופציות אחרות', אלא אתה מרגיש שעשית את הדבר הנכון, גם אם מלכתחילה לא יכולת ממש לבחור.
ציפי לבני: הנתונים האלה – ולכן אמרתי שבראייה שלנו כל אחד הוא עולה בעניין המהותי שלו - חשוב לדעת אותם.
ציפי לבני: בין היתר - וזה מתקשר לעניין הגיור והזיקה, העניין של המשמעות המיוחדת של הקיום כאן, של המדינה הזאת, של הקשר היהודי הרחב, האופציות למי שרוצה להיות חלק מהעם היהודי לא רק בעניין הטכני של לבוא הנה, אלא לעשות תהליך של הצטרפות שדורש ממנו עוד משהו – אני חושבת שאנו צריכים לתת את זה, השאלה היא איך אנו עושים את זה.
ציפי לבני: אני רוצה לעשות את זה על-ידי מתן המידע, להגיע למקומות האלה.
ציפי לבני: לא רק שלאף אחד אין ספק בתרומה של העלייה הזאת לכלכלה הישראלית, לחברה ולתרבות הישראלית.
ציפי לבני: גם אלה נתונים ברמה כלכלית שהם נתונים מספריים אפילו מבחינת התרומה.
ציפי לבני: למרות שהנתונים מעידים שהעלייה לישראל היא, לדעתי, סיפור מדהים של הצלחה, כי אני לא חושבת שהיה תהליך שעברו עם, מדינה, אני לא מדברת על תקופת כהונתי כשרת הקליטה, אלא ככלל, זה תהליך מדהים.
ציפי לבני: בסך הכל יש כאן סיפור הצלחה של קליטה, ואני לא מדברת רק על עולי ברית-המועצות מהעשור האחרון, אלא בכלל.
ציפי לבני: עשינו גם טעויות בעבר לא רק עם עולי ברית המועצות, לא תמיד למדנו את לקחי הטעויות של שנות ה-50' – אפרופו הכבוד לתרבות האחרת, ההסתכלות המאמצת של החברה הישראלית.
ציפי לבני: מה שלא עשו בשנות ה-50' - לא תמיד שיפרנו את עצמנו כחברה.
ציפי לבני: זה נושא ראוי לטיפול.
ציפי לבני: רוצה לומר שגם אם יש כאן סיפור של הצלחה, זה לא גורע מהמחויבות שלנו לחזק את הקשר של מי שנשאר, לתת להם את הכלים גם הכלכליים, ואין ספק שמי שבסוף היום יש לו דירה ועבודה הוא שבע רצון יותר ממי שנמצא בתהליך של חיפוש.
ציפי לבני: הרי זאת אמירה נכונה שאני לא צריכה מחקר, למרות שאנו עושים מחקרי גם בעניין הזה של שביעות הרצון של כל אחד.
ציפי לבני: זה התפקיד שלנו.
ציפי לבני: חלק ממנו הוא יותר "טכני" של תעסוקה, של דיור, וחלק הוא תהליך חברתי יותר.
ציפי לבני: אולי זה אקט יותר רחב מאשר של משרד הקליטה, אך זה נושא אחר.
יגאל יאסינוב: לא ענית לשאלה שלי על עניין .
קולט אביטל: זאת שאלה פוליטית, אני לא רוצה להתערב בהצבעות הממשלה.
יגאל יאסינוב: אם הורי החיילים לא יקבלו אפשרות להישאר פה, אנו נראה אלף חיילים יורדים.
קולט אביטל: ללא כל קשר לירידה, יש צדק טוטאלי לתת לאנשים האלה סטטוס של אזרחים.
יגאל יאסינוב: זה הנושא.
ציפי לבני: אלה שנמצאים כאן בסקרי שביעות הרצון שלהם - שביעות הרצון של אלה שנמצאים כאן למרות כל הקשיים היא שביעות רצון גבוהה.
ציפי לבני: נעשה מחקר פר תחום - דיור, עבודה וכו'.
קולט אביטל: גברתי השרה, למרות שהיינו רוצים רק להיות מרוצים כאן, תפקידנו כאן בכנסת הוא לדון בבעיות ולנסות לראות באיזו רמה אנו יכולים לעזור לפתור.
קולט אביטל: כמי שמתכנסים כל השנה אנו יודעים מה בעיות הדיור, מה בעיות המשכנתאות, מה בעיות הזוגות שלא יכולים להתחתן, מה בעיות העבודה ומה הבעיות של אלה שנזרקים מבתיהם כי הם לא יכולים לשלם את המשכנתה.
קולט אביטל: אני רוצה להודות לכם על המאמץ שנעשה.
קולט אביטל: אני מבקשת שנמשיך לתת את הדעת כאן על הסיבות שמניעות אנשים לא להיקלט או מכשילות אנשים, ולראות באיזו מידה אנו יכולים לעזור.
קולט אביטל: אני סבורה שאם אנשים היו מוצאים יותר אפשרויות להיקלט בעבודה - זה בהגדרה, לכן אני סבורה שחלק מהסיבה שישראלים ולא רק רוסים עוזבים חזרה לרוסיה, היא כי שם מוצאים עבודה יותר בקלות.
קולט אביטל: לכן העניין הוא עניין של מדיניות אינטגרטיבית.
קולט אביטל: אני רוצה לפנות באמצעותך לממשלה בשני נושאים; נושא אחד, שנחזור אליו עד עייפה, לחזור מהחלטות לבטל את ההטבות שניתנו לעולים, והנושא השני הוא לעשות מאמץ לאומי כדי לעזור לאנשים האלה להיקלט במקום עבודה.
קולט אביטל: יש פה יוזמות פרטיות, ואם לא תהיה מדיניות של פיתוח ולא יצרו מקומות עבודה, גם לא תהיה עבודה.
קולט אביטל: זה לא תלוי בך, אנו יודעים, אך את חברה בממשלה.
קולט אביטל: אנו רוצים לפנות לממשלה בעניין הזה - לפני הכל ליצור מקומות עבודה.
קולט אביטל: אני סבורה שזה יעזור לקליטה ויביא עולים נוספים.
ציפי לבני: אני תומכת בכל מלה שאמרת.
קולט אביטל: אנחנו בישיבה משותפת של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות והוועדה לקידום מעמד האישה.
קולט אביטל: גם מרינה סולודקין וגם אני חברות בשתי הוועדות, הצטרף אלינו גם ח"כ רומן ברונפמן.
קולט אביטל: אנחנו רוצים לדון היום בנושא האמהות החד הוריות, נושא שלא יורד מסדר היום הציבורי.
קולט אביטל: למרות כל ההבטחות שהובטחו על ידי שר האוצר, לצערנו אנחנו לא רואים שום התקדמות.
קולט אביטל: למען הציבור בבית אני רוצה לתת כמה סטטיסטיקות על ישראל שנראות לי חשובות, משנת 2002.
קולט אביטל: עדיין אין לנו סטטיסטיקות מעודכנות מ-2004.
קולט אביטל: ב-2002 היו 98,300 משפחות חד הוריות.
קולט אביטל: זה מספר מאוד גדול.
קולט אביטל: אם נכפיל את זה פחות או יותר ב-3 או -4 אנחנו מגיעים לציבור של כרבע מיליון נשים וילדים.
קולט אביטל: רוב המשפחות החד הוריות הן אמהות חד הוריות.
קולט אביטל: בין הציבור הזה אנחנו יודעים שבערך שליש מהמשפחות החד הוריות הן עולות חדשות.
קולט אביטל: אם נכון שבין כוח העבודה אחוז העולות יותר גבוה מאחוז התושבות הותיקות, עדיין מצבן של העולות האמהות החד הוריות הרבה יותר קשה ולא צריך להתאמץ כדי להבין מדוע.
קולט אביטל: אם משפחות חד הוריות, גם לפני, אבל ודאי אחרי הקיצוצים, סובלות וחלקן מגיעות לחרפת רעב, על ציבור העולים והעולות יש קשיים עוד יותר גדולים של מציאת עבודה, של הסתגלות לארץ, של קשיי שפה ושל חוסר יכולת להתארגן מבעוד מועד ולשרוד.
קולט אביטל: כמה מאתנו שמענו בזעזוע לפני כשבוע ב"קול ישראל" את סיפורה של אם חד הורית שפשוט הרימה ידיים.
קולט אביטל: היא גידלה לבדה את הילדים יותר מ-12 שנים והיא ניסתה להתאבד.
קולט אביטל: זהו המצב בו נתונה החברה הישראלית היום, והיום לא התכנסנו רק כדי לדון באמהות החד הוריות אלא בהיבט העוד יותר קשה של החד הוריות - העולות החדשות.
קולט אביטל: אוסיף לסטטיסטיקה שאם בשנות ה-70' אחוז המשפחות החד הוריות בארץ היה 4%, בשנת 2001 הגענו ל-9.9%.
קולט אביטל: זאת אומרת, במרוצת 30 שנה האוכלוסייה הזאת יותר מאשר הוכפלה.
קולט אביטל: חלק מזה נובע גם מציבור העולים החדשים, גם מחבר העמים לשעבר אבל גם מאתיופיה.
קולט אביטל: מסתבר שדווקא בקרב העלייה מאתיופיה היה אחוז מאוד גבוה של אמהות חד הוריות, נדמה לי שהאחוז הגיע ל-28%, אם לא יותר, וגם על כך נשמע הבוקר.
קולט אביטל: אני מעבירה את רשות הדיבור לח"כ סולודקין.
מרינה סולודקין: תודה רבה ליו"ר שאנחנו מקיימים ישיבה שניה בנושא משפחות חד הוריות.
מרינה סולודקין: אני רוצה להדגיש שבישיבה הראשונה אמרנו והדגשנו שהפגיעה הכי קשה נעשתה על ידי האוצר דווקא לחד הוריים שעובדים.
מרינה סולודקין: לפני שבוע קיבלתי מכתב מגבר שהוא ראש משפחה חד הורית, יש לו שלושה ילדים, אחד בן 16 ושני תאומים בני 7, והוא שואל מה לעשות.
מרינה סולודקין: הוא עבד כמכונאי מקצוען בחברת "סולל בונה", הרוויח יותר מ-5,000 ₪ בחודש והסתדר עם התנאים שהיו לפני יולי 2003.
מרינה סולודקין: עם המיתון הוא איבד כמעט חצי מהכנסתו.
מרינה סולודקין: בגלל המיתון הוא מקבל עכשיו 3,000 ₪, בגלל שהוא נחשב כמי שמרוויח מספיק אין לו עכשיו השלמת הכנסה ואין לו את כל ההטבות, במיוחד הנחות בארנונה, שהוא קיבל קודם לכן.
מרינה סולודקין: עכשיו כל ההכנסות שלו הן 3,500 ₪, כשהוא מפרנס שלושה ילדים, הוא עולה חדש 4 שנים, אין לו דירה והוא גר בשכירות, והוא שואל מה לעשות - להתאבד, ללכת לבקש חסד מאנשים, או לגנוב.
מרינה סולודקין: אמרתי את הדברים האלה בדיון במליאת הכנסת לפני שרת החינוך והיא אמרה שהמצב רך הולך ומחמיר כי ב-2004, בעוד שבוע, יהיה עוד קיצוץ במשרד הקליטה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שהמטרה שלנו בישיבה כאן היא לשבת ולראות מה אפשר לעשות דווקא למשפחות החד הוריות שבאו מחבר המדינות, ואני מכירה את המצב גם בקרב העולים מאתיופיה, שגם שם המצב הולך ומתדרדר.
קולט אביטל: אני מבינה שאתנו נציג האוצר.
קולט אביטל: עד כמה שזכור לי, שר האוצר נפגש עם האמהות החד הוריות והבטיח בתמורה לקיצוצים שהיו למצוא פתרונות, בעיקר בתחום התעסוקה.
קולט אביטל: ממה שאנחנו הבנו, שום דבר לא קרה ואחרי זעקה של האמהות החד הוריות הוא אמר: "באמת?
קולט אביטל: לא ידעתי שאחרי מה שהבטחתי שום דבר לא קרה, ואי לכך אני רושם לעצמי" - והוא רשם לעצמו.
קולט אביטל: אנחנו מבקשים לדעת אם לך ידוע מה מדיניות האוצר, מה קרה מאז ומה נעשה.
קולט אביטל: אם אנחנו מקצצים בקצבאות, ואני מבינה שאנחנו עומדים בפני קיצוצים נוספים, כולל של קצבאות ילדים, אמנם אולי של העשירונים העליונים, אנחנו רוצים לדעת מהי התוכנית שמאפשרת למשפחות חד הוריות להתפרנס בכבוד.
ערן לבהות: כאשר התבצע הקיצוץ בהבטחת ההכנסה הוא היה קיצוץ בכלל במערכת הבטחת ההכנסה, כשאחת הסיבות העיקריות לו היא שבמערכת הבטחת הכנסה היו חסמים מהותיים במבנה הקצבה בכניסה לשוק העבודה.
ערן לבהות: אחד מהם היה הגדלת היקף המשרה.
קולט אביטל: אני שמחה שאתה מזכיר לנו שהאוצר מתעלל בכל מיני קבוצות, לא רק באמהות החד הוריות.
ערן לבהות: לגבי אמהות חד הוריות, כדי להגדיל את היקף העבודה האוצר בא עם תוכנית לפיה במידה וחד הורית תגדיל את היקף המשרה שלה בשליש משרה היא תקבל מענק של 9,000 ₪ בשנה.
קולט אביטל: זה יוצא בערך 600 ₪ לחודש.
קולט אביטל: אפשר לכסות על ידי זה את עלויות הלחם מאז שהוא עלה?
רומן ברונפמן: אבל איך היא תגדיל?
רומן ברונפמן: היא בעצמה תגדיל?
ערן לבהות: כן.
רומן ברונפמן: איך?
רומן ברונפמן: היא תיצור לעצמה מקום עבודה?
קולט אביטל: לא, הוא אומר שיש מענק.
רומן ברונפמן: אבל היא תיצור את השליש הנוסף של המשרה?
רומן ברונפמן: כמה מקומות עבודה הצעתם בשביל להגדיל את השליש הזה?
רומן ברונפמן: אמרתם: "הנה, יש פה 90,000 משפחות חד הוריות, מתוכן 70,000 בכוח העבודה ואנחנו מעמידים מולכם 50,000 משרות פנויות"?
ערן לבהות: גם בזמן השביתה, להזכירך, היו הרבה מאוד מקומות עבודה פנויים.
רומן ברונפמן: כן?
רומן ברונפמן: אני זוכר את המבצע של ידיעות אחרונות.
ערן לבהות: היה טיפול בכל עניין העבודה של העובדים הזרים, שהוכיח את עצמו לאורך זמן ונתן הרבה מאוד מקומות עבודה.
רומן ברונפמן: מה זה אומר?
ערן לבהות: אין לי נתונים לגבי קליטה לעבודה של אמהות חד הוריות.
רומן ברונפמן: כמה מענקים נתתם?
ערן לבהות: נמצאת כאן נציגת התמ"ת.
סיגל שלח: שמי סיגל שלח, מהרשות לתכנון כוח אדם במשרד התמ"ת.
סיגל שלח: אני מרכזת כרגע תוכנית לשילוב עולים יחידים בשוק העבודה.
סיגל שלח: אכן נחתם הסכם בין משרד האוצר למשרד התמ"ת, כשמשרד התמ"ת הוא המפעיל של התוכנית שמיד אפרט מה נעשה בה.
סיגל שלח: התוכנית היא תוכנית תמרוץ גם למעסיקים וגם להורים יחידים להשתלב בשוק העבודה.
סיגל שלח: גם ההורים היחידים מתומרצים על ידי מענק של עד 9,600 ₪ בשנה, שהתחשיב שלו היה לפצות כמעט לחלוטין על הקיצוץ בקצבאות שנעשה, והן תמריץ למעסיקים כדי לקלוט הורים יחידים ששהו מחוץ לשוק העבודה במשך תקופה ארוכה.
סיגל שלח: מי שמפעיל בפועל את התוכנית הוא שירות התעסוקה, בידיו נמצא קובץ מקבלות הבטחת הכנסה שזכאיות להשתלב בתוכנית.
סיגל שלח: למרות שבאוכלוסייה יש היום כ-10% גברים שהם הורים יחידים, בפועל בין מקבלי ההכנסה השיעור הרבה יותר נמוך, כ-3%-4%.
סיגל שלח: הקובץ שהתקבל כלל כ-40,000 תעודות זהות כאלה.
סיגל שלח: אגב, הן חייבות להתייצב החל מספט
סיגל שלח: מבר מתוקף חוק ההסדרים, גם אמהות שלא היו חייבות להתייצב לפני כן, אמהות עד גיל שנתיים.
קולט אביטל: מה עם ידיעת הציבור?
קולט אביטל: גם אני לא ידעתי את זה.
רומן ברונפמן: השאלה הייתה פשוטה.
רומן ברונפמן: כמה אנשים קיבלו את המענק?
רומן ברונפמן: דהיינו, כמה אנשים הגדילו את המשרה בשליש?
סיגל שלח: אני אתן רגע, אבל אם אתה רוצה תשובה מיידית אני אתן גם תשובה מיידית.
סיגל שלח: מתוך 11,000 תעודות זהות שהופנו לעבודה, נכון ל-6 בפברואר 4,058 אוישו בעבודות - נשים שלא עבדו במשך תקופה ארוכה לפני כן.
סיגל שלח: המענקים משולמים החל מ-4 חודשים מיום העבודה הראשון.
סיגל שלח: התוכנית התחילה בפועל ב-15 באוגוסט.
סיגל שלח: הראשונה שהגדילה את המשרה באופן תיאורטי עשתה זאת ב-15 באוגוסט ולכן היא יכולה עתה לקבל את המענקים לפני כחודש וחצי ובאמת התחילו להגיע פניות.
רומן ברונפמן: אם לא פיטרו אותה לפני זה.
סיגל שלח: או פיטרו או שהיא התפטרה, היו גם כאלה.
רומן ברונפמן: אז כמה בכל זאת קיבלו?
קריאה: ותוך כמה זמן המעסיק מקבל את התמריץ שלו?
קריאה: לא אחרי 4 חודשים.
סיגל שלח: לא, אותו דבר.
סיגל שלח: כרגע תבעו את המענק וקיבלו אותו כ-100 הורים יחידים ו-50 מעסיקים.
רומן ברונפמן: זה הולך גם במקביל?
רומן ברונפמן: אותה אם חד הורית מקבלת תמריץ וגם המעסיק מקבל?
סיגל שלח: נכון.
רומן ברונפמן: אז מדובר ב-50 מקומות עבודה, אם אני מבין נכון.
סיגל שלח: לא, מדובר ב-100 מקומות עבודה.
רומן ברונפמן: 50 מעסיקים לא הגישו, יש פה שאלה.
קולט אביטל: גם אם נניח שזה 100 זה לא הרבה.
סיגל שלח: אני רוצה להבהיר כאן משהו - אנחנו לא ציפינו שיהיו הרבה יותר מזה.
סיגל שלח: מדוע?
סיגל שלח: כיוון שהן יגיעו בערך בקצב של בהתחלה 100, אחרי כן 200, אחרי כן 300, ו-300 זה בערך קצב האיושים.
סיגל שלח: התשלומים הראשונים נעשו, למעשה, לפני כשלושה שבועות והם מצטברים.
סיגל שלח: הפניות מטופלות תוך שבועיים מיום קבלת התביעה, כך שאנחנו מצפים שעכשיו כל שבוע ישולמו כ-200 תשלומים.
סיגל שלח: זה קצב התשלומים שאנחנו מצפים לו.
סיגל שלח: לכן, עד סוף התוכנית אנחנו מצפים שישלמו לכל הנשים שהשתלבו בעבודה.
סיגל שלח: מכיוון שהתוכנית מסתיימת ב-1 באפריל, שזה התאריך האחרון בו ניתן להגדיל את המשרה, אנחנו מקווים שעד אז ישתלבו בעבודה כ-5,000-6,000 נשים.
סיגל שלח: אנחנו עכשיו מבצעים סקרים כדי לבדוק כמה מתוך אלה שאוישו גם מסתדרות בעבודה.
סיגל שלח: אנחנו מקווים שמתוכן ישרדו מרביתן, כך שהתשלומים יהיו לכ-5,000 הורים יחידים.
קולט אביטל: בתוך המאגר הפוטנציאלי, הוירטואלי, של משרות שקיימות, כמה משרות יש הלכה למעשה?
קולט אביטל: כמה קיימות, באיזה פריסה ובאיזה מקומות?
קולט אביטל: שאלה שניה - התוכנית הזו הייתה מוגדרת בזמן, היא הולכת להסתיים ב-1 באפריל ואנחנו מתקרבים לסוף חודש פברואר.
קולט אביטל: מה אתם עושים כדי להביא את זה בצורה קצת יותר דינמית לידיעת נשים?
קולט אביטל: יש המון נשים שמחפשות והמון עולים חדשים שמחפשים מקומות עבודה, איך אתם מפרסמים את זה?
קולט אביטל: האם עשיתם משהו באמצעי התקשורת?
סיגל שלח: אני אענה על שתי השאלות ואחר כך אבקש מחני נחמני משירות התעסוקה שתשלים בעניין של משרות פנויות.
סיגל שלח: בעצם היו שלושה מקורות עיקריים של משרות: היו משרות שהגיעו דרך המוקד הטלפוני הייעודי שהוקם לצורך העניין, אליו התקשרו מעסיקים והציגו משרות פנויות המיועדות לחד הוריות, הגיעו דרישות לשירות התעסוקה שיועדו ספציפית לתוכנית והיה מאגר המשרות הכללי של שירות התעסוקה שגם בו עשו שימוש ומצאו בו משרות שמתאימות לאוכלוסייה הזאת.
סיגל שלח: כרגע אין לנו מחסור של משרות.
סיגל שלח: למעשה, כשמסתכלים על הדו"ח של המשרד יש אפילו משרות שעדיין פנויות ומחכות לאיוש, כשעדיין ה-matching לא נעשה.
סיגל שלח: כלומר, יכול להיות שהמשרות שמוצעות הן לא המשרות שחלק מההורים היחידים ייחלו להם, הם קיוו שהתוכנית הזאת תביא גם משרדות איכותיות יותר, אך אנו נמצאים היום במצב של שוק עבודה לא צומח.
קולט אביטל: שר האוצר סיפר לנו שהשוק צומח.
סיגל שלח: סליחה, נכון.
סיגל שלח: יכול להיות שהוא צומח, אבל זה נכון ששוק העבודה בדרך כלל חש את הדברים האלה מאוחר יותר, הוא לא חש אותם יחד עם הגידול בתל"ג.
סיגל שלח: כרגע, לפחות, ממה שאני יודעת, משרות פנויות זו לא הבעיה.
סיגל שלח: במקומות בעייתיים מאוד, כמו במצפה רמון ובקצרין, מקומות בהם לא היו משרות פנויות, הנשים האלה משולבים במסגרת עבודות מיידיות, או לחלופין - התוכנית הזו גם הקימה קורסי הכשרה ייעודיים לנשים ללא הכשרה מתאימה.
סיגל שלח: זה בעניין משרות פנויות.
סיגל שלח: בעניין פרסום יש פה שני אפיקים: פרסום לנשים החד הוריות ופרסום למעסיקים.
סיגל שלח: בעניין של נשים חד הוריות אנחנו בבעיה פחות קשה כיוון שכולן מחויבות היום להגיע לשירות התעסוקה ופקיד ההשמה נותן בידיהן את המידע הזה.
סיגל שלח: למעסיקים נערך מסע פרסום בתחילת התוכנית וכרגע, ממש בשבוע הבא, יוצא מסע פרסום נוסף, שמיועד בעיקר למעסיקים, זו אוכלוסיית היעד שלא מקבלת את המידע.
קולט אביטל: מה זה מסע פרסום?
סיגל שלח: ברדיו.
סיגל שלח: תשדיר בשם מעסיק שיספר סיפור הצלחה שיש.
אתי לבני: האם אתם חלק ממה שנקרא "תוכנית ויסקונסין" לחזרה לעבודה?
קריאה: זה משהו אחר.
אתי לבני: למה זה מסתיים ב-1 באפריל?
אתי לבני: זה נורא קצר.
קולט אביטל: אפשר להפנות את השאלה לנציג האוצר, זה היה ההסכם מלכתחילה.