GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמואל ילמה: אנחנו רואים את המצוקה שלהם וזה מכניס אותנו למצוקה נוספת".
שמואל ילמה: דבר אחר שעולה מהשיחות איתם ועם העובדים, זה שהעובדים שעובדים ע בני הנוער אומרים בעצמם שהם לא קיבלו הכשרה ולא קיבלו הדרכה והם זקוקים להכשרה איך לעבוד עם בני הנוער האלה.
שמואל ילמה: היו לנו עובדים שאמרו לנו במפורש: "אנחנו נכשלים במפגש הראשון עם בני הנוער".
שמואל ילמה: לכן זו נקודה שכדאי לקחת בחשבון, גם מהצד של העובדים עצמם.
קולט אביטל: אלה אנשי מקצוע, למה הם זקוקים להדרכה נוספת?
קולט אביטל: מיהם אנשי המקצוע?
קולט אביטל: הם לא מתוך העדה ולכן הם צריכים את ההדרכה?
קולט אביטל: אולי צריך יותר אנשים מתוך העדה?
שמואל ילמה: אני אסביר.
שמואל ילמה: אנשי המקצוע שנחקרו בראיונות האלה הם עובדים בקידום נוער, מדריכי קידום נוער, עובדים סוציאליים שמטפלים בנערות במצוקה וקציני מבחן לנוער שמטפלים בנוער עבריין.
שמואל ילמה: הם אמרו לנו שכאשר מגיע אליהם נוער אתיופי לטיפול הם מרגישים שהם לא מבינים אותו.
קולט אביטל: כי הם לא מכירים את התרבות?
שמואל ילמה: הם לא מכירים את התרבות, הם לא מכירים את המנטליות, על כן הם לא מצליחים להביא אותם למקום של שיקום על מנת לצאת מהמצב.
שמואל ילמה: לכן הם מבקשים שנדריך אותם כיצד לעבוד עם הנוער הזה.
שמואל ילמה: לכן הכיוון שעלה הוא שבין היתר חשוב מאוד השילוב של עובדים יוצאי אתיופיה במערכות האלה.
שמואל ילמה: היו מערכות שאמרו: "אין לנו עובדים".
שמואל ילמה: נקודה אחרת שעלתה היא שבתוכניות שמופעלות יש לשים דגש על נושא השורשים.
שמואל ילמה: בני נוער אמרו: "אנחנו תלושים.
שמואל ילמה: אנחנו לא בעבר ולא בהווה ומאוד מבולבלים מהמצב".
שמואל ילמה: נושא הזהות שלהם הוא מאוד בעייתי ועל כן הוא מביא אותם למקומות של סמים ואלכוהול, כמו שראינו כאן, כי זה מקום שנוח לברוח אליו.
שמואל ילמה: ישנו גם הנושא של צבע העור.
שמואל ילמה: לא מדברים על זה, אנחנו לוקחים זאת כמובן מאליו, אבל בני הנוער חשים שצבע העור שלהם מהווה מכשול להשתלבות שלהם בחברה.
שמואל ילמה: על כן אנו צריכים לעבוד על הנושא הזה כדי לגרום להם להתגאות ולדעת איך להתמודד עם הדברים האלה.
שמואל ילמה: הם חשים שהחברה, בגלל צבע העור שלהם, שמה אותם כבר במקום נמוך.
שמואל ילמה: דברים נוספים שעלו - הניכור שלהם עם ההורים: "יש לנו חוסר תקשורת עם ההורים שלנו.
שמואל ילמה: הם לא מבינים אותנו, אנחנו לא מבינים אותם ועל כן אנו חיים בניכור ולכן אנחנו מעדיפים לחיות ברחוב ולא בתוך הבית".
שמואל ילמה: אסתפק בדברים האלה כי הדברים האחרים כבר עלו כאן.
שמואל ילמה: יחד עם זאת, אני רוצה להצביע על כמה פעולות שכבר נעשות שיכולות לתת תשובות לדברים שעלו כאן.
שמואל ילמה: אחד הדברים זו תוכנית רשת ביטחון, שחלק גדול מהיישובים כאן שותפים לה, תוכנית של מודל עירוני בטיפול מערכתי בבני נוער שלא הצליחה להתרומם מארבעת היישובים בהם היא פעלה מחוסר משאבים.
קולט אביטל: יש פה נציגים של תוכנית רשת הביטחון?
שמואל ילמה: אני מייצג אותה.
קריאה: ישנה גם הבעיה המשפטית.
שמואל ילמה: התכנית מצליחה במידה רבה לפרוס רשת ביטחון מתחת לכל בני הנוער יוצאי אתיופיה בסיכון.
שמואל ילמה: כפי שאמרנו, לבנות מודל עירוני כדי לתת מענה לכל אחד מבני הנוער.
קולט אביטל: אלה משפטים מאוד כלליים.
קולט אביטל: "נותנת רשת ביטחון", "יוצרת כלים".
קולט אביטל: תרגם את זה למה זה עושה, מי מממן, איפה הדברים נעשים.
קולט אביטל: תסביר את זה בבקשה.
שמואל ילמה: התוכנית פעלה בארבעה יישובים - באר שבע, רחובות, רמלה וחדרה.
קולט אביטל: במימון מי?
שמואל ילמה: זה היה במימון של מספר גורמים - עמותת אשלים, עמותת על"ם, הג'וינט ועוד כמה משרדי ממשלה.
קריאה: תגיד משרד הקליטה.
קריאה: גם חינוך וגם רווחה.
קולט אביטל: ניתן את הקרדיטים לכולם, בואו נמשיך הלאה.
שמואל ילמה: בשורה התחתונה, נוצר שולחן עבודה עירוני משותף ויותר אין טיפול נפרד - קידום נוער בנפרד, נערה במצוקה בנפרד, הגורמים הוולונטריים בנפרד והמשטרה בנפרד - אלא כולם כתוכנית עירונית עם מאגר נתונים על כלל בני הנוער ביישוב.
קולט אביטל: זה כולל כסף מהפדרציות בחו"ל?
שמואל ילמה: בארבעת היישובים הספציפיים זה לא כלל כסף מהפדרציות.
קריאה: אבל הכסף של הג'וינט בא מהפדרציות, לא?
קולט אביטל: הכסף מהג'וינט לא בא מהפדרציה, הוא בא מהג'וינט.
קולט אביטל: זו לא המסגרת של הפדרציה.
קולט אביטל: הכסף שלכם, של הסוכנות, בא מהפדרציה.
שמואל ילמה: בואו נעזוב את הכסף ונדבר על הדברים החשובים.
שמואל ילמה: מה שעשה שולחן העבודה הוא שנוצר מצב שנעשה איתור פרטני של כל בני הנוער, נעשה אפיון מה מצב הנוער והוא קיבל טיפול ומענה על ידי אחד הגופים שישבו לשולחן.
קולט אביטל: אם הבנתי אותך נכון, מה שאתה בעצם אומר לנו כאן הוא שזה דגם מוצלח שבעצם עונה קצת למה שהוצע לנו כאן ושצריך פשוט לשאוף להכפיל אותו ולעשות אותו יעיל גם במקומות אחרים.
שמואל ילמה: אמת.
דפני מושיוב: חשוב לציין שבחדרה המודל הזה עבר גם לילדים לא יוצאי אתיופיה ויש לו קשיים משפטיים.
דפני מושיוב: זו בעיה שצריך להתייחס אליה.
דפני מושיוב: איגום שמות בין שירותים שונים זו בעיה משפטית.
דפני מושיוב: אבל בעקרון זו תוכנית מאוד חשובה והיא מודל לעבודה של התגייסות סביב הצרכים של בני הנוער שם ולא תוכניות.
ד"ר ריטה סבר: שוב ושוב אנחנו שומעים על עבודה עם העולים, על העולים, עם ההורים, על ההורים, והטענה שלי הייתה שצריך לשנות בתוך המערכות.
ד"ר ריטה סבר: איפה שהילדים לא יכולים לא לבוא, כמו במערכת החינוך, אי אפשר לראות שהם מצביעים ברגליים, אבל כשהם לא מגיעים לרשות למלחמה בסמים צריך לשנות משהו באופן בו מתייחסים לעולים, באופן שבו תופסים מהם העולים ובאופן שבו מערכת החינוך תוספת את ההורים.
ד"ר ריטה סבר: צריך לעבוד על המערכות.
ד"ר ריטה סבר: לא שלא צריך לעבוד בצד השני, אני מברכת על כך.
קולט אביטל: עד שנעבוד על המערכות יעלו ממדי הפשיעה.
ד"ר ריטה סבר: אני רק טוענת שכל עוד כל העבודה נעשית מחוץ לבית הספר ולא על המורים, איך הם צריכים להתייחס להורים ואיך צריך להיראות בית ספר כשיש בו עולים, תסתכלו על בתי ספר - בתי ספר על אחוזים עצומים של עולים נראים בדיוק כמו בתי ספר שאין בהם יותר משני עולים או בכלל.
ד"ר ריטה סבר: תסתכלו באיזו מידה הרשות למלחמה בסמים או כל רשות שעושה תוכניות לגמילה וכו' השתנתה.
ד"ר ריטה סבר: היא עצמה, המראה שלנו, החומרים שלה, מה שהאנשים יודעים וחושבים, העובדים.
ד"ר ריטה סבר: לא רק על העולים ואל העולים, זו הנקודה המרכזית שאני מבקשת לטעון.
ד"ר ריטה סבר: המערכות הנוספות הן מבורכות אבל בלי עבודה על אלה שביום-יום נפגשים וחיים עם זה ומתייחסים להורים כדור המדבר וכמישהו שצריך להפסיק להזיק לילדים ו"אנחנו נעשה יותר טוב לילדים", אם בתי הספר וכל הרשויות שעובדות עם עולים לא ישנו את התפיסות וההבנה שלהם כל השאר יהיה חטוטרת.
ד"ר ריטה סבר: סליחה, אבל אני מאוד פסימית.
ד"ר ריטה סבר: היכולת עם כל התוכניות היפות לעשות הכל מחוץ למערכת החינוך ומחוץ למערכות הרגילות היא קטנה יחסית.
טקלה מקונן: שמי טקלה מקונן, אני מנכ"ל עמותת פידל.
טקלה מקונן: בעבר ניהלתי מרכז קשב בתחנה המרכזית החדשה בתל-אביב.
טקלה מקונן: הבאתי איתי בחור ששוקם על ידי המרכז, אני מקווה שגם הוא יציג את הפן שלו.
טקלה מקונן: הנושא הוא שינוי בתפיסה.
טקלה מקונן: אני חושב שהמערכות צריכות להסתכל בעצמן איך הן צריכות לקלטות את העולים.
טקלה מקונן: מצד שני, אנחנו, ציבור המקלטים, צריכים להבין את המצב.
טקלה מקונן: ברגע שלא נעבוד על שתי המערכות האלו כל התוכניות לא יעזרו.
טקלה מקונן: הפער התרבותי גורם לקונפליקט, את התפיסה הזו צריכים לשנות.
טקלה מקונן: איך משנים את התפיסה הזו?
טקלה מקונן: אני חושב שד"ר ריטה סבר ענתה על כך - בנושא של גישור בתרבות.
טקלה מקונן: זה הנושא המרכזי, גישור בין תרבותי הוא מאוד חשוב.
טקלה מקונן: חשוב שיהיו מגשרים חינוכיים-חברתיים בתוך המערכות.
טקלה מקונן: אנחנו, עמותת פידל, מכשירים את המגשרים ומשלבים אותם ביחד עם משרד החינוך לתוך המערכות.
קולט אביטל: מה קורה עם המגשרים של קרן קרב?
קריאה: חלק מהפורום שלנו צריך לטפל בזה.
קריאה: וכל זה בלי תקנים.
טקלה מקונן: אין תקנים.
טקלה מקונן: העמותה מכשירה מכספי התרומות, עד היום הכשירה כ-70 מגשרים.
טקלה מקונן: את החלק הגדול של המגשרים אנחנו עדיין מממנים.
טקלה מקונן: בזמן הקרוב, מחוסר תקציב, אנחנו עומדים לפטר את המגשרים.
טקלה מקונן: חבל שיקרה דבר כזה.
טקלה מקונן: לא דובר על נושא האבות.
טקלה מקונן: בתרבות האתיופית כבוד האב הוא דבר מרכזי.
טקלה מקונן: אף גורם לא טיפל בנושא האבות, לא נעשו שום קבוצות הורים והעשרת אבות על מנת להחזיר את כבודם של האבות ולחזק אותם.
טקלה מקונן: בכל משרד שהלכו אליו האבות הם פגשו במערכות עובדות סוציאליות ומורות נשים.
טקלה מקונן: כבודם נפגע, צריך להחזיר את כבוד האב בחזרה.
טקלה מקונן: גם אין גורם מרכזי בלתי פורמלי שמטפל בנוער מנותק יוצא אתיופיה.
קולט אביטל: אם זה בלתי פורמלי הוא לא יכול להיות גורם מרכזי.
קולט אביטל: צריך להיות גורם ממלכתי.
טקלה מקונן: בוודאי.
טקלה מקונן: דיברתי על המניע.
טקלה מקונן: אך מה קורה לאלו שכבר נשרו?
טקלה מקונן: לאלו אין מרכזים טיפוליים ממשיים.
טקלה מקונן: אני יכול לתת דוגמה - למה התחנה המרכזית היא מוקד לבני נוער?
טקלה מקונן: קודם כל כי זה מקום בלתי פורמלי.
טקלה מקונן: במפגשים במקומות הבלתי פורמליים עולים הדברים האמיתיים.
טקלה מקונן: שם הם מרגישים בטוחים, הם מרגישים כמו בבית והדברים עולים משם.
טקלה מקונן: לאט-לאט אנחנו משלבים אותם במערכות פורמליות, אבל קודם כל צריך לתת להם את הבמה.
טקלה מקונן: אם היו מקומות בלתי פורמליים כאלו בתוך הקהילה, מועדונים קהילתיים בתוך הקהילה, שבני נוער יבואו אליהם ושם ישבו וידברו איתם, משם היינו יכולים להציל הרבה בני נוער.
טקלה מקונן: המון בני נוער מסתובבים בשכונה, אנחנו יודעים את זה.
טקלה מקונן: גם אלה שנמצאים בתוך המערכת - שעות הפנאי שלהם לא מנוצלות כראוי וזה גורם לפשיעה.
ד"ר ארנון אדלשטיין: לנושא הזהות שעלה פה כמה פעמים - גם במחקר שעשיתי נמצא שאותם בני נוער שמרגישים שהם ישראלים או התרבות המשזרת ישראלים ואתיופים, לא התקרבו, לפחות לפי המחקר הזה, לא לסמים ולא לאלכוהול, אלא דווקא אלה שמרגישים דחויים ואז הם בעצם מתכנסים חזרה לתוך התרבות האתיופית.
קולט אביטל: אם הם היו מתכנסים בתוך התרבות האתיופית גופה לא היו צריכים ללכת לסמים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: הם נדחקים חזרה אל התרבות האתיופית כי התרבות הישראלית דוחה אותם.
ד"ר ארנון אדלשטיין: במחקר הזה 20% מהנחקרים מציינים שהם מרגישים עדיין דחויים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אמנם זה שיפור לעומת מחקר קודם אבל אי אפשר לשכוח שזה עדיין 20%.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אלה שנדחקו חזרה לתרבות האתיופית או אלה שמרגישים שהם לא כאן ולא כאן, אלה נטו יותר לפנות לסמים.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אני חושב שאנו רואים בקליטה של יהודי אתיופיה, לצערי, חזרה ברמה מסוימת על הקליטה של יהדות צפון אפריקה בשנות ה-50.
ד"ר ארנון אדלשטיין: גם במאפיינים של התרבות של הנקלטים וגם בדרך הטיפול בהם.
ד"ר ארנון אדלשטיין: גם אלה וגם אלה, כפי שצוין קודם, הגיעו בעיקר לפריפריה, לשכונות של עוני בדור שני ושלישי.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אגב, מסמך האב של משרד הקליטה דיבר אחרת לגמרי ממה שקרה בפועל.
ד"ר ארנון אדלשטיין: בעצם אנחנו מנציחים את הבעיה.
ד"ר ארנון אדלשטיין: מ-94' נתוני משטרת ישראל מראים על התחלה ועלייה בשיעורי העבריינות של בני הנוער.
ד"ר ארנון אדלשטיין: לצערי, גם אם היו התרעות בדרך, בעצם זה לא עניין.
ד"ר ארנון אדלשטיין: אני אומר את זה וזו אמירה חמורה.
קולט אביטל: אני רוצה לפנות לגופים הלא פורמליים שמטפלים בנושא.
קולט אביטל: אני מבינה שיש פה נציגות של הצופים.
דניאל מסו: שמי דניאל מסו, אני אחראי על יוצאי אתיופיה בתנועת הצופים.
דניאל מסו: אם ההימצאות שלי היום בתנועת הצופים היא רלוונטית, היא מהמקום הזה שתנועת הצופים אמרה: "אני לא מבינה בעניין יוצאי אתיופיה ואני רוצה לעשות משהו.
דניאל מסו: בואו, תנו לי מישהו שיכול להבין יותר ממני שיעזור לי".
דניאל מסו: אני חושב שזו אחת ההתעלויות של ארגון, קל וחומר כשמדובר בארגון חברתי, שהבין את המקום שלו ואת הפונקציה שלו בשינויים שהוא עשה.
דניאל מסו: דבר נוסף הוא נושא הדת.
דניאל מסו: לא יעזור בית דין, הורים שעלו, מעל גיל 40 לפחות לפי הערכה גסה שלי, לא משנה מה יהיה - בשבת אתה לא תעשה כלום, או ביום שישי מהשעה 12 לא תעשה כלום.
דניאל מסו: אתה יכול להפעיל תוכנית לא מחללת שבת, אתה תפוס בתוך הקונספציה הזו שההורים האלה לא יתנו לילדים שלהם לצאת מהבית בימי שישי או יסכימו לפעילות שמחללת שבת.
דניאל מסו: אני נותן את הדוגמה הזאת מכיוון שתנועת הצופים, למרות שהיא בכלל תנועה חילונית, בהחלטה ביחס ליוצאי אתיופיה החליטה, גם בשבטים הטרוגניים, שאין פעילות בשבת.
קולט אביטל: אז מתי יש פעילות?
דניאל מסו: בימים אחרים - שלישי, חמישי, שני.
דניאל מסו: מתי שלילדים יש זמן פנוי.
קולט אביטל: אתה יכול לתת לנו איזשהו מושג לגבי כמה נערים אתיופים?
דניאל מסו: היום כ-1,400 יוצאי אתיופיה מדריכים בתנועת הצופים.
דניאל מסו: השנה, מספטמבר 2003, יצאו כ-13 חברים מהקהילה לשנת שירות.
דניאל מסו: אני חושב שזו המסגרת החברתית הבלתי פורמלית הראשונה.
דניאל מסו: אנחנו השקענו בהם 4 שעות בשבוע, צריך להבין.
דניאל מסו: אנחנו לא בית ספר שיש לנו אותם מהבוקר עד הצוהריים.
דניאל מסו: אנחנו השקענו 4 שעות בשבוע, שעתיים-שעתיים.
דניאל מסו: הפעמיים האלה בשבוע השפיעו על הילד הזה בתהליך החיברות שלו וברצון שלו לתרום לחברה הישראלית והוא יצא לשנה שלמה שהוא מקדיש חלק מהזמן שלו לקהילה שלו.
דניאל מסו: מדובר בשנת שירות של תנועת הצופים, זה לא קשור לשירות לאומי.
דניאל מסו: מדובר בשנה שהילד חותם שהוא הולך לעשות למען הקהילה.
דניאל מסו: יש לנו גרעין נוסף שהוצאנו, שנקרא "ביחד", יוצאים חבר'ה משבט יובל ומודיעין, חבר'ה שבחיים שלהם לא ראו אתיופים, עם 8 חבר'ה מרמלה - הם גרים בדירה אחת בחדרה ומלמדים בבתי ספר, לא רק אתיופים.
דניאל מסו: זו בחירה שלהם.
דניאל מסו: נמצאת פה רחל, היא עושה שנת שירות בנתניה.
דניאל מסו: מסיבה אחת נכנסנו לנתניה - בגלל כתבה שהיתה בנתניה בשנה שעברה, על שכונת ותיקים.
דניאל מסו: אנחנו יושבים בתוך הבניין עצמו, יש שם כחמישה בניינים שכולם שם יוצאי אתיופיה.
דניאל מסו: יש עלינו המון ביקורת למה אנחנו פותחים שבטים רק לאתיופים, ואני אומר: חבר'ה, התעוררו! אם יש פה שכונה ש-90% ממנה יוצאי אתיופיה אז מה, אני אשב ואאשים את מדינת ישראל למה היא שמה אותי פה?
דניאל מסו: אני לא פותח שם שבט צופים.
דניאל מסו: זה הכלי הנכון, שהילד הזה בשנת שירות יתרום לחברה הישראלית.
דניאל מסו: אנחנו חושבים שזו הדרך הנכונה לעשות את זה.
דניאל מסו: יש למערכת איזושהי מחשבה ש"אנחנו יודעים מה הם, האתיופים, צריכים" ומנחילים את זה הלאה למטה וכשזה לא עובד הם לא תופסים, לא מבינים ומאשימים את יוצאי אתיופיה.
דניאל מסו: אני חושב שממסגרת הפעילות שלנו יש הרבה מה ללמוד.
דניאל מסו: אני מזמין את כולם, אני חושב שהנושא הזה של חינוך בלתי פורמלי ושל תנועות נוער הוא חשוב.
דניאל מסו: הבאתי לכאן דוגמאות חיות, כגון יוצא אתיופיה בשם יניב שעושה שנת שירות כי הוא בחר לעשות את זה, והוא מהנהגת ירושלים בכלל.
דניאל מסו: אני חושב שצריך ללכת על הנושא של תנועות נוער.
אורנית אורפז: שמי אורנית אורפז, יו"ר צופי שבא בצופים.
אורנית אורפז: אנחנו מדברים בהצלחות.
אורנית אורפז: לאיפה שנכנסה תנועת הצופים, לשכונות שנכנסנו, הילדים באו לצופים ואנחנו רואים גם פעילות חיובית של הילדים, אין סמים, אין אלכוהול, אין הסתובבות ואין שוטטות.
אורנית אורפז: יש להם בהחלט הכוונה חיובית למה שהם יכולים לעשות עם עצמם, וכמובן ששנת השירות זו גולת הכותרת, היהלום שבכתר.
אורנית אורפז: מה שחשוב להגיד פה זה שהרשויות המקומיות, לדעתי, לא מספיק משתפות אתנו פעולה ולא מספיק משתמשות בנו.
אורנית אורפז: אפילו משרד החינוך היה יכול לעשות בנו שימוש נוסף.
אורנית אורפז: הילדים של שנת השירות הם ילדים שמסתובבים במשך היום, בזמנם הפנוי, הם לא עולים עוד כסף, אפשר להשתמש בהם לכל מטרה.
קולט אביטל: כולל שיעורי עזר ומועדוניות.
אורנית אורפז: בוודאי, לכל דבר.
אורנית אורפז: זה כבר עובד.
אורנית אורפז: הילדים בשנת השירות, כשהם נמצאים בקהילות הם נותנים את זמן שעות הבוקר לבתי הספר, לקשישים, לגני ילדים ולדברים נוספים בקהילה, אך אני חושבת שאפשר להשתמש בהם יותר.
קריאה: צריך לציין שזה עולה כסף לרשות המקומית.
קריאה: יש דבר שלא עולה כסף?
אורנית אורפז: לא עולה יותר כסף להשתמש בילדים האלה גם בשעות הבוקר.
אורנית אורפז: הם בלאו הכי שם, בלאו הכי עולים כסף, בלאו הכי נמצאים.
אורנית אורפז: להשתמש בהם בכל שעות היום לא עולה לנו כסף, זה רק ניצול נכון של המשאבים.
קולט אביטל: וכמו שנאמר, גם לטפל בסמים עולה כסף.
אורנית אורפז: אם בודקים כמה עולה כל דבר, אם רשות מקומית משתתפת בדיור של קומונה כזו של שנת שירות ותומכת במשהו בקומונה, אני חושבת שזה חוסר הרבה מאוד כסף שהולך לדברים אחרים, אם רק נמצא יותר אוזן קשבת ברשויות המקומיות, ואנחנו באמת מחזרים על הפתחים של ראשי העיריות וראשי מחלקת חינוך, אומרים להם שכדאי להם ואולי בכל זאת וכו'.
אורנית אורפז: ככל שיהיו לנו יותר משאבים נפתח יותר שבטים של צופים ביותר שכונות של יוצאי אתיופיה ואני חושבת שנפתור בכך הרבה מאוד בעיות.
אורנית אורפז: ההצלחה מוכחת.
עודי בהט: אני רוצה לחזק את מה שנאמר פה קודם.
עודי בהט: אני מכיר מקרוב את הפעילות הזו של תנועת הצופים וזה דבר ענק.
עודי בהט: אני בהחלט חושב שצריכים לנצל את הנכונות שלהם הרבה יותר.
עודי בהט: יש פה חוקרים נכבדים וגם נציגים של הרבה עמותות.
עודי בהט: לכל אחד הדעה, הקרדיט והגישות שלו לנושא, אך אני רוצה לומר שבהרבה מאוד מהפעולות של העמותות השונות, שהפעילות שלהן יקרה מפז ואני חס ושלום לא מזלזל בה, הממשלה כמעט בכל דבר שותפה ונותנת את העדיפות שלה במיליונים על גבי מיליונים בכספים שאין לה.
עודי בהט: צריך להדגיש את הדבר הזה, שיתקבל האיזון המתאים גם בחדר הזה.
עודי בהט: דפני מושיוב דיברה פה על הצורך באיגום והכל נכון, אבל היא שותפה באותם מאמצים והצלחות שיש לנו בשנים האחרונות לאיגומים.
עודי בהט: פרויקט מסיכון לסיכוי, שחלק ממנו עוסק בענייני סמים ואלכוהול, הוא פרויקט נספח למשרדי ממשלה ולג'וינט.
קריאה: בארבעה יישובים.
עודי בהט: בארבעה יישובים.
עודי בהט: מסך קליטה שהוקם עכשיו בכמה מיליונים טובים על ידי הג'וינט ועל ידי משרדי ממשלה הוא גוף בין משרדי שכל כולו נועד לתאם, לאגם ולייעל את פעילות הממשלה עם עמותות שונות ולצאת החוצה עם פנים אחדות ולא עם אלף ואחד גורמים שנכנסים לרשות.
עודי בהט: הפרוייקט הלאומי ששלמה מולה דיבר עליו, גם בו הממשלה חברה ב-50%, בהרבה מיליונים.
עודי בהט: גם בדבר הזה ישנו איגום משאבים ותיאום בין הסוכנות לממשלה ולעמותות השונות.
קולט אביטל: אם הכל כל כך נפלא, למה בכל זאת יש בעיה?
עודי בהט: לא אמרתי שהכל נפלא.
עודי בהט: יש הרבה בעיות והוועדה בצדק דנה בהן.
עודי בהט: אני רוצה לומר באופן כללי שלמרות שצריכים איגומים וייעולים הדברים גם מתבצעים בחלק מהמקרים בשטח וצריך להגיד את זה.
עודי בהט: דובר פה מצד אחד על שינוי פני המערכת בעבודה עם הורים.
עודי בהט: שמואל ילמה הציג פה דברים שאמרו החברים מהעדה עצמה, שביקשו שנעבוד עם ההורים שלהם, ובצדק.
עודי בהט: אני רוצה לומר פה שלפחות בהקשר של משרד החינוך, גם אם לא בנושא הישיר של סמים ואלכוהול, ישנה פעולה מאוד רחבה עם ההורים בכל הגילאים, החל בגיל הרך ב-6,000 ו-7,000 משפחות עם ההורים והילדים יחד, המשך בתוך בתי הספר, המשך במגשרים, שאמנם דיבר קודם ידיד טקלה מקונן על הבעיה שיש לעמותת פידל שהתרומות שהשיגה לא מספיקות - לא שמשרד החינוך קיצץ אגורה מתקציבי המגשרים אלא להפך, מחר בבוקר ניפגש איתם על מנת להוסיף עוד למרות שאין לו מאיפה - ובאמצעות משרד ההיגוי, שהוא חלק ממשרד החינוך, מועסקים מתקציבי משרד החינוך כ-100 מגשרים, יחד עם התמיכה של משדר הקליטה להחזיק את דמי המחייה שלהם בהיותם בקורסים.
עודי בהט: כלומר, כל פרוייקט המגשרים ודברים אחרים שמוצגים פה הם בהחלט חלק מהפעילות שלנו גם עם ההורים וגם עם החינוך של הקהילה והמשפחה.
קולט אביטל: אף אחד לא בא הנה להתקיף.
קולט אביטל: אנחנו מנסים לראות, למרות שיש מאמצים, מה בכל זאת לקוי.
קולט אביטל: המשהו הלקוי הזה נותן את אותותיו.
קולט אביטל: כל הכוונה פה היא לראות איך משנים קצת גישה, איך משתפים קצת יותר את ההורים ואיך משתפים את כל הגופים הוולונטריים, כולל הצופים ואחרים שעושים עבודה טובה בשטח.
קולט אביטל: לכן אני מבקשת ממך שתכין לנו סקירה של כל מה שאתם משקיעים בנושא.
עודי בהט: בשמחה רבה.
קולט אביטל: תכין לנו סקירה על משרדי הממשלה, במה הם משקיעים, כמה הם משקיעים וכו', כי יש לקבל תמונה כוללת.
רחל נגה: שמי רחל, אני במקור מיבנה ועושה עכשיו שנת שירות בנתניה.
רחל נגה: אני רוצה לספר לכם על שנת השירות שאני עושה, אני לא חושבת שאתם מבינים עד כמה זה באמת חשוב.
רחל נגה: לפני כ-4 שנים הצטרפתי לצופים.
רחל נגה: קומונה של 6 אנשים הגיעה ליבנה ופתחו שבט בשכונה.
רחל נגה: מעולם לא הוגדרתי כילדה בעייתית, הייתי תלמידה מאוד טובה בבית הספר, נולדתי בארץ, אני צברית, אך עם כל זה תמיד היה משהו שהזכיר לי שאני אתיופית.
רחל נגה: מאז שנכנסתי לתנועה עברתי את קורס ההדרכה, התחלתי להדריך בכיתה י"א, הדרכתי כל קבוצה שהייתה לי, הייתה קבוצה שרובה בנות לא אתיופיות, אחר כך נשלחתי מטעם תנועת הצופים לשלושה חודשים להדריך בארצות הברית.
רחל נגה: היו אז בעיות של מימון לתנועה.
רחל נגה: אחר כך חזרתי, המשכתי בתנועה ואז החלטתי לצאת לשנת שירות.
רחל נגה: אני החלטתי לצאת לשנת שירות עוד בכיתה י', בפעם הראשונה שפגשתי קומונה כזו.
רחל נגה: החשיבות של זה מבחינתי, כשמגיעים 6 חבר'ה לשכונה של יוצאי אתיופיה, שהיא בדרך כלל שכונה מצוקתית, היא קודם כל לתת מודל חיקוי שונה לילדים.
רחל נגה: אני תמיד הסתכלתי על בני הדודים שלי ועל השכנים שלי כמודל לחיקוי והם לא היו מודל חיקוי הכי טוב.
רחל נגה: תמיד שאפתי להגיע אליהם ולא משנה כמה המקום שלהם לא היה חיובי.
רחל נגה: ברגע שהגיעה הקומונה הזו הם הפכו למודל לחיקוי, אנחנו התחלנו להתחקות אחריהם, אחר כך ילדים מהשכונה התחקו אחרינו ועכשיו כבר יש שרשרת של ילדים ביבנה שרוצים לצאת לשנת שירות ולתרום לחברה.
רחל נגה: לגבי שכונת ותיקים בנתניה - כל מיני ארגונים החליטו להגיע לשכונה הזאת ורצו להפעיל כל מיני פרוייקטים בשכונה.
9315: שכונת ותיקים הולכת להיות 90% יוצאי אתיופיה בימים הקרובים מאוד.
רחל נגה: יש משפחות שנמצאות 20 שנה בשכונה וכל שנה ממשיכים להביא עולים חדשים.
רחל נגה: מנסים לטפל בכולם באותה שיטה ובאמת שזה לא ריאלי, לפי דעתי.
רחל נגה: אופן הטיפול צריך להיות שונה עם אנשים שהגיעו לפני 10 שנים ועם אנשים שהגיעו לפני שנה.
רחל נגה: כל מיני פרוייקטים רוצים להגיע לשכונה על מנת לשקם ולעזור, אך אין תיאום בין כל הפרוייקטים האלה ויש מקרים בהם שלושה פרוייקטים מופעלים באותו יום ובאותה שעה בדיוק לאותה שכבת גיל ונוצר מצב שהילדים צריכים להחליט לאן הם רוצים ללכת - אם למחשבים, לחוות ליטופים או לצופים.
קולט אביטל: אני מבקשת להביע המון הערכה, גם למה שהפכת וגם למה שאת עושה ולאחל לך הצלחה.
קולט אביטל: הלוואי על כולנו יותר כמוך.
בני: שמי בני, בעבר גרת באשקלון והשתמשתי בסמים קשים במשך 8 שנים.
בני: לא היה לי למי לפנות ולא ידעתי לאן לפנות כדי לקבל עזרה וכדי ללכת לגמילה.
קולט אביטל: רצית?
בני: רציתי ולא היה לי למי לפנות.
בני: הקשר היחיד שהיה לי זה מרכז גמילה לנוער יוצאי אתיופיה בתחנה המרכזית והם ליוו אותי במשך 4 שנים.
בני: מי ששילם לי על הגמילה בפעם הראשונה היה סתם בנאדם מהרחוב - סדרן מוניות בתחנה המרכזית בשם אשר.
בני: הוא בא אליי כמו מלאך, שאל אם אני רוצה להיגמל ולקח אותי, שילם לי כסף, חצי בדולרים וחצי בכסף ישראלי, מה שהיה נתן להם על השולחן, נשארתי שם והמשכתי לשלם מהקצבה שקיבלתי מביטוח לאומי.
בני: נשארתי שם, זה היה הבית שלי, ושם התנקיתי במשך 3 חודשים.
בני: היום אני נקי שנתיים וחודש.
קולט אביטל: מה אתה עושה?
בני: אני מנסה לעבוד בכל מיני עבודות, בעיקר במסעדות.
בני: בעזרת עמותת פידל אני לומד עכשיו להיות מדריך חדרי כושר.
בני: יש בעיה שבני הנוער שנופלים לסמים ולאלכוהול, אין להם למי לפנות, אין להם גוף מיוחד שהם יכולים לפנות אליו או שיכול לעזור להם ולממן להם את הגמילה.
בני: זה חלק מהבעיה.
בני: ההורים לא יכולים לשלם להם 3-4 אלף שקל לחודש או אלפיים שקל לשבועיים, מאיפה הם יביאו את הכסף?
בני: אותי כנראה אלוהים אוהב ובפוקס מצאתי בנאדם שעזר לי והמשכתי שם.
בני: אפשר להדריך בני נוער כמוני, להסתובב ולהרצות לצעירים על סמים, להסביר להם שגם אני הייתי ככה וככה, לספר להם את הסיפורים ואולי הם ימשיכו בדרך שלנו.
טורוק מולט: מה שכל אחד תורם זו תרומה נכבדה וזה מאוד עוזר, אך מה שמקשה בעבודה ובהצלחתה הוא הביטול אחד של השני, זה הכי בעייתי.
טורוק מולט: גם כשעובדים כולנו צריך להמשיך ממה שאחד עושה, לא לבטל.
טורוק מולט: למשל, אם אנו רואים שתנועת הצופים עושה עבודה נפלאה ויש חוגים אחרים שעושים את זה אנחנו יודעים שכל הפעילויות האלה לא מכסות את כל שעות הפנאי של התלמידים.
טורוק מולט: הקושי הגדול הוא שעות הפנאי של הילדים.
טורוק מולט: גם ההורים, כמה שנעזור להם להיות סמכותיים, לא יכולים לענות על הצרכים של התלמידים.
טורוק מולט: כל שעות הפנאי האלה בשכונת המצוקה הן בעייתיות.
טורוק מולט: יש רעיון של פתיחת מועדונים שכונתיים חינוכיים והעשרתיים שצריך לקדם ולהרחיב.
טורוק מולט: גם פעילויות של תנועות שונות יכולות להתקיים שם.
טורוק מולט: אומרים שחלק מהתלמידים שנושרים הם תלמידים שיש להם קשיי למידה, אפשר לתת יותר העשרה גם במיומנויות למידה.
טורוק מולט: יש כ-40 מגשרים חינוכיים חברתיים שעובדים באמצעותנו בגישור בין-תרבותי, עובדים עם הצוות החינוכי ועם ההורים.
טורוק מולט: לפעמים יש גורמים מתערבים שיודעים שהמגשר בקשר הדוק עם ההורים, עושה פרוייקט מיוחד ומזמין את ההורים.
טורוק מולט: אני מציעה לכבד גם את הגורמים האחרים, לשתף פעולה ולאגם את המשאבים להצלחת העבודה שלנו.
אמונה לנדאו: שמי אמונה לנדאי, אני מעמותת על"ם - עמותה שעובדת עם נוער בסיכון ובמצוקה.
אמונה לנדאו: אנו עובדים היום עם בערך אלפיים בני נוער יוצאי אתיופיה.
אמונה לנדאו: נמצא כאן שאול צגהון, רכז ניידת שעובד בקרית משה ברחובות, אני חושבת שכדאי שתשמעו מה שיש לו להגיד.
שאול צגהון: ממה ששמעתי כל אחד מצדיק את העבודה שלו ואף אחד לא מבקר את העבודה שלו.
שאול צגהון: יש בעיה בביקורת, אין מבקרים קיצוניים על גופים שמחזיקים כסף.
שאול צגהון: אני חוצפן ואין לי בעיה עם זה.
שאול צגהון: אם היו אוספים את כל הכסף של כל הגופים שמחזיקים בו כל משפחה הייתה יושבת ולא הייתה צריכה בכלל לעבוד.
קריאה: לא לעבוד זו גם בעיה.
שאול צגהון: המצב הוא שיש כסף אבל כל אחד מחזיק אותו כל כך טוב בארנק ולא משחרר.
שאול צגהון: וזה לא עניין של פיתוח, הנוער יודע מה הוא רוצה, אף פעם לא שואלים אותו.
שאול צגהון: ולא רק את הנוער, גם את ההורים לא שואלים.
שאול צגהון: כולם יודעים מה הם צריכים.
דוד יאסו: כולכם דיברתם על הצורך בטיפול בהורים וזה נכון.
דוד יאסו: זה טוב מאוד שעכשיו אנחנו מתעוררים לחזור לטיפול עם ההורים.
דוד יאסו: בעבר זה הלך בכוונה מאוד טובה לכיוון הילדים, אך הזניחו את ההורים וטוב שחוזרים לזה.
דוד יאסו: משרד הקליטה עם כל הגופים שנמצאים פה - הן העמותות והן משרדי הממשלה - כבר חזרנו לנושא האבות והאמהות.
דוד יאסו: בשלוש השנים האחרונות פתחנו מוקדים בעשרה יישובים עתירי עולים ובניגוד למה שנאמר כאן הפעילות שם נעשית בשיתוף מלא של הקהילה מבני העדה שיושבים שם.
דוד יאסו: כל ההחלטות לגבי איזה פרוייקטים להכניס לשם הן בשיתוף עם בני העדה והארגונים הסובבים.
דוד יאסו: לא בושה להגיד שהסיוע שאנחנו מקבלים גם מגיע מצד הממשלה.
קולט אביטל: אין צורך לפרט, כבר שמענו את זה.
דוד יאסו: בהקשר לדבריו של בני - בשנת 91'-92' אנחנו, באחת העמותות שהייתה בבאר שבע, לקחנו שבעה משתמשים בסמים וייצגנו אותם בפני שופט הנוער.
דוד יאסו: הצלחנו עם חמישה שיצאו נקיים והם היום עובדים.
דוד יאסו: השניים האחרים, לצערי הרב, הם היום הבוסים הכי גדולים בעניין הזה.
דוד יאסו: יש הצלחות, אני חושב שהכיוון שבני תיאר יכול להביא לפתרון לאותם אנשים שנמצאים כרגע במצב הזה על ידי טיפול נקודתי.
קולט אביטל: נשמע את נציג השלטון המקומי ואחר כך את נציגת המשטרה.
שמעון חלפון: אני גם מייצג את השלטון המקומי וגם ראש מינהל שכונות ועולים בחדרה.
שמעון חלפון: הדיון כל כך מרתק ומעניין, אולי לא צריך חברי כנסת, אפשר לזמן יום עיון בנושא הזה שבו כולם ידברו, כי לאנשים יש מה לומר, הזמן קצר והרעיונות חשובים לנו.
שמעון חלפון: יש המון כישלונות אבל יש גם הרבה הצלחות.