GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל נודלמן: - - אבל מה שקרה פה זה דבר פוליטי.
מרינה סולודקין: - -
אריה קורת: זו הייתה ביקורת חיצונית, לא של המשרד.
מיכאל נודלמן: אני יודע מה זו ביקורת חיצונית.
מיכאל נודלמן: מי מזמין ביקורת חיצונית ולמה מזמין.
מיכאל נודלמן: עשר שנים - - - הזמינו ביקורת.
בלה גולדברג: בסדר, אנחנו בעד ביקורת, בעד התייעלות - - - על מה שדיברה רימה, על ארגונים קטנים שאף אחד לא מכיר אותם בכלל.
בלה גולדברג: וזה פעילות שטח אמיתית אז הגיע הזמן לשתף את כולם ולשתף פעילות שטח אמיתית מאופקים, משדרות ומקריית שמונה.
בלה גולדברג: קבוצות פעילים שמתארגנים ועושים פרוייקטים מצוינים.
מרינה סולודקין: מועצת ארגוני עולים, שפרה.
שפרה לויצקי: הכל כבר נאמר, הנקודה היא שאנחנו כולנו מסכימים עם כולם.
שפרה לויצקי: ישבנו באמת במשרד הקליטה עם מלוא ההבנה, ישבנו עם המנכ"לית, הבנו בדיוק איפה אנחנו נמצאים, מלוא ההערכה, אבל כולנו נתקלנו בבעיה: מה עושים?
שפרה לויצקי: אנחנו היום בסוף חודש יולי.
שפרה לויצקי: בואו לא נדבר עדיין על 2004 ועל היעדים של 2004, כי לא נראה לי שהרבה מהארגונים יצליחו להגיע ל-2004.
שפרה לויצקי: אנחנו כרגע בבעיה מיידית של עכשיו.
שפרה לויצקי: תמיכות – אנחנו בסוף חודש יולי, מי כמונו יודע מהו תהליך התמיכות, עם 3.8 מיליון אני מבינה שאי אפשר לצאת לדרך, קריטריונים מצומצמים מפילים בהכרח הרבה מאד מהארגונים, אנחנו פשוט בבעיה.
שפרה לויצקי: משרד האוצר אומר שאי אפשר יהיה להעביר עוד כסף.
שפרה לויצקי: אז איפה הבעיה?
שפרה לויצקי: אנחנו צריכים להסתדר בתוך תקציב משרד הקליטה?
שפרה לויצקי: ראש הממשלה מצהיר הצהרות, מה עושים?
שפרה לויצקי: אנחנו מוצאים את עצמנו בתוך סחרור כזה.
שפרה לויצקי: מידי שנה בשנה נאבקים על אותם נושאים ומגיעים לאותה נקודה בעייתית.
שפרה לויצקי: אני חושבת שהשנה הבעיה חמורה יותר מכל, גם אם מספר העולים הולך וקטן, הבעיות בשטח עצומות.
שפרה לויצקי: מועצת ארגוני עולים, כל הארגונים הוולונטריים - ברגע זה לא משנה מיהו הארגון - אותם מאתיים פלוס ארגונים וולונטריים, מלכ"רים, עושים את עבודת השטח ואנחנו בקריסה.
שפרה לויצקי: למי פונים?
מרינה סולודקין: זאת אומרת, תמיכות של 2003 עכשיו ולא מחרתיים.
שושנה רון: ושתצא מפה קריאה להגדיל את התקציב מ- 3.8 מיליון לעשרה מיליון.
מרינה סולודקין: אנחנו נבקש להוסיף ממשרד ראש הממשלה, כי אנחנו מבינים שהמשרד עשה את שלו ועכשיו השרה פונה אישית לראש הממשלה ולמשרדו ואנחנו כוועדת כנסת, שמבינים את המשמעות של סף הקריסה וההתמוטטות של הארגונים, פונים גם אנחנו בנושא זה.
אפרים נגט: רק הערה אחת.
אפרים נגט: המנכ"לית אמרה ששלושת היעדים של המשרד השנה הם השפה, תעסוקה ונוער.
מירלה גל: אני לא אומרת שדברים אחרים לא יטופלו, אני רק ציינתי את היעדים לשנה זו.
אפרים נגט: בשביל הפרוטוקול, כדאי שתכנס גם המסגרת החינוכית הלא פורמלית של עלם שעושה והארגונים שלנו שעושים.
אפרים נגט: אני חושב שגם זה חלק מהתפקיד של המשרד.
מירלה גל: זה נכנס בנושא של טיפול בנוער עולה ונוער עולה בסיכון.
מרינה סולודקין: אנחנו סיימנו.
מרינה סולודקין: אלה ההחלטות שאנחנו הגענו אליהן ותגידו, חברי הכנסת, אם אתם מסכימים עם זה.
מרינה סולודקין: 1.
מרינה סולודקין: הוועדה רואה בפעילויות של התאחדויות עולים וארגוני המתנדבים בקליטת עלייה פעילות מבורכת וחשובה.
מרינה סולודקין: תמיכות של 2003 עכשיו ולא מחרתיים.
מרינה סולודקין: 3.
מרינה סולודקין: הוועדה קובעת שהקיצוץ בתקציב התאחדויות העולים וארגוני המתנדבים לקליטת עלייה במסגרת התמיכות של משרד הקליטה, עלול להביא לקריסת הארגונים ולחיסולם.
מרינה סולודקין: 4.
מרינה סולודקין: הוועדה תפנה לראש הממשלה לאשר תקציבים נוספים לתמיכה בהתאחדויות ובארגוני עולים.
מרינה סולודקין: - אם אתם רוצים, אני יכולה לומר את הסכום שאנחנו רוצים.
שושנה רון: עשרה מיליון.
מרינה סולודקין: זה יותר מדי.
מרינה סולודקין: חמישה מיליון.
שושנה רון: לא, חמישה מיליון אז לא נקבל כלום.
אריה קורת: תיקון קטן.
אריה קורת: זה לא ארגוני עולים.
אריה קורת: זה ארגונים שעוסקים בתחום קליטת העלייה.
אריה קורת: כי יש גם ארגונים שמייצגים ותיקים שעושים פעילות.
מרינה סולודקין: אז אנחנו אומרים עד עשרה מיליון שקל.
מרינה סולודקין: זה לא ריאלי, אבל אם הוא ייתן עוד ארבעה או חמישה, זה בסדר.
מרינה סולודקין: בשל הקיצוצים בתקציב התמיכות של המשרד לקליטת העלייה להתאחדויות העולים ולארגוני העולים שעוסקים בתחום העלייה, הוועדה קוראת לסוכנות היהודית להגדיל את התקציבים להתאחדויות ולארגוני עולים, המסייעים לקליטת העולים ולעידוד העלייה.
שושנה רון: איפה הדרישה לראש הממשלה לממש את ההצהרות שלו?
שושנה רון: איפה ההיבט הציוני בדרישות שלנו?
מרינה סולודקין: אני פוליטיקאית פרקטית.
מרינה סולודקין: אני אומרת, מה שאפשר לומר בלחש באוזן של ראש הממשלה זה לפעמים יותר טוב מהצהרה.
וילמה מאור: נוסיף את זה בסעיף 3.
מרינה סולודקין: אני גם מאד מכבדת את שרת הקליטה שגם עובדת בצורה פומבית וגם מאחורי הקלעים.
מרינה סולודקין: לי זה מאד חשוב בגלל שזה הכי טוב, אבל אנחנו נוסיף שראש הממשלה צריך להתערב באופן אישי בנושא הזה.
אריה קורת: אני מציע להוסיף עוד משפט, שלאור לוח הזמנים המוצע, אם וכאשר יהיה אישור של ראש הממשלה, מוסכם על כל הארגונים שתהליך קבלת הכספים בשנת 2003 יהיה מזורז יותר ולוח הזמנים יהיה בהתאם.
מרינה סולודקין: אני מאד מודה לכם ומאחלת לכולנו הצלחה גדולה.
קולט אביטל: אנחנו בכל זאת נפתח והפעם יש יותר חברי כנסת מאשר מוזמנים.
קולט אביטל: אני מאוד שמחה שאנחנו מתכנסים.
קולט אביטל: אתמול אנחנו שמענו סקירה מפי יושב ראש הסוכנות על תחומי הפעילות השונים של הסוכנות, ואחד מהתחומים שהוא הציג הוא הנושא של החינוך.
קולט אביטל: אנחנו שמחים שהבוקר אנחנו יכולים לארח אותך עמוס ולשמוע קצת יותר פרטים.
קולט אביטל: אני רוצה להתחיל אולי בסיפור אישי שלי בעניין הזה.
קולט אביטל: בעברי, כשהייתי קונסול כללי בניו-יורק יכולתי ממקור ראשון לבדוק ולראות שהחינוך או שהתרומה שלנו כישראלים לחינוך היהודי הייתה מצומצמת ביותר, מצד אחד.
קולט אביטל: מצד שני זה גם נתן את אותותיו.
קולט אביטל: זאת אומרת בסך הכל אם ילדים יהודים לא לומדים בבתי ספר לא את ההיסטוריה של מדינת ישראל, לא את הישגיה, לא את הגיאוגרפיה, קשה מאוד לצפות מהם לאחר מכן להיות ציוניים או להתעניין במדינת ישראל או אפילו לבוא לביקור.
קולט אביטל: ולכן הקמנו אז צוות משותף לכל ארגוני החינוך היהודים בארצות הברית, שכלל גם את כל התנועות, כל הזרמים הדתיים, והורגש צורך רב מאוד גם מצד כל אותם הארגונים היהודיים שעד אז חשבו שהם בעצם יודעים את הכל ויכולים את הכל, היה מן צמאון מאוד גדול לקבל אימפוט שונה.
קולט אביטל: עבדנו אז עם הסוכנות היהודית ואני מוכרחה להגיד שבכמעט חמש שנות שרותי בארצות הברית לא ראיתי הרבה תוצאות.
קולט אביטל: אני מבינה שהמצב השתנה.
קולט אביטל: ואם אכן כך, אנחנו רוצים לברך על כך אבל יותר מזה אנחנו רוצים לשמוע בצורה קצת יותר מפורטת, לא רק מה הכוונות אלא באיזה סוג תכניות נערכת הסוכנות ואם היא מפעילה צוותים של פדגוגים, מה תכניות הלימוד, האם יש איזו שהיא הערכות בארצות הברית לפחות ובמקומות אחרים לקלוט נושאים בצורה מדורגת לפי שנות לימוד וכו'.
עמוס חרמון: אתחיל בכמה נתונים מאוד כלליים, קודם כל על מנת שנסבר את האוזן, שנית שכולנו פחות או יותר נבין על מה אנחנו מדברים.
עמוס חרמון: על מנת שכולנו פחות או יותר נתרשת על סדר גודל של נתונים שמצויים היום בידינו.
עמוס חרמון: נעשים חדשות לבקרים סקרים בקרב הקהילות היהודיות, אגב לצרכים פנימיים שלהם.
עמוס חרמון: הסקר האמריקאי בשנות התשעים שיצר מהומה מאוד גדולה שדיבר על חמישים ושניים אחוזים של נישואי תערובת, התבוללות מאוד גדולה, מאז זה עוד גדל, אין לנו את הנתונים הסופיים של הסקר שנעשה בעשור לאחר מכן, הוא היה אמור להתפרסם לפני כחצי שנה, חלק מהטענה היא שהנתונים חלקם הלכו לאיבוד וחלקם עדיין לא עובדו כראוי.
עמוס חרמון: אבל אין לנו ספק שהנתונים האלה לפחות שמדברים על הקטנה והתמעטות הקהילה היהודית העיקרית שעדיין נמצאת בצפון אמריקה לנתון שאנחנו נקבל אותו ואחוזי המשפחות המעורבות ונישואי התערובת גם כן המגמה כנראה תהיה גדילה של מעבר לחמישים ושניים אחוז, אנחנו מניחים שזה יגיע לסדר גודל של שישים אחוז.
עמוס חרמון: כאשר אנחנו מנסים לאסוף את הנתונים לגבי החינוך היהודי אנחנו מדברים היום על סדר גודל, דרך אגב די דומה לילדי ישראל, למרות שעד גיל שמונה עשרה ארבעים וחמישה אחוז מהילדים היהודים נמצאים במדינת ישראל, וזו מגמה שכולנו מבינים שהולכת וגדלה, שתוך עשר שנים רוב מוחלט של הילדים היהודים יגדלו במדינת ישראל.
עמוס חרמון: בשנים הקרובות יהיה עדיין רוב לילדים יהודים שגרים מחוץ למדינת ישראל.
עמוס חרמון: עד גיל שמונה עשרה אנחנו מעריכים היום, בגיל חינוך חובה במונחים שאנחנו מדברים עליהם, מגיל שלוש עד גיל שמונה עשרה יש סדר גודל של שני מיליון ילדים יהודים בתפוצות.
עמוס חרמון: נוסיף להם סדר גודל של חצי מיליון סטודנטים מגיל שמונה עשרה עד גיל עשרים וחמש.
עמוס חרמון: יש לנו פה פירוט, חצי מליון סטודנטים שידועים במסגרות שלנו.
עמוס חרמון: כאשר אנחנו מדברים על ילדים יהודים עד גיל שמונה עשרה.
עמוס חרמון: מעבר למאה אלף ילדים שלומדים בגני ילדים יהודים יש כשלוש מאות חמישים אלף ילדים יהודים שלומדים בבתי ספר יומיים.
עמוס חרמון: כמובן ששבעים אחוז מהם זה בתי ספר יסודיים, ורק כשלושים אחוז מאותם שלוש מאות חמישים אלף ממשיכים לבתי ספר תיכוניים.
עמוס חרמון: מתוך אותם חמש מאות אלף סטודנטים נמצאים בפעילות כזאת או אחרת, אם זה בבתי הלל או אם זה בפעילות אקטיביסטית כזאת או אחרת באיזה שהוא מגע מה שאנחנו קוראים עם יידישקייט.
עמוס חרמון: איזה שהוא מגע יהודי.
עמוס חרמון: בנוסף לשלוש מאות חמישים אלף הילדים עד גיל שמונה עשרה שלומדים בבתי ספר יומיים, הן ביסודי והן בתיכון, אנחנו מעריכים שיש עוד סדר גודל של מאתיים חמישים עד שלוש מאות אלף ילדים יהודים שלומדים בבתי ספר משלימים שנקראים בתי ספר של יום א' או בכל מסגרת אחרת, אם זה מהסקטור החרדי ועד הסקטור הליברלי ביותר.
עמוס חרמון: זוהי קטגוריה שמאוד מאוד קשה לאבחן אותה וזו קטגוריה שבתשעים אחוז ממנה אותם מאתיים, מאתיים חמישים אלף ילדים יהודים בנוסף לשלוש מאות חמישים אלף שלומדים במסגרת יומית מסודרת אלה ילדים שלומדים עד גיל הבר-מצווה.
עמוס חרמון: בדרך כלל מאוד חשוב להורים היהודים שהילד שלא לומד במתכונת הרגילה, בבית ספר היומי היהודי יקבל איזה שהוא רקע לקראת תקופת הבר-מצווה או בת-המצווה של הבת.
עמוס חרמון: תשעים אחוז מהם ברגע שהם מגיעים לתקופת הבר-מצווה, גומרים את כל האירוע המשפחתי, האירוע הקהילתי, מקבלים מהרב המקומי את אותה מתנה ואת אותה דרשה בזה מסתיים למעשה אצל אותם מאתיים חמישים חבר'ה בבתי הספר המשלימים הפרק של החינוך היהודי.
עמוס חרמון: זאת אומרת אם אנחנו מנסים פחות או יותר לאחד את הנתונים האלה אנחנו נמצא שמסדר גודל של שני מיליון ורבע ילדים יהודים שנמצאים מחוץ למדינת ישראל, כחצי מיליון עד שש מאות חמישים אלף מקבלים ברמה כזאת או ברמה אחרת איזה שהוא חינוך יהודי.
עמוס חרמון: כשאני כולל את תנועות הנוער הציוניות, הפעילות ב-JCC, במתנ"ס המקומי, בארגוני הספורט שמאוד נפוצים למשל בדרום אמריקה, שאנחנו משתדלים לחדור אליהם שמעבר לפעילות הספורטיבית יקבלו גם איזו שהיא פעילות חינוכית ציונית ,וכמיליון וחצי ילדים יהודים מחוץ לגבולות מדינת ישראל הם מה שאנחנו קוראים במושגים מקצועיים אין להם שום קשר, קשר הכוונה היא גם להגיע פעם או פעמיים בשנה לבית הכנסת, לא בית הכנסת האורתודוכסי, אפילו בית הכנסת הרפורמי, הקונסרבטיבי או לכל זרם קהילתי אחר.
עמוס חרמון: לא, הם אינם נמצאים שם.
עמוס חרמון: הם לא מגיעים לשם.
עמוס חרמון: אלה הנתונים המספריים שפחות או יותר מתגבשים אצלנו.
קולט אביטל: חינוך יהודי כלשהו.
קולט אביטל: עדיין לא התמקדנו בזוית הישראלית ובמה שמקבלים על ישראל כך שגם בחצי המיליון.
קולט אביטל: אבל בחצי מיליון שכן מקבלים איזה שהוא אינפוט של חינוך יהודי לפחות עד גיל שלוש עשרה חלק גדול מהם, מאוד גדול, מקבלים משהו על ישראל בערך פעם בשנה, הרוב מקבלים משהו בשנה, ביום העצמאות, סביב חג כזה או אחר ואין, לפי הבנתי, גם בחצי המיליון הזה אינפוט של משהו שנוגע למדינת ישראל המודרנית, חוץ מהגמלים והבדואים.
עמוס חרמון: ביחד לעשות גם עם משרד החינוך וגם באמצעות הקהילות את האינפוט הישראלי ואיפה אנחנו מתמקדים.
עמוס חרמון: עוד מילה אחת לגבי הכלכלה של החינוך היהודי.
עמוס חרמון: הכלכלה של החינוך היהודי מדברת על סדר גודל של שלושה וחצי מיליארד דולר.
עמוס חרמון: החצי מיליון האלה או שש מאות אלף, כולל שכר לימוד והכשרת מורים והחזקת בתי ספר והפקת חומרים וכל מה שקשור בזה אנחנו מדברים על כלכלה, אם אנחנו מנסים פחות או יותר למצוא את הפרופורציות של שלושה וחצי מיליארד דולר מושקעים בכלכלה של החינוך היהודי מחוץ למדינת ישראל.
עמוס חרמון: המחלקה לחינוך של הסוכנות היהודית התקציב שלה, ואני מעגל את המספרים, כי בסדר גודל של בואו נאמר בפרויקטים ישירים שמונים תשעים מליון דולר, ואני מניח שאנחנו מממנים עוד ואנחנו משקיעים לסדר גודל פעולות נוספות של עוד שמונים או תשעים מיליון דולר.
עמוס חרמון: זאת אומרת מתוך השלושה וחצי מיליארד דולר ההשפעה הישירה שלנו, בואו נאמר אם נרצה קצת להגזים, היא בסדר גודל של בין שניים לשלושה אחוזים.
עמוס חרמון: אני מדבר על התקציבים הישירים לעצם הפעילות.
עמוס חרמון: מה אנחנו עושים עם השניים וחצי, ופה אני מנסה טיפה יותר לפרט מה אנחנו עושים.
עמוס חרמון: אנחנו מנסים כל הזמן ושוברים את הראש במשך הרבה מאוד שנים מהו הערך המוסף של ההשקעה שלנו בשם החברה הישראלית, בשם העם היהודי, בכל מה שקשור לחינוך הציוני בקרב כלל החינוך היהודי.
עמוס חרמון: ולא בכדי המחלקה, שהמנכ"ל נמצא פה, אלן הופמן, נקראת המחלקה לחינוך יהודי ציוני.
עמוס חרמון: איפה הערך המוסף שלנו בכל הסיפור הגדול מזה.
עמוס חרמון: כעשרים מיליון דולר אנחנו משקיעים במה שנקרא השליחות הישראלית.
עמוס חרמון: בכל מה שקורה לשליחות הישראלית בקרב הקהילות והארגונים היהודיים.
עמוס חרמון: השליחות הישראלית קיבלה תאוצה בעיקר מאז אוקטובר 2000, פרוץ האינתיפדה והתמעטות הגעת בני הנוער.
עמוס חרמון: אנחנו נוכחנו לדעת כבר בתחילת שנת 2001 שבמסגרת הביקורים הישראלים של מוסדות שהיו רגילים לבוא לבקר בישראל, בתי ספר, ארגונים, קהילות שלמות, ארגונים חברתיים כאלה ואחרים, אנחנו בעקבות המצב בארץ עומדים לפספס שניים שלושה דורות של ילדים בגילאי שש עשרה שבע עשרה שחלק מהרוטינה החינוכית, המישור הציוני היה לבקר בישראל.
עמוס חרמון: אנחנו עומדים לפספס את שני הדורות האלה.
עמוס חרמון: והחלטנו על מתקפת נגד.
עמוס חרמון: אנחנו החלטנו שאנחנו חייבים, אם הם לא באים לכאן אנחנו חייבים לתגבר בצורה מאוד מאוד משמעותית את הביקורים שלנו בתפוצות היהודיות.
עמוס חרמון: אם למשל הפנטגון הודיע ומשרד החוץ האמריקאי שהוא מעלה לצהוב או לכתום או לדרגה שלוש את הסיכון לביקור בישראל באופן אוטומטי חברות הביטוח האמריקאיות לא מבטחות את הילדים באיזורים כאלה.
קולט אביטל: שהראשונים לבטל ביקורים בארץ זה היהודים.
קולט אביטל: הגויים ממשיכים לבוא.
עמוס חרמון: ספר מאורגנים, לא הגיעו, פשוט לא הגיעו.
עמוס חרמון: מאז שנת 2000 ועד 2003 לא הגיעו שלושה מחזורים.
עמוס חרמון: מבחינת שליחות ארוכה, יש היום חמש מאות שליחי חינוך, שליחי תנועות נוער, שליחים קהילתיים, קרוב למאתיים שליחים מורים ישראלים שנמצאים במה שנקרא שליחות ארוכה במוסדות חינוך יהודים.
עמוס חרמון: כחמש מאות שליחים.
עמוס חרמון: בנוסף אליהם יש כאלפיים חמש מאות שליחויות קצרות מטעם החברה הישראלית לקהילות היהודיות.
עמוס חרמון: ברגע זה נמצאים אלף ארבע מאות צעירים ישראלים בוגרי שרות צבאי ושרות לאומי בכמאה שמונים מחנות קיץ בארצות הברית, עובדים עם מאה שמונים אלף בני נוער אמריקאים וקנדים בארצות הברית.
עמוס חרמון: וכשלוש מאות חמישים ישראלים עובדים עם כעשרים אלף בני נוער בחבר המדינות במחנות הקיץ בחבר המדינות לסטודנטים ונוער ישראלים.
עמוס חרמון: זאת אומרת כרגע נמצאים בסדר גודל של קרוב לאלפיים צעירים בתקופת הקיץ לחצי הכדור הצפוני שנמצאים כרגע עסוקים.
עמוס חרמון: לחלק גדול מהמפגשים של בני הנוער היהודיים בגולה עם הנוער הישראלי זהו המפגש הראשון.
עמוס חרמון: כי אנחנו צריכים להבין שאותם מאה שמונים אלף בני נוער אמריקאים שנמצאים כרגע ומודרכים על ידי נוער ישראלי, לחלק גדול מהם זה המפגש הראשון עם מדריכים ישראלים, כי חלק גדול מהם נמצא במסגרת יומית.
עמוס חרמון: הפעילות שאנחנו סופרים אותה של איזה שהוא מגע עם יהדות, זה גם במחנות הקיץ.
עמוס חרמון: אני רוצה לומר, שחלק גדול ממאה שמונים אלף בני הנוער שנמצאים במחנות הקיץ בארצות הברית גם הם נספרים אצלנו, כיוון שהם פוגשים מדריכים ישראלים, הם אצלנו נספרים כמישהו שקיבל משהו.
עמוס חרמון: זה לא האינטנסיביות של בית ספר יומי, זה לא האינטנסיביות של פגישה עם מדריכי תנועות נוער כל שבוע, זה איזה שהוא מפגש עם ישראלים.
עמוס חרמון: לכן קשה לנו לספור אותם האם הם מקבלים משהו עמוק או פחות.
מיכאל מלכיאור: שנמצאים במחנות הקיץ הם אלה שנמצאים באיזו שהיא מסגרת יהודית אחרת.
מיכאל מלכיאור: אבל הרוב הגדול לא מגיע למחנות.
מיכאל מלכיאור: הרוב הגדול של מי שמגיע למחנות זה אנשים שאיך שהוא מעורבים.
מיכאל מלכיאור: אז לכן אתה לא יכול להוסיף מאה שמונים אלף.
עמוס חרמון: שלחלקם, אלה שמגיעים לא ממוסדות מסודרים, לחלקם זה המגע הראשון עם הדרכה ישראלית.
עמוס חרמון: ואני מסכים איתך, הורים שולחים את הילדים, יש מסורת בארצות הברית ששולחים את הילדים למחנות הקיץ וההורים לוקחים לעצמם את החופשה, זה מי שאכן התחנך במוסדות יהודים.
עמוס חרמון: הכוונה שלנו, ואנחנו בחבר הנאמנים האחרון של הסוכנות היהודית שינינו את כל הנושא של מפת תנועות הנוער, נציגי תנועות הנוער הישראליות, אם עד עכשיו תנועות הנוער הישראלית היו להם סדר גודל של מאה שליחים ישראלים שעבדו בכששים מדינות אנחנו הבאנו הצעה, וזה היה על פי איזו חלוקה פוליטית שנקבעה בראשית שנות הששים, אנחנו החלטנו שאנחנו רוצים להגדיל בצורה אינטנסיבית את פעילות שליחי תנועות הנוער הישראליות הקלאסיות.
עמוס חרמון: אגב לא מדובר רק על בני עקיבא, שומר הצעיר, בית"ר, הבונים, דרור וכן הלאה, אלא גם לעזור לארגונים האמריקאים שעובדים, תנועות הנוער של הזרמים הפוליטים, ואנחנו ביקשנו והצלחנו לשנות את ההרכב.
עמוס חרמון: משליחים קבועים שישבו שלוש, ארבע שנים בעלויות מאוד גבוהות אנחנו נגיע למצב שמתשעים שליחים קבועים נרד לסדר גודל של ששים שלוחים קבועים, אבל תחתם יצאו מאתיים צעירים ישראלים, בוגרי שרות צבאי ושרות לאומי, מאתיים צעירים נוספים שיהיו בפיקוח של אותם ששים שליחי תנועות נוער ותיקים שיעבדו במסגרת תנועות הנוער הציוניות.
עמוס חרמון: הפריסה החדשה הזאת מאפשרת לנו פעילות של קרוב למאה ועשר קהילות נוספות.
עמוס חרמון: העסק מורכב כי אנחנו שולחים חבר'ה צעירים, הם יקבלו הכשרה, זו אחת השאלות היותר בעייתיות, הם אמורים לקבל פה הכשרה של מספר חודשים והכנה לארץ יעד.
קולט אביטל: ,
קולט אביטל: אני אומרת את זה משום שאני ראיתי כמה גם חלק מהשליחים הקבועים היום פשוט לא רלוונטים.
קולט אביטל: לא חשוב לאיזה תנועה.
קולט אביטל: אם זה הבונים, אם זה דרור, אם זה בני עקיבא.
קולט אביטל: לעשות קומזיץ ביום שישי בערב לנוער יהודי או ללכת לפי תנועת הצופים זה לא מושך את הנוער היהודי.
קולט אביטל: אנחנו עובדים עם כלים עדיין של שנות החמישים והששים.
קולט אביטל: ולכן ההכשרה והניסיון להתאים את עצמנו לדרכי החשיבה של הנוער היהודי היום באמריקה היא שאלת מפתח.
קולט אביטל: כי יכול להיות שאתה תמשיך לשלוח עוד תשעים או עוד מאתיים או עוד מאה חמישים שליחים והם ימשיכו לגרד את פני השטח באותה הצורה שגרדו עד היום.
עמוס חרמון: ראשי תנועות הנוער, לא שאלנו בני נוער, לא הגענו לרמת פירוט שכזאת, בודאי שלא, זה סקר שבאמת יכול להיות מאוד מעניין.
אלן הופמן: שהולכים למחנות יהודים.
אלן הופמן: אבל אני חושב שאחד מהדברים שקרו במשך השנים, כולל בדרום אפריקה, כאשר אני עזבתי את דרום אפריקה בתנועת הבונים היו חמשת אלפים חניכים, היום הפעילות השבועית של תנועות הנוער כולם, כולל אפילו בני עקיבא שנשארו אולי התנועה החזקה שם, כמעט אפסית.
אלן הופמן: והפעילות מצטמצמת לפעילות של מחנות.
אלן הופמן: זה קורה גם בארצות ברית, אפילו בארגונים הגדולים.
קולט אביטל: אותי לשאלה האיכותית.
קולט אביטל: הבעיה היא לא רק פריסה לפי מה שההורים רוצים, ואני מסכימה שזה מרכיב חשוב.
קולט אביטל: אלא התשובה צריכה להיות מה אנחנו יכולים להשיג אם אנשים לא באים לפעילות אפילו פעם אחת בשבוע, זה אומר שאנחנו לא מצליחים להביא אותם כי זה לא מעניין אותם.
קולט אביטל: אם זה לא מעניין אותם אנחנו חייבים לבדוק מה כן מעניין אותם.
קולט אביטל: וברמה הזאת אני כן חושבת שצריך לעשות גם איזה שהוא סקר איכותי בקרב בני הנוער, איזה סוגיות מעניינות אותם, איך להשתלב לתוך העולם החדש הזה שכן מעניין אותם.
קולט אביטל: אחרת נמשיך לשלוח שליחים ואני זוכרת את ריבוי השליחים בניו-יורק, ופשוט חבל.
קולט אביטל: גם זה שאנשים באים למחנות נוער בקיץ או שהם פעם בשנה עושים את יום העצמאות ואת יום הזכרון שזה מאוד נוגע ללב.
אלן הופמן: השתנה במובן הזה שיש הרבה פחות שליחים, פיתחנו קריטריונים שלא יכול היום להתקיים מצב ששליח מרכזי של תנועה מנהל את כל הפעילות של התנועה בואן שלו ביום ראשון.
אלן הופמן: אנחנו לא מוציאים שליח מבוגר עם משפחתו.
קולט אביטל: ולא אני.
אלן הופמן: אובייקטיבים שלפיהם אי אפשר היום להוציא שליח בלי כמה פרמטרים של מספר חניכים.
אלן הופמן: הדבר השני, הגדלנו שליחים קהילתיים בקהילות, בפדרציות בשנים האחרונות דווקא מתשעה עשר לעשרים ושישה השנה כאשר הנטל של המימון, שמונים אחוז עבר אליהם.
קולט אביטל: היא פעילות חינוכית בין בני הנוער.
אלן הופמן: מאפשרים היום לשליחים להיות מגייסי כספים של הפדרציות.
אלן הופמן: עמוס גם הצביע על יוזמה מאוד גדולה.
קולט אביטל: עוד מעט יצביע.
אלן הופמן: שאנחנו יש לנו איקס מוצרים על המדף והם נשלחים באיזו שהיא תפזורת מאוד אקראית אנחנו עוברים לגישה הרבה יותר אסטרטגית כאשר למעשה הקהילות עצמם מכתיבים מה באמת תהיה המעורבות שלהם בתוך הנושא, יש פה מהפיכה קטנה שקורית.
עמוס חרמון: שמסתובב ורואה, יש לנו תחושה, ויותר מתחושה, כי איך אתה בקרב הקהילה היהודית בודק יותר מתחושה, הנכונות לנסות לממן פרוייקטים שאנחנו מציעים להם.
עמוס חרמון: ויש איזו שהיא תחושה, בעיקר בקרב הקהילות הצפון-אמריקאיות שיותר ויותר יש בקשה, הבקשות מבחינת האמצעים שלנו והרצון שלהם לקבל משהו בכל מה שקשור למדינת ישראל ולכל מה שקשור למקורת של חומר ישראלי הדרישה הזאת הולכת וגוברת.
עמוס חרמון: אז יתכן שזה לא נעשה לשם שמים, הם לא מתכוונים להכשיר פוטנציאל גדול לעליה.
עמוס חרמון: אבל אין לי ספק שהדאגה הגדולה של ראשי הקהילות, הרבנים, ראשי הזרמים, הם רואים שהעסק הולך ומתמעט, העסק הולך ונגמר ומנסים עוד כלי עכשיו, בואו ננסה במה שקשור למדינת ישראל, בואו ננסה במה שקשור לפעילות שלא ניסינו עד היום.
עמוס חרמון: אז אם זה לשם זה או לשם זה, אותנו זה לא כל כך מעניין, כל עוד הם מוכנים לקבל דברים שלא היו כל כך טריויאלים בעבר ולהשקיע ממיטב כספם בנושא הזה, כי יש להם סדרי עדיפויות אחרים, וכולנו מכירים אותם.
עמוס חרמון: אני חושב שזה מציין איזו שהיא בדיקה, בואו ננסה היום כיוונים אחרים.
עמוס חרמון: הפתיחות לשלוח מורים, אולי לסבר את האוזן בעוד כמה נתונים, אלפיים חמש מאות מורים הגיעו השנה לישראל, עשרת אלפים מורים ואנשי חינוך בחו"ל מקבלים מאתנו הכשרות.
עמוס חרמון: אני אמרתי שתי מילים לגבי הגעת נוער, אנחנו רואים שב2003- יגיעו כחמשת אלפים בני נוער עד גיל שבע עשרה לישראל, לעומת שלושת אלפים בשנה שעברה, שזה עדיין לא מתקרב לארבע עשר אלף שהגיעו בשנת 2000 שזה אחת משנות השיא שלנו.
עמוס חרמון: זאת אומרת יש לנו עליה של חמישים אחוז בהגעת בני נוער עד גיל שבע עשרה השנה אבל אנחנו עדיין רחוקים משנות השיא שהיו בין 98' עד שנת 2000.
עמוס חרמון: אני מקווה שהדברים האלה ילכו וישתפרו.
עמוס חרמון: אין לי ספק שאנחנו היום הספק העיקרי בישראל ללמעלה משבעת אלפים חמש מאות סטודנטים שאנחנו, החברה של המחלקה לחינוך החוויה הישראלית היא זו שמספקת להם את השירותים.
עמוס חרמון: המגמות הם בהחלט חיוביות.
עמוס חרמון: לגבי צפון אמריקה, יש היום מערכת שאלן התחיל להזכיר אותה שזו אותה קואליציה בקרב הקהילה, ואם אפשר אחרי זה לתת לאלן כמה מלים אם יהיו שאלות יותר ברמה הטקטית איך אנחנו מאפשרים לעשות את זה.
עמוס חרמון: בארצות הברית, יש תשע עשרה קהילות גדולות ומתוכם עשר קהילות מתכוונות ללכת איתנו לפרוייקט משותף שנקרא בניית קואליציה למען חינוך בישראל או למען ישראל, בכל מה שקשור לפעילות הקהילתית שלהם.
עמוס חרמון: לאלן יש את הפירוט של כל הקהילות.
עמוס חרמון: הרעיון המרכזי הוא שכל הגורמים בקהילה, יש להם איזה שהוא קשר לחינוך יהודי, אם זה בתי הכנסת ותנועות הנוער וה-JCC והפדרציה היהודית וארגוני הנשים וארגוני הגברים וארגוני הספורט והארגונים הקהילתיים האחרים ישבו סביב שולחן אחד עגול.
עמוס חרמון: חלק מאתנו אומרים אולי תצליחו לגרום לזה שזה גם כן איזו שהיא התקדמות בפני עצמה.
קולט אביטל: חברי כנסת שרוצים לשאול שאלות.
קולט אביטל: אני תיכף אצטרף לשאלה.
קולט אביטל: אני רוצה להבין ממך דבר אחד.
קולט אביטל: מה שדיברנו עד עכשיו בשעה הזאת זה החינוך הלא פורמלי.
קולט אביטל: לא שמענו מילה אחת בעצם על החינוך הפורמלי, שלדעתי הוא הרבה יותר כבד ויותר חשוב משום שמי שמגיע במקרה לתנועת נוער או למחנה זה מקרי אבל דרך בתי הספר כן אפשר להגיע לכולם וכן אפשר להרחיב את המעגלים, אני מדברת על בתי הספר היהודים אבל לא רק.
קולט אביטל: ואני אהיה מוכנה לפרט.
קולט אביטל: דבר שני, אני חושבת שחבל לנו להמציא את הגלגל מחדש כיוון שנעשתה עבודה, ואני לא אומרת את זה משום שאני הייתי שם, נעשתה עבודה משותפת על ידי כל האירגונים היהודים סביב שולחן אחד, עם הסוכנות היהודית, והסוכנות היהודית אז, בראש המחלקה עמד דוד הרמן באותה התקופה, התחייבה לכתוב חומרי לימוד.
קולט אביטל: זה היה הסיכום.
קולט אביטל: ואני תוהה כמה שנים אחרי זה, אחרי שחזרנו עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, כיוון שמה שחסר בסך הכל, וזה מה שאתה תשמע בסופו של דבר סביב אותם השולחנות העגולים, וחבל על הכסף שאנחנו משקיעים, אם אין חומרי לימוד שאתה יכול להכניס לבתי הספר, והיו בתי ספר אורתודוכסים שהיו מוכנים לקבל מאתנו והיו בתי ספר קונסרבטיבים והיו בתי ספר תיכוניים.
קולט אביטל: אם אנחנו לא נוכל להפיק בשפות זרות חומרי לימוד אז תהיה לנו בעיה, אותה בעיה גם בצרפת וגם באמריקה וגם בארגנטינה.
קולט אביטל: ופה לזה צריך להתחבר גם משרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: קשה בזמן הקצר למצות את כל הנושא של החינוך הפורמלי, הלא פורמלי, חומר לימוד, שיתופי פעולה עם ישראל.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה רק לשתף אתכם בחוויה שהיתה לי השבוע.
מיכאל מלכיאור: השתתפתי בכנס השנתי של המנהיגות הצעירה של הפדרציות בארצות הברית, באריזונה, של ארבע מאות צעירים עד גיל ארבעים, מגיל שלושים עד גיל ארבעים, שהם המנהיגות שבעוד חמש שנים הם יקחו את ההנהגה, וזה מאוד מעניין לראות את השינוי שחל.
מיכאל מלכיאור: מבחינתי זה היה אפילו הלם תרבותי במידה מסויימת.
מיכאל מלכיאור: שינוי שחל אפילו בחמש שנים האחרונות וודאי אם אנחנו משוים עם הדור של ההורים שלהם, שהם היום בהנהגה.
מיכאל מלכיאור: זו קבוצה הרבה יותר יהודית מכל הבחינות.
מיכאל מלכיאור: כמעט אין נישואי תערובת, העיסוק שלהם בארבעה ימים שהם היו שם היה כמעט כולו עיסוק בשיעורים ובהעשרה, הנושא של הקשר לישראל הרבה יותר דומיננטי והאינטנסיביות של המחוייבות, בדור הראשון זה בא מכוח זה שהיו ניצולים או דור של ניצולים.
מיכאל מלכיאור: עכשיו זה בא בגלל שהם רוצים.
מיכאל מלכיאור: מה שלדעתי אנחנו רואים, ורואים את זה גם במגמת בתי הספר, רואים שיש הרבה פחות אנשים, בכמות זה הולך ומצטמצם כל הזמן, אבל איכות הרבה יותר גבוהה של אנשים.
מיכאל מלכיאור: איכות ומחוייבות אחרת לגמרי ממה שהיה.
מיכאל מלכיאור: אבל הבעיה במספרים, זה אותו דבר שקורה בבתי הספר היומיים, שלפני שלושים שנה כמעט ולא היה והיום זה מספר מאוד גדול.
מיכאל מלכיאור: יחד עם זה שהחינוך הכללי זה עולה, זאת אומרת כל שאר הילדים כמעט לא מקבלים כלום.
מיכאל מלכיאור: אבל בתי הספר היומיים הולכים ומשתפרים.
מיכאל מלכיאור: זה הכלי המרכזי גם של השיתופי פעולה, ואני יודע שזה בתכנית שלכם, זו תכנית בעיקר כלפי בתי הספר, לא כלפי תנועות הנוער.
מיכאל מלכיאור: תנועות הנוער זו בעיה אחרת.
מיכאל מלכיאור: זו בעיה שיש גם בישראל.
מיכאל מלכיאור: זה חלק מהפוסט מודרניזם.
מיכאל מלכיאור: חוץ מכמה תנועות, בעיקר בני עקיבא, יש עוד כמה גם בישראל אבל זה הולך ונעלם מהאופק.