GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צבי בהט: אני מעודד זאת ביתר המקומות, ומשרד החינוך צריך לעודד בתי ספר לארגן "ימי מילואים" כאלה של אנשים, יש רצון טוב לתרומה ולא תמיד התרומה היא כספית או במזון וכו' בעתות מצוקה, אלא גם תרומות מהסוג הזה.
צבי בהט: מאחר וראיתי שזה מתקיים בחלק מהמקומות, ומאחר וראיתי קבוצת עולים מאתיופיה במוסד חינוכי ברמת הגולן, אשר הביא לתוצאות בגרות של 98%.
צבי בהט: זאת אומרת שאפשר, רק שצריך הרבה רצון הרבה common-sense והרבה מוכנות לחרוג מהמסגרת ולעשות דברים לא קונבנציונאליים.
צבי בהט: אין אחד שלא יכול להגיע לתוצאות באמת, אבל המצוקה בדרכים הקונבנציונאליות היא גדולה.
סילבינה מנקר: אני באמת חושבת שהקושי הגדול של הילדים במערכת החינוך הוא אדיר, וגם לדעתי יש הרבה מאוד פרוייקטים ורעיונות שניתן ליישם אותם, השאלה היא תקציבית.
סילבינה מנקר: אי אפשר לתת שעה או שעתיים או שלוש שעות בבית הספר ובכך להפריד בין התלמידים, ראינו בהרבה בתי ספר ילדים עולים שמופרדים מיתר הילדים ואני אישית חושבת שזה לא טוב.
סילבינה מנקר: כמובן שצריך לתת להם את השעות בנפרד, ואנחנו נמשיך ללכת אחר הצהרים לפרוייקט הזה של שעורי עזר והכנת שעורי בית, את כל הדברים שניתן לעשות במסגרת הלא פורמלית, אבל המסגרת הפורמלית חייבת להיות מאוד מסודרת וגם שתהיה באותה מתכונת בכל הארץ.
סילבינה מנקר: הסוכנות היהודית שותפה לכל הפעילויות, מוכנה להמשיך לתרום ומוכנה להיות שותפה לא רק רעיונית אלא גם תקציבית, אבל חייבים להיות פרטנרים לנושא.
חן ליפשיץ: דיברו פה הרבה על נוער ועל בחינות בגרות, ואני רוצה להסב את תשומת הלב לגיל הרך.
חן ליפשיץ: במסמך שהגשנו לכם פה, אנחנו בעצם מפרסמים בצורה פומבית לראשונה, מחקרים שאנחנו עושים עכשיו בחמשת השנים האחרונות, בקרב הילדים יוצאי אתיופיה בגיל הרך, בעקבות פרוייקט "פת" שמבצע הג'וינט בעשרה ישובים בארץ, עם משרד החינוך ועם משרד הרווחה.
חן ליפשיץ: אנחנו מציגים פערים של 40 נקודות אחוז, בקרב ילדים בגילאים 3 ו- 6.
חן ליפשיץ: קיימים פערי ענק כבר בגילאים הצעירים, כשאין הבדלים בין ילדים ותיקים וחדשים ואם לא יפתרו את הבעיות בגיל צעיר הנושא לא יזוז.
חן ליפשיץ: ילדים המגיעים לכתה א', לא מנצלים את הסיטואציה החינוכית שהם יושבים בה, אם הם יושבים בכתות הטרוגניות עם פערים ענקיים ומטילים על המורה ללמד כתה עם פערים כאלה.
חן ליפשיץ: אם לא תינתן תשומת לב מיוחדת לילדים האלה, עוד לפני שהם מגיעים לכתה א', זה לא יזוז.
רומן שניידר: בחודש מאי השנה, הייתי כאן בפורום המכובד הזה שבו התחייבה מנכ"לית משרד החינוך לשנות את הנוהלים בבחינות הבגרות.
רומן שניידר: באתי גם היום והבאתי איתי שני ילדים עולים תלמידי כתה י"ב, כדי שהם ישמעו שאכן משהו ישתנה לטובה כדי שיוכלו להבין את הידע שלהם במקצוע ולא הידע שלהם בעברית.
רומן שניידר: הילדה שנמצאת פה יודעת היסטוריה, אבל היא לא יודעת לכתוב טוב בעברית והבחינות עדיין בודקות כיצד היא מתנסחת בעברית ולא עד כמה היא יודעת את המקצוע.
רומן שניידר: בישיבה הקודמת נכחה כאן ילדה אחרת, וכאשר ביקשתי ממנה לבוא איתי שוב כי אולי נשמע בשורה טובה, היא אמרה שהיא לא רוצה כי היא לא מאמינה.
רומן שניידר: לא רק ח"כ יאסינוב לא מאמין, גם הילדה עצמה לא מאמינה וגם אנחנו לא.
רומן שניידר: אני שואל את עצמי לאן הם הולכים?
רומן שניידר: הרי הם לא הולכים לחוגים, הם פשוט הולכים לרחוב ושם טוב להם, כי יש להם שם חברים שמדברים בשפה שלהם ומקשיבים להם ולכן אנחנו אחר כך קוראים בעיתון, "אחד מכל ארבעה עברייני נוער, הוא עולה" ואלה ילדים שלא נמצאים בכתות.
נורית טזזו: אני רק אחזור על מה שנאמר כאן קודם לגבי הצלחה של תלמידים עולים שזה 41%, אני רק מקווה שהנתון הזה מתמקד לגבי העולים שהגיעו רק בשנים האחרונות, או מכלל כל העולים שעלו מאתיופיה.
מיכאל גינקר: תפקידו של יועץ חינוכי הוא לתווך בין תלמידים עולים והסביבה, לסייע להם במצב משבר ולתת להם מענה טיפולי חינוכי לכל אחד מהם.
מיכאל גינקר: יש בבתי הספר יועצי עולים, ובדרך כלל מועסקים מטעם הרשות המקומית ואם הרשות המקומית אינה מסוגלת להתארגן עבורם כספית, יש כאן בעיה.
מיכאל גינקר: מכל מקום מדובר פה באנשים בעלי תואר שני, אבל אני מכיר עשרות רכזים ורכזות כאלה בעלות תואר ראשון והן עובדות יפה מאוד מטעם השלטון המקומי ואף אחד לא מונע מהן להיכנס למערכת.
מיכאל גינקר: אז צריך להיות קריטריון אחיד ותקן אחיד ליועץ החינוכי.
ענת פנסו: לציין תוכנית עשייה משותפת עם משרד החינוך בקרב ילדים עולים בגיל הרך, וחשיבות ההשקעה בשפה העברית החל מהגיל הרך אל בתי הספר היסודיים, ולציין שילדים עולים חדשים אכן מגיעים עם פחות שעות שנחוצות בתוספת עברית, דווקא בתוך החינוך הפורמלי ולקרוא למשרד החינוך כמה שפחות, כי אנחנו רואים את הפגיעה בילדים האלה.
עמיהוד בהט: אני בהחלט מקבל את מה שאמרה קודם מנכ"לית משרד הקליטה, באשר לחשיבות של הפעילות לגיל הרך וצריכים לחבר לכך את מה שאמר כעת סגן שרת החינוך צבי הנדל.
עמיהוד בהט: אנחנו הזכרנו את הבגרויות והזכרנו עוד שניים או שלושה נושאים ספציפיים, כי זה היה נושא הועדה, ולכן אלה היו הדברים.
עמיהוד בהט: אני מזמין את הועדה לסיור כדי לראות את קליטת העלייה, במאות השעות שמתבצעות בשטח, לילדים שמקבלים 10 ו- 15 שעות בשבוע.
עמיהוד בהט: באשר להשוואה בין המתכונת הקודמת למתכונת החדשה, אין לי פה כרגע את המתכונת הקודמת, אבל אני אוכל להעביר לכם זאת בצורה מסודרת.
עמיהוד בהט: כמו גם את התשובות המלאות והמדויקות up to date לעניין הקורסים ליועצים.
עמיהוד בהט: לגבי נושא היועצים, לא נוכל להוריד את הרמה כדי לעשות "יישורי פינות".
עמיהוד בהט: משרד החינוך קבע משיקולים שלו שלא נוגעים לעולים, שיועץ חינוכי בישראל יהיה רק בעל תואר שני.
עמיהוד בהט: אין סיבה לבוא ולהוריד את הרמה, כדי לאפשר כניסה של אחרים.
אילן שלגי: מה שאנחנו בהחלט נעשה, זה נמשיך ונעקוב.
אילן שלגי: כפי שאמר סגן שרת החינוך צבי הנדל, תפקידן של ועדות הכנסת הוא להיות העין הציבורית המפקחת.
אילן שלגי: קיימות כמובן עיניים נוספות, כמו התקשורת וגורמים ציבוריים אחרים אבל אנחנו העין המפקחת הנבחרת על ידי העם.
קולט אביטל: אנחנו עכשיו נקראים למליאה, ואני רוצה להפנות זאת לסגן שרת החינוך.
קולט אביטל: מי שיעשה את המאבק, ומובטח לך, כדי להגדיל את תקציבי החינוך זה אנחנו.
קולט אביטל: אני מודיע לך, שאצלנו זאת הקדימות והיא תמיד היתה.
קולט אביטל: דבר נוסף, אולי בתוספת למה שאנחנו נרצה לבקש ולדרוש ולהמשיך לתבוע ממערכת החינוך גם אם האמצעים שלה מוקטנים, אנחנו גם אולי נפנה בקריאה לארגוני מורים, בעיקר לגמלאים, גם אם אנחנו יודעים שמצבם היום לא הכי מזהיר, אולי יש ביניהם כאלה שיירצו לעשות מעין שנת שירות לאומי, להתנדב ולבוא להמשיך לתת את מה שהם יכולים לתת לעלייה החדשה.
אילן שלגי: הועדות רואות בחומרה את היישום האיטי של ההקלות לתלמידים עולים בבחינות הבגרות, וקוראות למשרד החינוך התרבות והספורט להחיש את יישומן.
אילן שלגי: הועדות קוראות למשרד להביא את לימודי העברית ושעורי העזר לכל בית, באמצעות הטלוויזיה החינוכית שבה יש לראות כלי ממלכתי המסייע לקליטת העלייה.
אילן שלגי: הועדות קוראות לראש הממשלה ולממשלת ישראל, להעמיד למשרד החינוך התרבות והספורט, תקציב שיאפשר תגבור שעות עזר לתלמידים עולים והקלות נוספות שאינן מתאפשרות כיום.
קולט אביטל: זאת ישיבה מיוחדת וקראנו לה בדחיפות בגלל המצוקה שאליה נקלע חלק גדול מהאוכלוסייה בישראל בתשלום המשכנתאות, שכתוצאה ממנה אנחנו רואים יום יום תלונות של אנשים שנזרקים לרחובות.
קולט אביטל: חלק מהתלונות וחלק מהבעיות האלה כמובן הגיעו אלינו, כי חלק גדול מהאנשים שבהם מדובר הם עולים, אבל לא רק עולים.
קולט אביטל: אנחנו ראינו לא מזמן כתבה בטלוויזיה על איש מבוגר, קשיש, בן יותר משמונים, ניצול שואה, שלא יכול היה לשלם את המשכנתא ונזרק על "פקלאותיו" אל הרחוב.
קולט אביטל: אנחנו רואים יום יום תלונות מהסוג הזה בטלוויזיה ולצערי אנחנו מרגישים שהממשלה לא מתייחסת לזה.
קולט אביטל: ולכן, כשקיבלתי את המכתב של סגנית ראש העיר כרמיאל על מקרה שקרה אצלה בעיר – ועוד מקרים נוספים שהגיעו אלינו – של מדען רוסי שלא יכול היום לשלם את המשכנתא ומטפל באשתו שהיא חולת סרטן וזורקים אותו גם כן מביתו, החלטתי שאנחנו חייבים לראות אם אפשר יחד לנסות למצוא גם פתרונות אחרים.
קולט אביטל: אני מתייחסת היום אך ורק לנושא העולים.
קולט אביטל: כמובן, שאם אפשר להקיש מההסדר שנמצא בקשר לעולים גם לגבי אוכלוסיות אחרות, אז אנחנו ודאי רק נשמח.
קולט אביטל: אנחנו מדברים על עולים שהגיעו לארץ על סמך עזרה שקיבלו מהממשלה במסגרת הזכויות, שלמו דירה ונכנסו לתשלומי חובות של משכנתא.
קולט אביטל: הדוגמה שהגיעה אלינו היא של זוג אנשים מאד מבוגרים עם שני ילדים, נכנסו לדירה, שלמו עליה 95,000 דולר.
קולט אביטל: הדירה היום שווה, כתוצאה מהתמוטטות השוק, שלושים אחוז פחות.
קולט אביטל: הבנקים הם, כמובן, לא מוסדות צדקה.
קולט אביטל: כדי לקבל את הכסף שלהם חזרה הם רוצים לקחת חזרה את הדירה.
קולט אביטל: אנשים יכולים למכור דירות, אבל גם אם הם ימכרו את הדירות זה לא במחירים שבהם הם קנו אותן.
קולט אביטל: ימכרו את הדירה, ישלמו חלק מהחוב, עדיין יישארו חייבים לבנקים ובסופו של דבר גם לא יהיה להם איפה לגור ואנחנו לא יודעים איזה סוג פתרונות הם יוכלו לקבל מהממשלה.
קולט אביטל: לכן, באנו לכאן לא רק כדי לדבר על המצוקות, אלא לנסות לראות אם אולי, בפריסה אחרת של החובות, בהסדר שהממשלה אולי תוכל להגיע אליו עם הבנקים, ניתן יהיה למצוא פתרון סביר כדי שאנשים יוכלו לעמוד בתשלום החובות וגם יישארו בדירותיהם.
קולט אביטל: אני פותחת כבר ברעיונות לגבי פתרונות אפשריים.
קולט אביטל: אני רוצה לציין שלפני הפגישה הזאת, לפני הישיבה הזאת, שוחחתי על הנושא גם עם יושב ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת שמחון.
קולט אביטל: כל פתרון שנמצא כאן היום מקובל גם עליו והוא מוכן לגייס את ועדת הכלכלה כדי שננסה לעבוד יחד.
קולט אביטל: יכול להיות שאם לא נגיע היום לפתרון מוסכם נרצה להקים ועדה משותפת של ועדת הכלכלה וועדת העלייה והקליטה כדי לראות איך ניתן לפתור את הבעיה הזאת.
קולט אביטל: דבר אחד ברור: אנחנו, כמדינה, לא יכולים להרשות לעצמנו להביא הנה עולים, לקבל אחריות על ציבור שלם של עולים, ובסופו של דבר להגיע למצב שבו גם בגלל קיצוצים, גם בגלל חוסר יכולת למצוא עבודה ואי לכך חוסר יכולת לשלם את המשכנתא, אנחנו נמצא אותם מתגלגלים ברחובות.
קולט אביטל: זה כבר מתחיל לקרות ואני לא מדברת על נושא תיאורטי.
קולט אביטל: הנושא ישנו, הנושא נתון.
קולט אביטל: יש לנו אתנו נציגים של הבנקים, נציגים של משרדי הממשלה הנוגעים בדבר – משרד השיכון, משרד הקליטה ומשרד האוצר – יושב ראש השלטון המקומי עדי אלדר ואולי אנחנו נרצה לשמוע גם ממי שהיה פעם שר הקליטה אם גם הוא חושב על פתרונות אפשריים.
קולט אביטל: אולי אני אתן לרינה לפתוח את הישיבה, לתאר את המצוקה - ושוב, הייתי רוצה שנדע שהתכנסנו כאן לא רק כדי להתלונן, אלא כדי לנסות לראות מהם הפתרונות האפשריים.
קולט אביטל: לפניכם מונח נייר שהכינה יחידת המחקר שלנו, שמדבר על הנתונים.
קולט אביטל: נתונים ממשיים של מספר האנשים שנמצאים במצוקה אין לנו, אבל אנחנו יכולים, פחות או יותר, לדעת מהנייר הזה מי האנשים או המוסדות, האינסטנציות, שאליהם אפשר לפנות בכל המקרים שעליהם אנחנו מדברים.
קולט אביטל: לצערי, אני יכולה כבר להגיד לכם, שלגבי אותם המקרים שאני טיפלתי בהם – כל דלת שהגעתי אליה, החל מהוועדות המיוחדות למיניהן וכלה בבנקים ובסוכנות היהודית, נתקלתי בקירות אטומים.
קולט אביטל: לכן הפגישה הזאת היום.
קולט אביטל: אולי נתחיל מרינה ונבקש גם מחברי הכנסת להתייחס.
רינה גרינברג: אני בדקתי בקשר למשפחה שעלתה לארץ כשבני הזוג כבר בפנסיה.
רינה גרינברג: הבן שלהם משרת בצבא והבן השני התחתן.
רינה גרינברג: הם זוג שקרוב לגיל שבעים ואם הם ימכרו את הדירה, ישלמו – כמו שאמרת – עשרים, שלושים אלף דולר.
רינה גרינברג: כיום הם חיים מ-2500 שקל, כשהמשכנתא שלהם היא 2040 שקל.
רינה גרינברג: הזוג הזה נעזר בכל מה שרק ניתן.
רינה גרינברג: "פתחון לב" שלנו, אוכל כל שבוע, כל עזרה אפשרית שרק ניתן לתת להם.
רינה גרינברג: אני מאד חרדה למצב שלהם.
רינה גרינברג: זו לא רק משפחה אחת.
רינה גרינברג: יש לנו עוד משפחה חד-הורית עם שני ילדים שלקחה משכנתא, ופשוט לא יכולה לשלם.
רינה גרינברג: לפני כשנה היה לנו מקרה התאבדות בכרמיאל ואנחנו מאד דואגים, כי האנשים האלה אמנם לא מדברים על התאבדות, אבל המצב שהם נמצאים בו – והעובדות הסוציאליות שביקרו בבית של כמה משפחות – אני כתבתי רק על אחת – מתארות מצב נפשי מאד קשה.
רינה גרינברג: השבוע הייתה כתבה בידיעות אחרונות על משפחה בכרמיאל, שבני הזוג לא עובדים, וגם כן אותו סיפור – משכנתא.
רינה גרינברג: אז אני חשבתי על רעיון לעשות פריסה לשנים רבות, אבל שההצמדה והריבית ירדו מאותן תוספת השנים.
רינה גרינברג: כי אחרת הם פשוט לא יוכלו לעמוד בזה.
רינה גרינברג: אם אנחנו לוקחים משפחה שחיה מ-2500 שקל שמתוכם 2040 הולכים למשכנתא.
רינה גרינברג: תתארו לכם שכבר לא מדובר על שום דבר.
רינה גרינברג: הם פשוט לא חיים.
רינה גרינברג: אין להם.
רינה גרינברג: אפשרות שנייה – שהממשלה תיקח את הדירה ותיתן למשפחה הזאת דירה אלטרנטיבית.
רינה גרינברג: אלה הפתרונות שאני חשבתי עליהם, יחד עם המשפחה.
מרינה סולודקין: רינה, מאיפה דירה?
מרינה סולודקין: סגרו את כל התוכניות של הדיור הציבורי.
מרינה סולודקין: מאיפה הדירה?
רינה גרינברג: זו גם בעיה.
קולט אביטל: גם מקבצי הדיור כבר אינם.
קולט אביטל: במקום כמו כרמיאל אני מניחה שאין דבר שנקרא מקבצי דיור, נכון?
רינה גרינברג: יש.
רינה גרינברג: יש מקבצי דיור.
רינה גרינברג: יש שמונה מאות משפחות שממתינות לתור לדיור, רק בכרמיאל.
רינה גרינברג: התור בכרמיאל לדיור נעצר לבודדים ב-1994, לזוגות – 1993.
רינה גרינברג: אז עם המקבצים, עם כל פתרונות הדיור, אין לנו פתרון.
קולט אביטל: כנתון כללי ולצורך הדיון כאן היום אנחנו מדברים על בסביבות 52,000 איש שמחכים לפתרונות דיור.
קולט אביטל: על מה דיברנו כאן?
קולט אביטל: 52,000 איש.
רינה גרינברג: עולים.
סופה לנדבר: יש 110,000 איש שהגיעו משנת 1996.
מרינה סולודקין: היושבת ראש מדברת על משפחות.
סופה לנדבר: זה יכול להיות.
קולט אביטל: אנחנו קיבלנו כאן סקירה מקפת.
קולט אביטל: זו לא הישיבה הראשונה שלצערנו אנחנו יושבים כאן בעניין הזה, אבל אז דיברנו יותר על נושא המאקרו.
קולט אביטל: לראות לאיזה כיוון אפשר ללכת ומה ניתן לעשות בבניה ציבורית וכולי.
קולט אביטל: אבל הממשלה, כפי שמרינה אמרה בצורה מאד נכונה, לא בדיוק נותנת את דעתה כרגע, לא לפתרונות מהסוג הזה ולא לפתרונות אחרים.
קולט אביטל: בינתיים נשארים אנשים בחוץ ואנחנו כרגע מדברים על מצב חירום.
קולט אביטל: זה המצב שבו אנחנו נמצאים.
רינה גרינברג: אולי אפשר לפנות לעמיגור.
רינה גרינברג: עמיגור מוכרת דירות.
רינה גרינברג: הדירות שעמיגור מוכרת הן בערך 30%-40% תוספת - - - לכרמיאל.
רינה גרינברג: אני בטוחה שגם בנצרת.
קיץ רומן: בנצרת עילית זה עמידר.
רינה גרינברג: עמיגור מוכרת דירות והיא מוכרת אותן בזמן שכל הדיור הציבורי נגמר.
רינה גרינברג: אז אני חושבת שחייבים לעצור את מכירת הדירות הציבוריות.
רינה גרינברג: חייבים לעשות משהו.
מיכאל מלכיאור: אני גם, כמו יושבת ראש הוועדה – לא יודע למה, אבל – מוצף בפניות.
מיכאל מלכיאור: אני מאד מסכים להגדרה שזה מצב חירום ואני גם מאד מסכים למסקנה: אם הממשלה לא מוכנה למצוא פתרונות – הרי בסופו של דבר אנחנו יכולים להציע כל מיני דברים, הכל תלוי במשרד האוצר.
מיכאל מלכיאור: אני בטוח שמשרד הקליטה יתמוך ואולי גם משרד השיכון, אבל משרד האוצר, זו שאלה – אני מאד מסכים למסקנה, שאנחנו צריכים פשוט להודיע לעולים - - -
קולט אביטל: שלא יבואו.
מיכאל מלכיאור: שלא יבואו.
מיכאל מלכיאור: כי אנחנו פשוט לא רוצים אותם.
קולט אביטל: נכון, זו גם צביעות בלתי רגילה: כל הזמן לרוץ לרוסיה, לבקש שיגיעו עוד עולים, לא חשוב באיזה גיל, לא חשוב באיזה מצב חברתי – העיקר תגיעו.
קולט אביטל: וכשהם יגיעו – מי יטפל בהם?
מיכאל מלכיאור: ופה זו אחריות.
מיכאל מלכיאור: אנחנו לא יכולים לשלוח אנשים, אנשים מבוגרים במקרה זה, לרחוב.
מיכאל מלכיאור: זאת לא אופציה.
מיכאל מלכיאור: לכן, אני חושב שצריך לשמוע מה משרד האוצר חושב.
מיכאל מלכיאור: הרי הודיע ראש הממשלה מעל במת הכנסת בשבוע שעבר – אני מצטער להיות פוליטי בזה, אבל הוא הודיע – שהאנשים החלשים, לא ניתן להם ליפול.
מיכאל מלכיאור: אז אנחנו פשוט רוצים לדעת איזה פתרון נותנים.
קולט אביטל: לא ניתן להם ליפול כי הם כבר נפלו.
קולט אביטל: רובם כבר נפלו.
קולט אביטל: נציג משרד האוצר, האם היית פה מההתחלה?
צחי מלאך: לא, נכנסתי לפני כמה דקות.
קולט אביטל: אנחנו פשוט מנסים לראות מה סוג הפתרונות שניתן להגיע אליהם – ואני מניחה שכיוון שידעת לאיזו ישיבה אתה מגיע, אתה גם מגיע מוכן.
קולט אביטל: מה אנחנו יכולים לעשות עם ציבור שלם של עולים שהגיעו ארצה, שמקבלים הכנסה חודשית של 2500 שקל, מתוך זה צריכים לשלם בסביבות 2000 שקל משכנתא – נכון שזה הסדר ביניהם לבין הבנקים – מה אנחנו יכולים, כחברה, מה הממשלה יכולה לעשות כדי להקל על המצוקה הזאת, כדי אולי להגיע לאיזשהו הסדר אחר של פריסת החובות, כדי שאנשים גם יוכלו לעמוד בחובות וגם הבנקים יקבלו, בסופו של דבר, את הכסף.
קולט אביטל: יש איזושהי תמונה שאתה יכול לתת לנו?
קולט אביטל: איזה רעיונות לפתרונות?
צחי מלאך: קודם כל, אני אגיד כמה מילים: המדיניות היא המדיניות של הממשלה, לא של משרד האוצר.
צחי מלאך: ההחלטות שהתקבלו לאחרונה הן של הממשלה כולה ולא של משרד האוצר.
צחי מלאך: דבר שני – מדיניות הממשלה באה לידי ביטוי בתקציב משרד השיכון.
צחי מלאך: התקציב הוא תקציב גדול, יש כמיליארד וחצי שקלים שמיועדים אך ורק לסיוע בשכר דירה, יש עוד כארבעה מיליארד שקלים שמיועדים למשכנתאות, וההיקפים הם היקפים גדולים.
מרינה סולודקין: אבל קיצצתם ב-600 מיליון שקל את הסיוע בשכר דירה.
צחי מלאך: נכון.
צחי מלאך: עדיין התקציב שנשאר הוא תקציב גדול.
קולט אביטל: את גם צריכה לשאול את נציג משרד השיכון איפה מוציאים את הכספים.
מרינה סולודקין: אני אגיד לך.
מרינה סולודקין: אתמול בדקתי ויש לנו אסון חברתי חדש.
צחי מלאך: לשם המחשה, תקציב של מיליארד וחצי שקלים לסיוע בשכר דירה, זה תקציב שיש כמה משרדי ממשלה שביחד לא מגיעים לתקציב הזה.
צחי מלאך: זה סכום מאד גדול.
רחל אגמון: זה לא משכנע.
רחל אגמון: מוכרחים.
צחי מלאך: יש לנו עוגה ואנחנו צריכים לחלק אותה.
צחי מלאך: אם לא היה מחסור, היה אחרת.
קולט אביטל: בסדר, עם כל הכבוד, אנחנו לא התכנסנו כאן כדי לשמוע על אותם הדברים הנחמדים שכולנו יודעים על מדיניות הממשלה.
קולט אביטל: אני שואלת אותך כאיש שעובד מול משרדי הממשלה: האם אתה יכול לראות התחלה של פתרון, שהאוצר יכול להנחות את משרדי הממשלה האחרים כיצד לטפל בנושא?
צחי מלאך: לגבי פתרונות: יש ועדה בין-משרדית, בראשותי, שמשותפת למשרד האוצר ולמשרד השיכון.
צחי מלאך: הוועדה הזאת דנה בכל מקרה ומקרה.
צחי מלאך: כל זכאי של משרד השיכון - - - רשאי להגיש בקשה לוועדה הזאת והיא דנה בכל מקרה לגופו.
עדי אלדר: ועדה עליונה?
צחי מלאך: לא.
צחי מלאך: ועדה בין-משרדית.
ישראל שוורץ: על פי חוק בכנסת.
ישראל שוורץ: התקבל חוק בכנסת שהגדיר את הוועדות שמוסמכות לדון בזה וזו ועדה בין-משרדית.
ישראל שוורץ: יושב ראש – אוצר, שיכון ובנקים.
צחי מלאך: בוועדה הזו אנחנו מנסים – וגם מצליחים למצוא פתרונות - - -
קולט אביטל: בנייר שלפניכם זו ועדה מיוחדת.
קולט אביטל: אבל אני מבינה שהיא עוסקת רק בכספים שניתנו מהמדינה.
צחי מלאך: לא מדויק.
צחי מלאך: קודם כל, מי שזכאי להגיע לוועדה הזאת זה כל אחד שיש לו כספי תקציב.
צחי מלאך: גם מי שיש לו שקל אחד מכספי תקציב וחצי מיליון שקל מכספי בנק, עדיין זכאי לגשת לוועדה והוועדה דנה בו כמו בכל זכאי אחר.
צחי מלאך: אנחנו בוועדה הזאת מקבלים החלטות פה אחד בשיתוף עם הבנקים ואנחנו פורשים את ההלוואה, גם מכספי התקציב וגם מכספי הבנקים.
קולט אביטל: האם לאור המצוקה שעליה אנחנו מדברים היום, הוועדה הזאת מתכוונת לשבת – או כבר ישבה – כדי לראות אם ניתן לפרוש את החובות בצורה אחרת.
צחי מלאך: בוודאי.
צחי מלאך: הוועדה הזאת מתכנסת מידי יום.
צחי מלאך: אנחנו עד היום, מתחילת השנה, דנו ב- 3500 פניות פרטניות, כאשר מתוכן נתנו פתרונות ל-85% מהמקרים.
צחי מלאך: 85% מהמקרים קיבלו פתרון כלשהו.
קולט אביטל: תן לנו דוגמה של פניה ושל פתרון.
מיכאל מלכיאור: נגיד שהייתה דוגמה כמו הדוגמה ששמענו עכשיו וזה היה בא בפניכם.
מיכאל מלכיאור: איך הייתם מטפלים בזה?
רינה גרינברג: יש ריבית והצמדה אם אתם עושים פריסה?
צחי מלאך: הוועדה דנה בכל מקרה לגופו, כאשר יש לה סמכויות להחליט, מכספי תקציב, על מגוון רחב של אפשרויות.
צחי מלאך: בקשר לכספי בנק, זה תלוי בשיתוף הפעולה של הבנק, כאשר אנחנו מקבלים את ההחלטה פה אחד ותמיד, כשאנחנו פורסים, גם הבנק פורס.
צחי מלאך: הבנק משתתף אתנו.
צחי מלאך: יש פה נציגים של הבנקים, הם יכולים להעיד.
צחי מלאך: סוגי ההחלטות הן בהתאם למקרה עצמו.
צחי מלאך: אם המקרה הוא סוציאלי ויותר קשה, אנחנו יכולים לפרוס את ההלוואה ללא ריבית וללא הצמדה.
צחי מלאך: אנחנו עושים את זה, עושים את זה ל-30 שנה ב-0% ריבית.
קולט אביטל: עכשיו הזמן האופטימלי הוא 27 שנים?
צחי מלאך: לבנק אין אפשרות, בכלים שלו, לפרוס את זה לשלושים שנה.
צחי מלאך: הוא בדוחות שלו פורס את זה למקסימום 25 שנה.
צחי מלאך: אנחנו פורסים ל-30 שנה.
צחי מלאך: אנחנו כן פורסים ל-30 שנה.
צחי מלאך: במקרים קשים במיוחד אנחנו גם מעמידים חלק מהחוב כמענק מותנה, על מנת להתאים את גובה ההסדר החודשי ליכולת ההחזר של אותו לווה.
צחי מלאך: גם דברים כאלה אנחנו עושים.
צחי מלאך: הכל בהתחשב באותו מקרה, לגופו של עניין.
צחי מלאך: אני לא יכול להגיד שאנחנו עושים את זה בכל המקרים, עושים את זה בחלק מהמקרים.
קולט אביטל: האם אתה יכול לקחת מקרה קונקרטי, כמו שהוצג לפנינו היום, ולתת לנו פתרון קונקרטי אם מצב כזה יגיע לפניך?
צחי מלאך: אני מוכן לקבל את המקרה גם עכשיו, להתחייב לדון בו כמה שיותר מהר ולקבל החלטה.
צחי מלאך: אני צריך לראות את החומר.
צחי מלאך: אני צריך להדגיש: כל דיון בוועדה הוא דיון פרטני שמלווה בחקירה כלכלית ובאימות הנתונים.
צחי מלאך: אנחנו בודקים שאותו לווה באמת חי מהבטחת הכנסה, יש לו תעודה, דו"ח סוציאלי וכל הנתונים האלה.
צחי מלאך: בהסתמך על כל הנתונים האלה אנחנו מקבלים את ההחלטה.
קולט אביטל: יש לנו פה מקרים שתכף נשמע אותם, אבל לפני כן אני אבקש מחברת הכנסת סולודקין לדבר.
ישראל שוורץ: אני יכול להוסיף משהו?
קולט אביטל: תחכה, בבקשה.
מרינה סולודקין: אני רוצה לדבר אחרי ישראל, כי הוא אומר דברים מאד חשובים.
קולט אביטל: אז בבקשה.
ישראל שוורץ: עיקר הבעיה היא לא באנשים שלקחו רק הלוואות תקציב.
ישראל שוורץ: מי שלקח רק הלוואת תקציב בדרך כלל ההחזר שלו הוא לא החזר גבוה והוא חי עם זה בשלום.
ישראל שוורץ: בדרך כלל אין בעיה.
ישראל שוורץ: הבעיה היא כאשר אנשים לוקחים הלוואות עם מרכיב גבוה של כספי בנק.
ישראל שוורץ: בקטע הזה האפשרויות של הוועדה, גם כאשר אנחנו מוכנים להיות נחמדים ככל האפשר בכספי תקציב, כמו שצחי אמר, יושב אתנו הבנק, שהוא בוודאי מוסד שאמור לא להפסיד, והגמישויות שלו הן יותר קטנות מהגמישויות שלנו.
ישראל שוורץ: לקבל החלטה רק על כספי תקציב – אין לזה משמעות.
ישראל שוורץ: כי אם כל ההחזר של כספי התקציב הוא 20% והורדנו אותו ב-10%, לא עשינו הרבה.
קולט אביטל: אז זאת בדיוק הנקודה שבה אנחנו באים לדיון היום.
קולט אביטל: גם משום שהתמיכות הממשלתיות ירדו, גם משום שכל אותו החלק שהיה מענק במשכנתא הפך להלוואה ואנחנו יודעים שאנשים שקודם היו צריכים להחזיר משהו – גם עם זוגות צעירים – כמו 700, 800 שקל לחודש, אם היום רוצים לקבל הלוואה לדיור, הם צריכים לשלם בין 1400 ל-2000 שקל לחודש.
קולט אביטל: את המרכיב הזה החדש אנחנו יודעים.
קולט אביטל: זאת אומרת, את זה שהממשלה הורידה את התמיכות שלה בדרך זו או אחרת והטילה על משלמי המשכנתאות לשלם הרבה יותר מאשר קודם, מכניס אותנו לכל הבעיה הזאת שעליה אנחנו מדברים היום.
ישראל שוורץ: אם מותר לי, זה לא מדויק.
קולט אביטל: אני רק שמעתי את הדבר הזה ממנכ"ל משרד השיכון בוועדת הכספים.
קולט אביטל: אני יכולה להראות לך את הפרוטוקול.
ישראל שוורץ: אני אסביר את עצמי.
ישראל שוורץ: תני לי להסביר.
ישראל שוורץ: הקבוצה שלה בוטלו המענקים – וצר לי שבוטלו המענקים ולא היה צריך לבטל את המענקים וכולי וכולי – זו קבוצה שבגדול, היא טרייה, היא עוד לא הגיעה אלינו.
ישראל שוורץ: וטוב יעשו האנשים האלה אם כאשר הם רואים שההחזר עלה והם לא יכולים לקנות דירה, שלא יקנו דירה.
ישראל שוורץ: אני אומר: חלק לא קטן מהבעיות שמגיעות אלינו הם אנשים שביום שלקחו את ההלוואה, את משווה את מצבם למצב כשהם באים אלינו – לא חל שום שינוי.
ישראל שוורץ: זה אותו איש, אותו פנסיונר, לקח הלוואה וכעבור שנתיים הוא הבין שמפנסיה של 2000 שקל הוא לא יכול להחזיר 1500.
קולט אביטל: גם את הפנסיה קיצצו.
קולט אביטל: וגם את הביטוח הלאומי.
ישראל שוורץ: כן, אבל בגדול , מי שביום שלוקח את ההלוואה לא בטוח שהוא יעמוד בזה, מוטב לא ייקח אותה.
ישראל שוורץ: ואם הוא לוקח אותה, אז האפשרויות של הממשלה לסייע, בדין, הן מוגבלות.
עדי אלדר: אבל יש איזו מחויבות לבנק, כשהוא נותן הלוואה, לבדוק מי יושב מולו.
ישראל שוורץ: זה נכון.
עדי אלדר: זה לא קזינו של הימורים – סליחה – ונכנס בן אדם ומהמר.
עדי אלדר: פה מדובר על חיים של אנשים.
עדי אלדר: אני אומר לכם.
עדי אלדר: אלינו הם באים.
ישראל שוורץ: מסכים אתך מאה אחוז.
ישראל שוורץ: מאה אחוז.
עדי אלדר: אז פה צריך לדעת למי נותנים הלוואה, אם הוא מסוגל בכלל לשלם אותה.
ישראל שוורץ: אין ספק.
ישראל שוורץ: כל מילה שאמרת – אמת.
קולט אביטל: חברת הכנסת סולודקין.
מרינה סולודקין: קודם כל, אני מאד מודה.
מרינה סולודקין: הישיבה והנושא מאד מאד חשובים.
מרינה סולודקין: המקרה שאתם הבאתם – כל השנים שאנחנו, עם סופה, ישבנו, כל שנה יש לנו מכל הארץ שלושה-ארבעה מקרים כאלה - - -
סופה לנדבר: כל חודש.
מרינה סולודקין: ואנחנו למדנו לפנות לוועדה הבין-משרדית יחד עם הלקוחות שלנו, ולעשות פריסות.
מרינה סולודקין: אבל, למה זה מאד חשוב ודחוף שאנחנו היום בישיבה הזו?
מרינה סולודקין: מפני שהמצב מחמיר בדרגה מאד מאד גבוהה.
מרינה סולודקין: ואני מצפה לגל של הרבה משפחות שלא יכולות להסתדר עם החזר המשכנתאות וגל, כמו שרינה אמרה, של התאבדויות.
מרינה סולודקין: מזה אני מפחדת.
מרינה סולודקין: אנשים לא יודעים בכלל מה לעשות עם זה, הם לא מסתדרים, הם צריכים לצאת מהדירה שלהם ויש גם את עניין הבנקים.
מרינה סולודקין: דבר שני: אפילו לומר לאנשים שהם לא יכולים לקנות דירה מפני שאין להם תקציב, אנחנו לא יכולים.
מרינה סולודקין: בגלל שבשנתיים האחרונות סגרו את כל תוכניות הדיור הסוציאלי והחברתי.
מרינה סולודקין: אין מקבצי דיור, אין בניה של הוסטלים חדשים וגם שכירות ארוכת-טווח נסגרה אחרי פיילוט שהיה.
מרינה סולודקין: אז אין גם פתרון אחר.
מרינה סולודקין: דבר שלישי: אלה שגרים בדיור הציבורי, יהיו להם בעיות, כי האוצר פרסם מסמך מאד מאד "קפקיאני" – ייעול של שימוש בדיור הציבורי, ושם כתוב שצריכים להעלות את המחירים עבור האנשים שגרים בדיור ציבורי.
מרינה סולודקין: זה לא 50 ₪, 70 ₪, זה פי כמה.
מרינה סולודקין: אני רק עכשיו בהתכתבות עם מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, אבי מעוז, בנושא זה.
מרינה סולודקין: אז התמונה מאד מאד קשה.
מרינה סולודקין: אני לא חושבת שוועדה בין-משרדית יכולה להתמודד עם הגל שיהיה, שאנחנו מצפים לו.
מרינה סולודקין: אז נכון שצריכים גם להתייעץ עם יושב ראש ועדת הכלכלה, שלום שמחון, בנושא זה, ודבר שני – אולי לבקש קרן סיוע לוועדה הבין-משרדית, כי אנחנו מצפים לאלפי מקרים חדשים.
קולט אביטל: השאלה היא איזה תקציב עומד כרגע לרשות הוועדה.
קולט אביטל: אתה יכול לענות לנו?
קולט אביטל: מה התקציב השנתי שלך פחות או יותר כדי לנסות לפתור את בעיות החריגים.
צחי מלאך: הוועדה מתוקצבת על פי הנתונים שהיא צריכה, זאת אומרת: יש לי תקציב מוגדר שעדיין לא נסגר, כאשר המקרים של הפריסות – צריך להבין את המשמעות המימונית של התקצוב – כל פריסה שאני פורס בתוך התקופה, למעשה אני לא צריך בשבילה תקציב חדש.
צחי מלאך: כל פריסה שאני פורס מעבר לתקופה, אם אני פורס את זה בריבית מסובסדת, אני צריך תקציב שהוא הסבסוד בין הריבית בשוק לריבית שאני פורס את ההלוואה ולכן, התקציב הוא לא תקציב - - - אין לי בעיה של תקציב נכון לעכשיו.
צחי מלאך: זו לא הבעיה.
צחי מלאך: אנחנו דנים בכל מקרה לגופו.
קולט אביטל: אבל אתם דנים אחרי שהבעיה כבר קיימת.
צחי מלאך: איפה שצריך לעזור אנחנו עוזרים, בכלים שיש לנו.
קולט אביטל: ואי אפשר לעשות שום דבר היום, לפי דעתך, כדי לצפות, או כדי להסתכל קדימה ולראות: הנה המקרה הזה, תכף נשמע מקרים אחרים?