GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ד"ר ארנון אדלשטיין: עוזרי המחקר האלה הגיעו לשכונות באותן ערים וכדי לאתר את הנוער המנותק הם בילו שעות רבות מאוד ביום ובלילה באזורים בהם מסתובבים בני הנוער המנותקים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: לא פעם זה נגמר במכות, בתחושה של "אתם הבוגדים", בעיקר כשגייסתי לשם זמר מאוד אהוד על בני העדה.
ד"ר ארנון אדלשטיין: זה לקח כמעט שנה עד שהצלחנו להגיע לכל המקומות ולכל בני הנוער שרצינו לדגום.
ד"ר ארנון אדלשטיין: בבתי ספר זה לא בעיה וגם נוער נושר עוד קל למצוא דרך קידום נוער, אך את הנוער המנותק באמת צריך לחפש ברחובות ובמקומות המפגש שלו.
ד"ר ארנון אדלשטיין: במדע אנחנו מחפשים את הסטטיסטיקה ואת המובהקות המוחלטת.
ד"ר ארנון אדלשטיין: בהרבה מאוד מקרים, לפי נתוני המחקר, יש לנו מובהקויות ברמה של p=0, שזו רמת המובהקות הגבוהה ביותר שניתנת להשגה, וזה כמובן מעודד, אבל כשאנחנו מתחילים לעשות כל כך הרבה מטריצות בין סוג המסגרת בה שרוי הנער, משתנים משפחתיים, משתנים דמוגרפיים וכד', לא משנה איזה מדגם ניקח, בסופו של דבר אנחנו מקבלים בכל תא כמות קטנה יחסית של אוכלוסייה ואז קשה מאוד לקבל מובהקות.
ד"ר ארנון אדלשטיין: לכן אני מתייחס גם לממצאים המובהקים וגם לדפוס המסוים שהתגלה לנו גם אם הוא איננו מובהק בגלל גודל האוכלוסייה, אבל הוא דפוס ברור.
ד"ר ארנון אדלשטיין: כפי שאמרתי, המחקר כולו ארך כשנתיים כי הוא לווה בהמון עבודת שטח של עוזרי המחקר ואחר כך עיבוד הנתונים וועדה מלווה, עד שבסופו של דבר הגענו לסיום המחקר.
ד"ר ארנון אדלשטיין: מעבר לשאלון סגור שכלל 83 שאלות, שזה שאלון ענק אך זו הייתה הזדמנות עם מימון הולם להגיע למקסימום ידע ונתונים, 87 מבני הנוער עברו גם ראיונות עומק, כשלאחר מכן עשיתי את ניתוח התוכן של מה שהם אומרים ואתייחס לכך בנושא הזהות לקראת סוף ההרצאה שלי.
קולט אביטל: אנו יושבים פה בוועדה ולא באוניברסיטה, יש פה המון משתתפים ואנו נאלצים להגביל בזמן.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אם כך, אציג את עיקרי הממצאים לגבי שלושת המשתנים שרצינו לבדוק - סמים, אלכוהול ועבריינות.
ד"ר ארנון אדלשטיין: זה בסופו של דבר מה שמעניין את כולם.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אציין כי אוכלוסיית המדגם היא אוכלוסייה שבאה בדרך כלל ממשפחות מרובות ילדים, משפחות שבהן להורים אין כמעט השכלה, וגם בתשובות הנחקרים צריך להיזהר, אך אנו מדברים על משפחות חסרות השכלה, מרובות ילדים, רובן מובטלות ואפשר להגדירן כמשפחות במצוקה כלכלית-חברתית, וחוסר ההשכלה של ההורים בוודאי משליך על היכולת שלהם לסייע לילדיהם במערכת החינוך.
ד"ר ארנון אדלשטיין: לגבי שימוש בסמים - כשליש מכלל הנחקרים התנסו אי פעם בסמים, רובם עד גיל 15.
ד"ר ארנון אדלשטיין: זאת אומרת, יש גיל מוקדם מאוד של התנסות.
ד"ר ארנון אדלשטיין: רבע מכלל ה-512 השתמשו בסמים בשנה האחרונה ורבע מאלה שהשתמשו בסמים מודים במפורש בביצוע עבירות רכוש למימון הסם.
ד"ר ארנון אדלשטיין: זה אחוז ניכר יחסית של דיווח עצמי על עבריינות.
ד"ר ארנון אדלשטיין: כדי להכיר את השימוש בסמים וללמוד אותו אנו צריכים להכיר אחרים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: שני שליש מהנבדקים שלנו ציינו שהם מכירים בני נוער אתיופיים ולא אתיופיים - ישראלים ותיקים, עולים מברית המועצות לשעבר, ערבים ואחרים - שמשתמשים בסמים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: את זה הם לא הכירו בארץ המוצא שלהם, זו דרך הלמידה שלהם.
ד"ר ארנון אדלשטיין: רוב השימוש הוא בקנאביס, חשיש ומריחואנה ולא בסמים הקשים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: כרבע מאלה שהשתמשו בסמים מציינים שהם מכירים גם ילדים בני 12 ופחות שמשתמשים בסמים.
קולט אביטל: אליהם לא הגעתם?
ד"ר ארנון אדלשטיין: אליהם לא הגענו כי הגבולות היו גיל האחריות הפלילית, 12 עד 18.
ד"ר ארנון אדלשטיין: לגבי שימוש באלכוהול - השימוש באלכוהול הוא רווח, ופה מראש ובכוונה לא לקחנו בחשבון שימוש באלכוהול בטקס דתי.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אנו מפרידים בין קידוש לבין שתיית אלכוהול באירועים אחרים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: 72%, כמעט שלושה רבעים מכלל הנחקרים, התנסו אי פעם בשתיית אלכוהול וכשני שליש מהנבדקים התנסו באלכוהול בשנה האחרונה, כשמחצית מהם מדווחים על כך שהם השתכרו בעקבות השתייה, שזה נתון מאוד חשוב.
ד"ר ארנון אדלשטיין: גם כאן מצאנו שכדי לממן את האלכוהול, מעבר לאפשרות לבקש מההורים כסף בתירוץ כלשהו או לעבוד עבודות מזדמנות, 9% מאלו שהשתמשו באלכוהול דיווחו על ביצוע עבירות כדי לממן את השתייה.
ד"ר ארנון אדלשטיין: לגבי שימוש בתרופות הממצאים לא מרגשים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: 9% מכלל הנבדקים צרכו תרופות מרגיעות או ממריצות.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אמנם זה שילוב לא קל, אבל זה הנתון.
ד"ר ארנון אדלשטיין: לגבי עבריינות - ההבדל בין סטייה לעבריינות הוא שסטייה מוגדרת כהתנהגות לא נורמטיבית, היא לא עבירה על החוק.
ד"ר ארנון אדלשטיין: לגבי סמים חוקיים - מחצית מהנקרים דיווחו שהם עישנו סיגריות בגיל צעיר, ואין חוק נגד זה, בעוד 67%, כאמור, השתמשו באלכוהול.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אלה הם סמים חוקיים, אם כי אפשר להגיד שזו התנהגות לא נורמטיבית, בעיקר בקרב בני נוער צעירים, אך זה פחות מטריד.
ד"ר ארנון אדלשטיין: מה שמטריד אותנו הוא שרבע מהנחקרים השתמשו בסם, שזו עבירה פלילית, רבע מהם מדווחים על ביצוע עבירות רכוש ועוד 9% מצרכני האלכוהול מדווחים גם הם על ביצוע עבירות לשם מימון השתייה.
ד"ר ארנון אדלשטיין: יש לנו נתון כבד מאוד של דיווח עצמי על עבריינות, מעבר לשימוש עצמו בסמים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: כוונתי לעבירות למימון הסמים האלה.
קולט אביטל: זה כמובן לא כולל עבירות כתוצאה מצריכה של סמים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: נכון.
ד"ר ארנון אדלשטיין: עבירות אלימות וכד' לא נכללו.
ד"ר ארנון אדלשטיין: השאלה הייתה: "איך אתה מגיע למימון הסמים?
ד"ר ארנון אדלשטיין: " איך כן ניסינו לבדוק את השאלה שלך?
ד"ר ארנון אדלשטיין: ביקשנו מהנחקרים לדווח גם על כמות המעצרים שהם נעצרו אי פעם בידי המשטרה.
ד"ר ארנון אדלשטיין: מעצרים לא מוכיחים עבריינות.
ד"ר ארנון אדלשטיין: יש לנו סטייה לכאן או לכאן - אנחנו יכולים לעצור בשוגג אדם שלא ביצע עבירה, או לפספס ולא לעצור אדם שביצע עבירה.
ד"ר ארנון אדלשטיין: מה שמעניין הוא שכשאנחנו בודקים אנו מגלים כי שליש מהנחקרים מדווחים שהם נעצרו אי פעם בידי המשטרה, שזה כמעט חופף לדיווח העצמי של ביצוע עבירות, ובין אלה שנעצרו אי פעם מצאנו גרעין קשה של 13% שדיווחו על 10 מעצרים ויותר, כך שאין פה מצב, להערכתי וממידע אחר שיש לי, של התנכלות המשטרה לבני הנוער האתיופים, אלא מפגש חוזר והולך עם המשטרה בעקבות ההתנהגות העבריינית או הלא נורמטיבית.
ד"ר ארנון אדלשטיין: ממצא חשוב נוסף - אנו מוצאים הבדלים משמעותיים בין המסגרות השונות.
ד"ר ארנון אדלשטיין: דיברנו על נוער בקהילה, נוער בפנימיות ונוער מנותק.
ד"ר ארנון אדלשטיין: 45% מבני הנוער המנותקים, כמעט מחציתם, מדווחים על שימוש בסם לא חוקי כלשהו בשנה האחרונה.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אני מזכיר - סם לא חוקי זה לא אלכוהול.
ד"ר ארנון אדלשטיין: בני הנוער שלומדים בקהילה, בבתי ספר, שיש להם יותר אפשרויות להיפגש אחרי שעות הלימודים, לפני שעות הלימודים ובבית הספר עם אחרים שמשתמשים דיווחו על 20% בשנה האחרונה.
ד"ר ארנון אדלשטיין: בקרב בני הפנימיות מצאנו 18%.
ד"ר ארנון אדלשטיין: ההבדלים לא גדולים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: בפנימיות יותר בולט השימוש בטבק ובאלכוהול.
ד"ר ארנון אדלשטיין: השימוש בקרב נוער מנותק הוא לא חדש, הוא ידוע בספרות הישראלית והעולמית.
ד"ר ארנון אדלשטיין: המעניין הוא שההבדל בין הפנימיות לבתי הספר היה קטן מאוד, אך אין לי זמן להתעכב על זה.
קולט אביטל: זאת אומרת שאפילו נוער שנמצא בפנימיות, במסגרת מפקחת ומוגנת, חשוף לזה והמערכת לא מתגברת על זה.
ד"ר ארנון אדלשטיין: או שלא מתגברת או שזה בשל התופעה אצל בני הנוער האתיופים של נדידה בין פנימיות, ואז הוא עדיין מגדיר את עצמו כתלמיד בפנימייה למרות שהוא כרגע אולי נמצא ברחוב ואז יש פה איזשהו פספוס מתודולוגי.
ד"ר ארנון אדלשטיין: לעצם העניין, השאלה שאנו רוצים לשאול היא האם יש פה היבט תרבותי שגם קשור לעלייה או שיש פה איזושהי תופעה אוניברסלית של שימוש בסמים ובאלכוהול שנכונה לכל בני הנוער.
ד"ר ארנון אדלשטיין: במחקר מצאתי דבר אחד בולט - המשתנים שהסבירו שימוש בסמים ובאלכוהול בקרב בני הנוער האתיופי אינם שונים ברובם מאלה שמסבירים אותו שימוש אצל הנוער הותיק מלבד הבדל אחד: בעוד שאצל האתיופים דווקא כשהאבא עובד והוא בגיל התעסוקה מוצאים שימוש גבוה יותר בסמים בעוד שאצל הישראלים הותיקים אנחנו מוצאים את זה כשהאב מובטל.
ד"ר ארנון אדלשטיין: ההסבר שלי לתופעה הוא שהאבות שיש להם בעיה של פיקוח על ילדיהם לא מצאו עדיין דרכי פיקוח חדשות על ילדיהם כשהם עובדים מחוץ לבית, דרכים שלא היו ידועות להם בארץ המוצא כי שם החיבור בין ההורים לילדים היה פיזית קרוב מאוד.
ד"ר ארנון אדלשטיין: יכול להיות שהניתוק הפתאומי הזה הוא עוד גורם בבעיה של הפיקוח.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אפשר לסכם ולומר ששני הממצאים הבולטים ביותר שיכולים להסביר את השימוש בסמים ובאלכוהול בקרב הנוער האתיופי הם נשירה גבוהה מאוד מבתי הספר, פי 2 ופי 3, אולי עוד יותר מהנוער הותיק, וחוסר פיקוח הורי.
ד"ר ארנון אדלשטיין: בגלל הקונפליקט התרבותי בארץ ההורים איבדו את היכולת שהייתה להם בארץ המוצא לפקח על הילדים שלהם.
ד"ר ארנון אדלשטיין: מכאן נובעות ההמלצות העיקריות של המחקר.
ד"ר ארנון אדלשטיין: מדינת ישראל, משרד הקליטה וגופים אחרים, מכל הכוונות הטובות, משקיעים המון משאבים בבני הנוער עצמם.
ד"ר ארנון אדלשטיין: להערכתי, עד שלא יושקעו משאבים בהורים, שיחזקו או יחזירו להם את סמכותם מהמקור, אנו נפגוש לאורך שנים יותר ויותר בני נוער שינשרו וגם יגיעו להתדרדרות שקשורה לשימוש בסמים ובאלכוהול, כולל עבריינות.
ד"ר ארנון אדלשטיין: הדבר הראשון שצריך לעשות היום הוא להפנות את הזרקורים אל ההורים ולחזק אותם.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אני לא אומר שצריך להזניח את כל הטיפול שנעשה בנוער, אבל בהורים צריך ליצור חידוש של סמכות, אך לא בצורה מלאכותית.
קולט אביטל: העצמה.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אנו רואים היום שגם הורים שגמרו אולפן לא יודעים עברית על פי כל הקריטריונים ואנו מדברים על אבטלה גבוהה בקרב ההורים שבוודאי מורידה את הסטטוס של האבא לעומת האמא.
ד"ר ארנון אדלשטיין: יש דגש מיוחד על האבות, כי הם מקור הסמכות בעדה, לא האם.
ד"ר ארנון אדלשטיין: לכן החיזוק צריך להיות כלפיהם.
ד"ר ארנון אדלשטיין: מעבר לזה, לאור הנתונים שרוב ההתנסות בסמים נעשית עד גיל 15, חייבים להקדים את כל תוכניות המניעה במערכת החינוך ולשפר אותן.
ד"ר ארנון אדלשטיין: משטרת ישראל נכנסה לעניין ועושה עבודה נהדרת בעניין הזה ונכנסת לבתי ספר אך האחריות היא של משרד החינוך ואנו יודעים שלא כל בתי הספר מפעילים תוכניות או מפעילים אותן כמו שצריך.
קולט אביטל: ד"ר סבר, מנקודת ראות בית הספר לחינוך, תשלים כמה דברים ולאחר מכן נשמע סקירה של נציג הג'וינט.
ד"ר ריטה סבר: אני רוצה לחזק את הנקודה האחרונה שד"ר אדלשטיין דיבר עליה - נקודת ההורים, אך עם קצת זווית.
ד"ר ריטה סבר: כשמדברים על ההורים, החיזוק שלהם וההעצמה שלהם, הרבה פעמים חושבים על ההורים כגורם שצריך לחנכו ולהביאו לרמה של האוכלוסייה המקומית.
ד"ר ריטה סבר: אני טוענת שזו טעות מהותית כי להורים העולים, מכל הקבוצות, כולל הקבוצה שאנו דנים בה היום, יש הרבה משאבים, הרבה הון אנושי, ששימש אותם היטב בארץ המוצא.
ד"ר ריטה סבר: לקחת ולהתייחס עכשיו אל כל מה שהם הביאו איתם כהון חסר משמעות, כלומר לאפס את ההון הזה, זה להרוס את היכולת שלהם להשתמש בסמכות ההורים, לשמש גורם מפתח בפיקוח והכוונה של הילדים שלהם ובתיווך.
ד"ר ריטה סבר: המחקרים בעולם וכאן מראים שבכל קבוצות ההגירה גורם משמעותי שבולם התדרדרות של בני נוער הוא הקשר עם המשפחה ועם קהילת המוצא.
ד"ר ריטה סבר: ככל שהקשר נשמר וכבודם נשמר יש בזה בלמים משמעותיים להתדרדרות ופשיעה.
ד"ר ריטה סבר: היכולת של מערכת החינוך להתייחס בכבוד להורים, לא מתוך נקודה שצריך לחנך אותם אלא מתוך נקודה שצריך להפוך את ההון האנושי שלהם למשהו שישמש גם כאן ולראות איך מחברים את מה שיש להם אל מה שיש כאן, ויש מה לעשות.
ד"ר ריטה סבר: אפילו בצורה אבסורדית כשמדברים על עברית אז פרויקט פיילוט שעשינו זה להציע קורס בעברית ואמהרית.
ד"ר ריטה סבר: כלומר, ללמד את ההורים קרוא וכתוב בעברית ובאמהרית במקביל, תוך חיזוק המשמעות והערך של שפת המוצא שלהם, שיהיה להם מה לתת לילדים.
ד"ר ריטה סבר: כי אם כל מה שיש להם לתת לילדים זה מה שמערכת החינוך נותנת להם הם בעצם הופכים להיות מיותרים.
ד"ר ריטה סבר: אז בואו לא נחליף את ההורים ובואו לא נחנך אותם, בואו נכבד אותם ונצטרף אל המשאבים שלהם שיישאבו לטובת הילדים.
ד"ר ריטה סבר: יש פה בעיה חמורה והזמן עושה את שלו לא בכיוון הרצוי.
ד"ר ריטה סבר: אם לפני שנים הטענה הייתה שנשירת הילדים האתיופים מבתי הספר היא נמוכה, ואני בין אלה שהתריעו וצעקו שזה לא כך, היום זו טופח על פנינו.
ד"ר ריטה סבר: בואו נסתכל לזה בפנים, יש בעיה חמורה, אנחנו לא צריכים להחליף את ההורים, אנחנו צריכים להצטרף אליהם ולכבד אותם.
ד"ר ריטה סבר: מערכת החינוך צריכה להסתכל על עצמה ולא רק על מאפייני ההורים והילדים העולים ועל מאפייני הפשיעה שלהם, שזה חשוב מאוד, עוזר ומשמעותי, אך גם צריך להסתכל מה האסטרטגיות של מערכת החינוך שמפוררות את היכולת של ההורים לשמש כמתווכים, כמפקחים וכמסייעים.
קולט אביטל: זו כנראה אחת הנקודות שאני שמעתי מאז שאני נמצאת בוועדה ומאז שאני מטפלת בנושא הזה.
קולט אביטל: אני יודעת שבמשרד לקליטת העלייה הייתה מחשבה לטפל בנושא באופן מערכתי, הורים וילדים יחד, והיה רעיון להגיע לתוכנית משולבת כזו יחד עם הג'וינט.
קולט אביטל: אבקש ממשרד קליטת העלייה לומר לנו אם ישנה התקדמות כלשהי ואחר כך ממשרד החינוך לומר לנו איך הוא, אם בכלל, מתמודד עם התופעה.
קריאה: יש לנו תוכנית שקורמת עור וגידים בימים אלה, לא עם הג'וינט אלא עם הרשות למלחמה בסמים.
קריאה: הצגתי זאת בדיון קודם.
קריאה: בעפולה, ביבנה ובגדרה אנו הולכים ליישם את החידוש ולשלב הורים בתהליך המניעה ואנו מקווים שתוך מספר חודשים המרכזים האלה יתחילו לתפקד.
קולט אביטל: משולב בזה גם משרד החינוך?
קריאה: משרד החינוך פחות, עיקר הקשר הוא מול הרשות למלחמה בסמים.
קולט אביטל: זה שוב נתק.
קריאה: כפי שד"ר אדלשטיין הציג פה, יש הרבה מאוד המלצות שמשרד החינוך יהיה שם דומיננטי ואנו מתכננים להעביר בקרוב את כדור האחריות אל חצר בית הספר כי אי אפשר לברוח מזה.
קריאה: בחצר בית הספר, או בכיתת בית הספר, הגוף הדומיננטי הוא משרד החינוך, ואכן כל הפעולות שם ייעשו בשיתוף פעולה איתו.
עודי בהט: אנו בהחלט נרים את הכדור הזה ונצטרף למאמץ עם משרד הקליטה ועם הרשות.
עודי בהט: דובר על זה גם אתמול בוועדה הקודמת של הרשות למלחמה בסמים.
קולט אביטל: אני שואלת שאלה מאוד ספציפית.
קולט אביטל: אני רוצה לדעת אם משרד החינוך ערוך או חושב כיצד ניתן להעצים את ההורים כדי להיות משולבים בתוכניות כאלה.
קולט אביטל: אני ספציפית מתכוונת להורים.
עודי בהט: משרד החינוך גם ער וגם עוסק בזה.
עודי בהט: בתוכנית שניה שאנו כרגע עושים עם משרד הקליטה ועם הסוכנות היהודית אנו בדיוק עומדים להתחיל בפעולה מאוד רחבה של עבודה עם ההורים, גם במרכזי הקליטה וגם מחוץ להם, במקומות הדיור הקבוע, לא כדי לחנך את ההורים אלא כדי לתת להורים את השותפות המלאה ואת היכולת שלהם לתרום לעניין הזה.
עודי בהט: התוכנית הזו הולכת לקרום עור וגידים החל מחודש ינואר 2004.
עודי בהט: הפרויקט הזה הוא לאו דווקא באופן נקודתי לעניין של מניעת שימוש בסמים ובאלכוהול אלא באופן כללי לפעילות עם ההורים ולכלים שיש בידיהם בנושא הזה של היותם הורים לתלמידים במערכת החינוך, ויש לזה כבר אחיזה במציאות.
עודי בהט: יחד עם זה, המשרד כולו אמנם לא מפריד כמדיניות בתוך המערכת בין עולים לותיקים או בין יוצאי אתיופיה לבין יוצאי חבר העמים בנושא של פעילות מניעת סמים ואלכוהול, אך המערכת כן מתפקדת בתוך החטיבות האלה בנושא הזה במגוון תוכניות.
עודי בהט: עכשיו אנו חוברים יחד, השירות הפסיכולוגי וקליטת העלייה, כדי לקיים התאמות, הסבות ותרגומים של התוכניות הקיימות גם לאמהרית וגם לשפות אחרות כדי שאפשר יהיה להחיל אותן ביתר קלות על תלמידים בתוך המערכת.
קולט אביטל: לגבי מה שאמרת, שאתם לא מבחינים ולא מפרידים, זה דווקא מדאיג מכיוון שאנו ערים פה לתופעה מאוד ספציפית בעדה האתיופית, כשכולנו שמנו את האצבע עליה, ולא בפעם הראשונה, שאומרת שיש משבר בין הדורות בסמכותיות בתוך המשפחה, דבר שלא בהכרח קיים בנוער ישראלי.
קולט אביטל: זה משבר תרבותי של כניסה לחברה אחרת שבה להורים אין כבר אותה סמכות כפי שהייתה להם כשהגיעו הנה.
קולט אביטל: כשד"ר אדלשטיין שם את האצבע על המוטיבציה, על מה הביא לתופעה, אחת המסקנות שלו הייתה שזו הסיבה העיקרית.
קולט אביטל: אם אתם לא מבחינים, לא לוקחים ולא מתרגמים ספציפית לקהילה הזאת ולא מיישמים את תוצאות המחקר זה פשוט חבל.
עודי בהט: אולי לא הובנתי נכון.
עודי בהט: בתוך הכיתות אנו לא עושים הפרדות בין קבוצות שונות בתוכניות שונות.
קולט אביטל: אנחנו לא מדברים בתוך בית הספר.
עודי בהט: לגבי עבודה עם הורים בהחלט כן נעשה זאת.
קולט אביטל: מתי תוכלו להציג לנו את תוכנית העבודה הזו?
עודי בהט: בעוד כמה חודשים.
קולט אביטל: אמרת שאתם מתחילים בינואר, עכשיו אתם רק בתוך כמה חודשים תציגו לנו את התוכנית?
עודי בהט: לא, אני אמרתי שאנחנו התחלנו כבר בפעילות בנושא מעורבות ההורים בתהליך החינוכי ובינואר, או אף לפני כן, עומד להתחיל קורס כזה שמנחה הורים בני העדה.
קולט אביטל: אנו מבקשים לקבל מכם מושג על הקונספציה - מה אתם הולכים לעשות, באיזה שיטות ובאיזו פריסה.
קולט אביטל: אני לא מבקשת ממך תוצאות.
קולט אביטל: כיוון שאתה אומר שמתחילים להפעיל משהו בתחילת ינואר, אנו נרצה לדעת מה הכיוונים.
עודי בהט: מה שאמרתי לגבי תחילת ינואר זה דבר מאוד מדויק, יש לנו לוח זמנים מאוד מעשי וספציפי.
עודי בהט: אנו מתחילים בסוף חודש דצמבר קורס לכ-25 מנחי קבוצות הורים, כולם בני העדה האתיופית, בשיתוף עם מרכז ההיגוי, בשיתוף עם הסוכנות היהודית ובשיתוף עם משרד הקליטה, במימון משותף של משרד הקליטה ומשרד החינוך, כדי להקים את הקבוצה הראשונה של מנהיגות שתתחיל לעבוד עם קבוצות ההורים בכל מרכזי הקליטה בארץ וגם ביישובי הקבע בנושאים כלליים הקשורים להיותם הורים במערכת החינוך.
עודי בהט: זה מה שאמרתי באופן ספציפי שעומד להתחיל אפילו לפני ינואר וכבר סוכם עליו.
עודי בהט: לעניין הזה של מניעת שימוש בסמים ובאלכוהול צריך להרים את הכדור ולהצטרף למשרד הקליטה.
עודי בהט: בדבר הזה עוד אין לי לוח זמנים מדויק.
עודי בהט: כמו כן אמרתי שיש לנו תוכנית החל משנת התקציב הבאה לשתף פעולה בתוך המשרד כדי להסב תכניות, גם מבחינת השפה וגם מבחינת התרבות, שיהיו יותר ייעודיות לאוכלוסיות הללו גם בתוך המערכת.
יעל נרדימון: הרשות למלחמה בסמים הייתה שותפה למחקר, ישבנו יחד עם משרד הקליטה והחלטנו מה אנו מפיקים מזה ואיך אנו יוצאים לעבודה בשטח, למרות שצריך להגיד שהעבודה בשטח נעשית כל הזמן אך לא ממוקדת.
יעל נרדימון: לכן קבענו יישובים יחד עם משרד הקליטה, במקומות בהם ראינו שישנם גם מרכזים של מרכז הקליטה.
יעל נרדימון: אנו מתחילים היום במספר מרכזים את התוכנית שממוקדמת להורים, תוכנית שאנו בונים היום יחד עם הורים אתיופים.
יעל נרדימון: יש לנו מנחי קבוצות אתיופים שעובדים כבר מזה מספר שנים - באשדוד, בעפולה ובמספר מקומות.
יעל נרדימון: הם שותפים להכנת התכנית.
יעל נרדימון: היום אנו אוספים מכל המקומות בארץ שישנם שם אתיופים, יש לנו מאגר של תוכניות ואנו מקווים שלאחר שנסיים את ההשתלמויות, לקראת ה-1 בינואר כבר בכל היישובים האלה תהיה עבודה.
יעל נרדימון: זה פיילוט, נלווה אותו במחקר מלווה ונראה.
דפני מושיוב: בהמשך לדברי ד"ר סבר, אני חושבת שאם יש דבר שהחזירו אותנו לאתיופיה, לפחות בשירותי הרווחה, זה בראייה הוליסטית ומערכתית.
דפני מושיוב: אחד הדברים החשובים שצריך לעשות זה לעבוד בשיתוף פעולה לא רק לגבי ההון שקיים בקרב הקהילה וההורים אלא גם בין המשרדים השונים.
דפני מושיוב: חשוב שאולי נצא פעם אחת מהתוכניות ונסתכל קודם כל על הצרכים ומתוך הצרכים נבנה את התוכניות באיגום משאבים משותף.
דפני מושיוב: ישנן הרבה דרכים וכבר נעשו קורסים למורים, אך לא יצאנו מתוך האוכלוסייה וניתחנו את היכולות שלהם, את הצרכים שלהם ואת מה שאנחנו יכולים לתת ולאגם את המשאבים סביבם.
דפני מושיוב: אני חושבת שאלה ראיות שונות - לא להלביש תוכניות אלא לצאת מתוך הקהילה, עם החוזקים, שלה ולהתאים את עצמנו כמערכות לצרכים המשתנים שלהם.
קולט אביטל: ברמת העיקרון אני מסכימה איתך, אבל בואי תרגמי לנו את זה לשפת המעשה.
קולט אביטל: מה את מציעה מעשית?
דפני מושיוב: אחד הדברים שקורים היום ברשויות הוא שאין שער כניסה לרשות.
דפני מושיוב: יש ארגונים שמגיעים, אם זה תוכניות לאומיות למיניהן, אני חושבת שזה חסר ואולי זו הזדמנות לעשות את מה שעשינו עם עולי קווקז - מונתה וועדה בין-משרדית שהסתכלה לאורך זמן על הצרכים.
דפני מושיוב: ההורים לא רק קשורים למערכת החינוך, הם חיים בקהילה.
דפני מושיוב: לחלק מהילדים האלה אין לפעמים אב - או שהוא נפטר או שההורים התגרשו.
דפני מושיוב: אחוז הגירושים גבוה.
דפני מושיוב: אולי אחד הדברים שצריכים לצאת מהוועדה הזו הוא לנכנס ועדה שתהיה בראשותו של משרד הקליטה או כל גורם אחד, שתנסה לקחת מקום אחד ולראות איך אנחנו משקיעים את המשאבים המשותפים עם חשיבה.
דפני מושיוב: זה לא מספיק נעשה בראייה מערכתית.
דפני מושיוב: הכוונה לא מתוך התוכניות שכבר יש לנו, כי לכולם יש תוכניות יפות, בואו ניקח מקום אחד מתוך היישוב, מתוך הצרכים, נתאים את עצמנו לצרכים של האוכלוסייה ונלמד.
דפני מושיוב: אולי נוציא מערכת עבודה אחרת, במיוחד בעידן של קיצוץ תקציבים.
קולט אביטל: אני חושבת שמה שאת אומרת לא רק נכון אלא הוא נכון כמעט לגבי כל נושא שמגיע לוועדה הזאת.
קולט אביטל: יש המון גופים שמטפלים, אין תוכנית אחת משותפת, אין שולחן אחד משותף.
קולט אביטל: בסוף כולם נפגשים פה ואני יותר ויותר רואה שאם אפשר היה להגיע, בעיקר היום בעידן הקיצוצים, גם לאיגום משאבים אבל גם לחשיבה משותפת ולעבודה מערכתית יכול להיות שהדברים היו נראים אחרת.
דפני מושיוב: הרשויות עייפות.
דב אוחיון: אני מסכים עם דפני מושיוב שאין תוכנית שיכולה לקום ללא הסכמה מתוך הקהילה.
דב אוחיון: יש לנו כבר מספיק התנסויות כושלות שאנחנו הזרמנו תוכניות לתוך היישובים והן לא הצליחו כי הקהילה לא הייתה שותפה.
דב אוחיון: בדיון הזה בעפולה מה שהפתיע אותנו הוא שהעולים לא דיברו, לא על הנושא של חוסר מקומות תעסוקה, לא על הנושא של דיור, לא על נושא של בעיות תקציביות, הם העלו נושא אחד בלבד - הנושא של בעיית הסמים וחוסר היכולת שלהם להתמודד איתה.
דב אוחיון: יש צורך בתוכניות משותפות עם ההורים, כך שנצא לפעולה בשיתוף עם הקהילה.
דב אוחיון: אני מציע לכולם לאמץ את הדוגמה של רחובות, שם ראש העיר החליט כהחלטה אסטרטגית שאין תקציב שנכנס לתוך היישוב שלא עובר באמצעות מחלקה תכנונית, כך שכל האיגום של התקציבים וכל הגופים שעובדים חייבים לעבוד בתיאום.
דב אוחיון: אתן דוגמה פשוטה: אנו הקמנו מוקד קליטה בשכונת קריית משה ברחובות, בה קרוב ל-50% מהתושבים הם בני הקהילה האתיופית, יש שם שקיפות גמורה של התקציבים, שיתוף פעולה מלא בין כל הגורמים - גם משרדי ממשלה אבל גם קרנות, הכל בא לאותו שולחן תכנוני - והחשוב ביותר, נציגות העולים מאוד נכבדה שם.
קולט אביטל: אני רוצה להודות לך כי שמענו דווקא כאן דוגמה נוספת של העיר חיפה, שם יש רשות שמטפלת בכל התחומים ומאזנת את כל המשאבים.
9315: אני חושב שאנחנו לא רואים נוער מנותק בעולים החדשים שמגיעים בשנה-שנתיים הראשונות שלהם בארץ.
9315: זה אומר שזה נכון מה שאמרת, שהחברה הישראלית מביאה אותם להיות נוער מנותק.
9315: זו עובדה, עם זה אי אפשר להתווכח, למרות שהעולים שמגיעים היום הם אינם עולים של השנים 91' ו-84', תקופת ההמתנה הזו עד הכניסה עושה להם רע מאוד, בטח לבני הנוער.
9315: ההתפוררות המשפחתית מתחילה משם, מערכות החינוך אינן מסודרות, זו בעיה אחת, ולכן זה מתבטא בהיותם נערים מנותקים כשהם עוברים לדיורי קבע אחרי שנתיים או שנה וחצי.
9315: בהחלט צריך לשתף את ההורים, אך מי שרוצה לעשות את העבודה ולראות את כל אוכלוסיית יוצאי אתיופיה במשך 20 שנה כמקשה אחת, כאוכלוסייה אחת, אני חושב שלא נגיע כך לשום מקום.
9315: צריך לעשות דיפרנציאציה בין אוכלוסייה לאוכלוסייה, בין השנים לשנים, והטיפול צריך להיות בהתאם.
9315: אנחנו צריכים להשקיע במניעת נשירה.
9315: לגבי אלה שנושרים - זה נכון.
9315: ההשקעה רבה, היכולת להצליח היא מאוד קטנה אך אני מקווה בכל זאת שנצליח, אבל אם אנחנו רוצים להתמקד באוכלוסייה צריך להשקיע בהם.
9315: יש תוכניות של הצופים, של הנוער העובד והלומד, של כל תנועות הנוער.
9315: אני חושב ששעות הפנאי האלה של הצעירים הן צרה צרורה, זו הבעיה.
9315: יש תנועות נוער מצוינות וטובות מאוד שאפשר היה לשלב אותן ולאפשר להן להתבטא, אני חושב שאנו יכולים לראות דוגמה בכמה תנועות נוער, או בתוכנית של החברה להגנת הטבע שאנחנו עובדים איתה.
9315: שם אנחנו יודעים שהצעירים מצליחים מאוד, אך דווקא לתוכניות האלה יש משאבים מעטים מאוד.
9315: אנחנו כל הזמן מפילים את הבעיה על ההורים, אבל לא צריך להפיל את הבעיה על ההורים בלבד ועל הבעיה הסוציו-אקונומית של יוצאי אתיופיה.
9315: גם בתוכניות הקיימות - כל אחד צריך להסתכל בעיניים איפה לא משקיעים.
9315: אנחנו, יוצאי אתיופיה, בואו נחשוב איפה אנחנו יכולים לתת יותר, איפה אנחנו יכולים לתת את האינפוט הנוסף.
9315: לכן אנחנו, כסוכנות, יזמנו את הנושא של הפרויקט הלאומי ודווקא לאוכלוסיית גילאי אפס עד 35.
9315: רוב היושבים כאן שותפים לכך.
9315: הנושא המרכזי בו אנו רוצים להשקיע הוא הנושא של נוער ובניית קהילה.
9315: זה בעצם עונה על מה שד"ר סבר אמרה.
דוד מהרט: שמי דוד מהרט, אני יועץ ומתאם לשרת החינוך במרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך.
דוד מהרט: כדאי להבין את המצב ולהסתכל על תמונה קצת יותר רחבה.
דוד מהרט: בתהליך הקליטה של הקהילה שלנו היו כל כך הרבה דברים לקויים שאתן רק משל אחד - באשקלון, למשל, יש שכונה שנקראת שכונת שמשון.
דוד מהרט: שכונת שמשון ידועה כשכונה של נרקומנים.
דוד מהרט: מה עשו שם?
דוד מהרט: פתחו מרכז קליטה בתוך השכונה הזו, ומה עשו בסוף?
דוד מהרט: הייתה תקופה שבסוכנות קראו להם "מרכזי קליטה מתקפים".
דוד מהרט: סגרו את המשרדים ואמרו לעולים החדשים: "עכשיו אתם תחיו פה לנצח".
דוד מהרט: הקהילה שלנו נמצאת בשכונות המצוקה של עיירות פיתוח.
דוד מהרט: כל הגורמים המטפלים אומרים שיוצאי אתיופיה לא באים לגמילה, לא של אלכוהול ולא של סמים.
דוד מהרט: הרגשנו כאילו הם הטילו את האחריות על בני הקהילה, כאילו הם לא בסדר שהם לא באים.
דוד מהרט: אני חושב שזה דבר חמור שכל הגורמים מהרשויות המטפלות לא עושים מאמצים כדי להביא את אלו שהגיעו לשם, כי כל מי שהוא נרקומן או אלכוהוליסט הוא בעצמו קורבן אך הוא גם מושך עוד ילדים אחרים למעגל הזה.
דוד מהרט: לנושא של שוטטות - אני חושב שתנועות נוער זה דבר יפה וחשוב, אני חושב שיש היבטים נוספים, פעילויות העשרה וכו'.
דוד מהרט: בני הנוער שנמצאים בשכונות המצוקה משוטטים ונמצאים במגע יומיומי מתחת לבניין עם בלדרי הסמים, אני חושב שאי אפשר לצפות שילדים אחרים לא יצטרפו למעגל הזה.
דוד מהרט: בנושא הורים - אנו, במרכז ההיגוי, הכשרנו יוצאי אתיופיה במכון אדלר שיעסקו בהנחיית הורים.
דוד מהרט: אני חושב שאכן צריך להרחיב את הנושא ואנחנו הראשונים שכשאומרים שהורים הם דור המדבר אנו תוקפים את הביטוי הזה, כי מי שאומר שהורים הם דור המדבר בעצם מוותר עליהם.
דוד מהרט: אני רוצה להזכיר שכדובר בתנ"ך על "דור המדבר", הם אלו שנשארו במדבר ולא הגיעו לארץ ישראל.
דוד מהרט: בשביל דור העתיד, ולו רק בשביל דור העתיד, צריך להשקיע בהורים וצריך לעשות הרבה.
דוד מהרט: בנושא המשטרה - יש מועדוני בילוי של יוצאי אתיופיה.
דוד מהרט: אני חושב שצריך להיות פיקוח צמוד של המשטרה במקומות האלה.
דוד מהרט: קרו במקומות האלה הרבה אסונות.
דוד מהרט: יש ביקורת הפוכה שכשהמשטרה מגיעה לשם היא משתמשת בעוצמות חזקות מדי ולא שומרת על הזכויות של אותם נערים, אך אני חושב שצריך להיות פיקוח במקום.
דוד מהרט: אם יחברו כל הגורמים - בצד החברתי, בצד הקהילתי ובצד החינוכי - אני חושב שנוכל לתת מענה הולם.
קולט אביטל: גם הג'וינט הכין מחקר ואני מבקשת משמואל ילמה, אם יש פרטים נוספים עליהם לא דיברנו, להוסיף אותם.
שמואל ילמה: החוברת לפניכם.
שמואל ילמה: מה שמיוחד הוא שמדובר בעבודה שמציגה נקודות מבט של בני הנוער עצמם לגבי המצב שלהם ושל העובדים.
שמואל ילמה: אמנם זה לא מדגם מייצג אך בהחלט יש מקום לתת את הדעת לדברים שהם אומרים.
שמואל ילמה: לעניין העבודה עם המשפחות - בני הנוער בעצמם אמרו לנו: "אם אתם רוצים לעזור לנו תעזרו קודם להורים שלנו.