GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן שלגי:
מרכז ההיגוי – מאז שאתה מספר עליו- היום עובדים בו 35 אנשים, הוא גדל פי שניים והכפיל את עצמו, כך שבאותה חגיגה...
אילן שלגי:
איתן כבל:     אני מציע שלא תתווכחו ביניכם כי הבעיה היא של האתיופים.
אילן שלגי:
דוד מהרט:     ...
אילן שלגי:
באותה חגיגה לסגור חשבון אישי עם מרכז ההיגוי – זה חבל.
אילן שלגי:
מבחינת היושר הפנימי שלי, אני לא חושב שאני יכול להאשים – גם כאשר יוסי שריד היה שר חינוך הייתי במשרד, גם עם אמנון רובינשטיין, גם עם יצחק לוי ועם זבולון המר ז"ל, עבדתי עם כל השרים בשנים האחרונות – אני לא חושב שיש איזושהי מדיניות וגישה גזענית במשרד החינוך כלפי ילדים יוצאי אתיופיה.
אילן שלגי:
אני גם חושב שהעניין של 25% הוא עניין מורכב.
אילן שלגי:
אפילו בדבריו של אברהם יש איזושהי סתירה.
אילן שלגי:
נניח, האחים שלי שנולדו באתיופיה – נתייחס אליהם כאל 25%, והאחים שלי שנולדו פה בישראל – לא נתייחס אליהם כך.
אילן שלגי:
קולט אביטל:     זה צריך להיות 30%, לא 25%.
אילן שלגי:
החלטת ממשלה אומרת 30%.
אילן שלגי:
דוד מהרט:     לא משנה.
אילן שלגי:
הגישה שלי – ואני חושב שהגישה הזאת מתקבלת במשרד החינוך – שלא צריך לעשות מכסות לקהילה כזו או אחרת.
אילן שלגי:
אני חושב שאינטגרציה זו איזושהי אידיאולוגיה ותפיסת עולם, שצריך להעמיד כרשות, כאפשרות, בפני ההורים.
אילן שלגי:
בסופו של דבר, ההכרעה האם לאמץ את הגישה הזאת או לא לאמץ, צריכה להיות החלטה של ההורים.
אילן שלגי:
פעם ציטטתי מן התנ"ך – אתם מכירים את הסיפור של מרים.
אילן שלגי:
באופן כללי, כאזרח במדינה הזאת, אני חושב שהיה צריך ללמוד מהסיפור הזה כי המפגש הראשון הזה והתגובה של הקב"ה – לפחות לאנשים המאמינים – היה בו איזשהו מסר מאד-מאד חריף.
אילן שלגי:
את מרים שמו בבידוד.
אילן שלגי:
אני חושב שהמפגש שלנו, של החברה הישראלית, עם יוצאי אתיופיה – עם העור השונה-  מוסיף כל מיני דברים ואולי החברה הישראלית צריכה לצאת מתוקנת מהסיטואציה הזו.
אילן שלגי:
השוני שיוצאי אתיופיה הביאו לחברה הישראלית הוא מבחן חריף לדעתי, והחברה הישראלית צריכה ללמוד ולהתמודד עם כך.
אילן שלגי:
אני לפעמים חושב מה היה קורה אילו  היינו מגיעים בשנות ה- 50 – אם בשנות ה- 2000, בעידן הרב-תרבותיות, הפלורליזם, יש היתקלויות כאלה.
אילן שלגי:
אני חושב שאני הייתי נזהר מלייחס את זה למשרד החינוך או למשרד המשפטים, כפי שנאמר.
אילן שלגי:
הרי היום זה קורה במקום כזה, מחר זה יקרה בצבא ומחרתיים זה יקרה במפעל.
אילן שלגי:
צריך להתייחס לשאלה איך החברה היהודית צריכה להתמודד עם השוני הזה שאנחנו מציגים בפניה.
אילן שלגי:
אני מרגיש שמבחינת הסולם שהחברה צריכה לטפס – אולי  רמת הסולם קצת עלתה ואני מרגיש שכל הזמן במכשול הזה כולם נתקלים ונופלים - כך שהייתי מעלה את זה לרמה קצת רחבה יותר,  ברמה כללית-לאומית-ציבורית מה אנחנו לומדים.
אילן שלגי:
האם זה אומר לנו עכשיו שצריך לפעול יותר במערכות החינוך במישורים השונים, לקדם את ההיכרות עם תרבותם של יוצאי אתיופיה, עם עברם, למשל עם מסע העלייה המופלא שהקהילה עשתה.
אילן שלגי:
אני חושב שיש הרבה דברים שהקהילה יכולה להתגאות בהם, אולי גם החברה הישראלית – כיהודים – יכולים להתגאות בהם.
אילן שלגי:
אומרים – להכיר על מנת להוקיר.
אילן שלגי:
הדברים – מקורם מחוסר היכרות, מחוסר מגע ומחוסר מפגש עם הקהילה הזאת.
אילן שלגי:
אני חושב שאנחנו צריכים לראות מה מפיקים מזה לטובת הקהילה וגם לטובת החברה הישראלית.
אילן שלגי:
היו"ר אילן שלגי:     מנכ"לית משרד החינוך, הגב' תירוש – אם תוכלי בבקשה בדברייך להתייחס גם לנושא של המכסות וביטול המכסות, משום שמן התקשורת למדנו שלאחרונה - כנראה בעקבות המקרה הזה, בעקבות הבג"ץ שהמקרה הזה הביא – אמנם בוטלו המכסות, ואני רואה שהמכסות האלה נקבעו בהחלטת ממשלה.
אילן שלגי:
יש החלטה משנת 1993 על 30%, יש מכתב שלך בנושא חדרה מלפני כשנה, שמדבר על 20%-25%, והיום אנחנו שומעים שאין מכסות.
אילן שלגי:
נודה לך על ההבהרה.
אילן שלגי:
קולט אביטל:     שאלה נלווית – האם נכון שאתם לא ראיתם את הדוח הזה שכתבה הפרקליטות, ואיך זה קרה?
אילן שלגי:
מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     בוקר טוב לכולם.
אילן שלגי:
אני לא באה ממקום של התנצלות, כי אני לא חושבת שיש לנו על מה להתנצל.
אילן שלגי:
אני אגיד יותר מזה – אני רותחת, אני כועסת ואני פגועה, לא פחות מחברי העדה האתיופית, ואני אגיד לכם את הדברים על השולחן.
אילן שלגי:
אין משרד חינוך, כמו בקדנציה הזאת שאני מכהנת, שהשקיע ומשקיע באתיופים כמו שאנחנו עושים.
אילן שלגי:
אני באופן אישי השתדלתי לפגוש כל מי שהתיימר להיות מייצג את העדה האתיופית, ואני רוצה להגיד לכם – אני מרימה ידיים.
אילן שלגי:
פגשתי כל-כך הרבה אנשים, כל-כך הרבה ועדות, ואני עדיין פוגשת כאלה שטוענים – אנחנו מייצגים את העדה האתיופית.
אילן שלגי:
חבריי, זה לא יילך כך.
אילן שלגי:
הדבר הכי חמור שיכול לקרות במערכת החינוך, שאנחנו עושים פוליטיזציה של מערכת החינוך – כל אחד מסיבותיו שלו, וזה בדיוק מה שעשו מהמקרה הזה.
אילן שלגי:
אני לא אחותה ולא חברה של הפרקליטה.
אילן שלגי:
אני לא מכירה אותה, אפילו לא ראיתי אותה, ונמאס לי כבר לגונן עליה.
אילן שלגי:
שתבוא היא ותאמר מה היא עשתה.
אילן שלגי:
אין לנו יד וחלק בעניין הזה.
אילן שלגי:
היו"ר אילן שלגי:     אנחנו הזמנו אותה.
אילן שלגי:
מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     למען הסדר הטוב, והעובדות.
אילן שלגי:
אנחנו נתבקשנו להגיב על תביעת נזיקין פרטית של המשפחה שנפגעה בחדרה - ואנחנו לא יכולים לייצג את עצמנו, כך קבעו.
אילן שלגי:
הפרקליטות היא זו שמייצגת את משרדי הממשלה השונים.
אילן שלגי:
מה שעושים המשרדים המקצועיים הרלוונטיים – הם מספקים לפרקליטות מידע שעל בסיסו הם כותבים את כתב ההגנה או את כתב התשובה.
אילן שלגי:
וכך עשינו.
אילן שלגי:
לקחנו מחקר – דרך אגב, לפני חצי שעה קיבלתי שיחת טלפון מאד קשה מפרופ' תמר לוין, שגם היא אמונה על המחקר יחד עם פרופ' שוהמי ועוד פרופ' שהייתה בתוך העניין - -  יהודית גידלי:     שתיהן הוזמנו לישיבה.
אילן שלגי:
מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     והיא התחננה שאני אסביר את הדברים כהווייתם, והנה אני אומרת אותם.
אילן שלגי:
המחקר הוא מחקר מקצועי ברמה הכי גבוהה, שהוזמן על-ידינו.
אילן שלגי:
למה הוזמן על-ידינו?
אילן שלגי:
משום שאני מרגישה מתוסכלת, אני מרגישה שלמרות ההשקעות הרבות שלנו בתלמידים האתיופים, ההישגים הם לא כפי התשומות שאנחנו משקיעים.
אילן שלגי:
אני מצפה ליותר, כי אני מאמינה שאפשר להשיג יותר, ואני מתוסכלת שלא השגנו יותר.
אילן שלגי:
אני גם חושבת שיש לנו מה לעשות – חשבון נפש עם עצמנו – מדוע לא הצלחנו לצמצם פערים, כפי שהיה מגיע שנצמצם, בין האוכלוסיות המבוססות לבלתי מבוססות במדינת ישראל, ואני לא מדברת רק על העדה האתיופית.
אילן שלגי:
אני באתי מניהול בית ספר בדרום העיר תל-אביב במשך הרבה מאד שנים – שכונת התקווה, כפר שלם – זה בית ספר שאני ניהלתי, ואני יודעת כמה השקענו שם וכמה המדינה נתנה בידינו וכמה העירייה נתנה בידינו להשקיע, ואני יצאתי מתוסכלת כי כנראה אנחנו לא עושים את העבודה בנתיבים הנכונים, באפיקים הנכונים.
אילן שלגי:
הזמנו מחקר מאוניברסיטת תל-אביב, שיבהיר לנו מהו בדיוק ה"באג", איפה הכשל ואיפה הבעיה.
אילן שלגי:
המחקר הזה לא מדבר על כשירויות, בשום פנים ואופן לא.
אילן שלגי:
הוא לא מדבר על עניינים גנטיים, זה בכלל לא התפקיד שלהם.
אילן שלגי:
עד היום, אגב, לא נפתרה הבעיה של כל נושא האינטגרציה.
אילן שלגי:
אני מאלה שמאמינים ומאמינות, שכל ילד יכול להגיע, כל ילד יכול להשיג בגרות, ולא בכדי אומרת שרת החינוך – כשלצערי הרב, הציניקנים שבינינו צחקו מן העניין – שהיא רוצה מאה אחוז בגרויות.
אילן שלגי:
היא לא אמרה זאת סתם, אני הגוף המקצועי שעומד לצדה ונותן לה את העצות - אני מקווה הנבונות - כי אני מאמינה שבגרות כל אחד יכול להשיג, רק צריך להביא אותו לכך.
אילן שלגי:
אני בכלל מדברת על דברים אחרים.
אילן שלגי:
אני מדברת על אהבה, אני מדברת על אמון בתלמידים, על אמונה בתלמיד.
אילן שלגי:
אני כלל לא מדברת על כסף.
אילן שלגי:
אני מאלה שאומרות, שאנחנו – המחנכים – צריכים למצוא את אותו ניצוץ שקיים בכל ילד, להבליט אותו, לאפשר לו להביא אותו לידי ביטוי, והילד הזה יצטיין בגינון, בדרמה, במוזיקה, בספורט, אבל דרך זה הוא יגיע גם להישגים לימודיים.
אילן שלגי:
ואני, בבחינת נאה דורש נאה מקיים - כך עשיתי בעירוני ט'.
אילן שלגי:
עירוני ט' היום על המפה בזכות הדברים האלה, לא בזכות הלימודים.
אילן שלגי:
כל אחד יכול היה להצטיין בקטע שלו, ואז ראה זה פלא, פתאום הוא הצטיין גם בלימודים.
אילן שלגי:
כי הביטחון העצמי שלו התחזק, הוא הרגיש שהוא שווה משהו.
אילן שלגי:
הוא הרגיש שמוקירים אותו, שמתי אותו על במה.
אילן שלגי:
לכל אחד כזה עשיתי טקס, שמתי אותו על הבמה בפני כל בית ספר, ופתאום הוא התחיל לתפקד גם מבחינה לימודית.
אילן שלגי:
זה הפטנט, ועד שאני לא אצליח להביא את כל מחנכי מדינת ישראל להבנה שזה הפטנט, אנחנו נמשיך להשקיע ולא להצליח.
אילן שלגי:
אני חושבת שאני פתרתי את החידה הזאת, אבל מה לעשות – בין פתרון החידה עד לכך שאני אחיל את אותה אמונה על כל מורי ישראל, המרחק הוא רב – ויושבת כאן חברת הכנסת פינקלשטיין, היא יודעת את זה.
אילן שלגי:
עד שאנחנו לא נצליח לשדר אמונה בתלמידים ואמון בתלמידים – זה לא יעבוד.
אילן שלגי:
יש היום סרט – שעדיין לא ראיתי אותו – שעלה לאקרנים בשבוע האחרון "הכוכבים של שלומי" – סיפרו לי שהוא מדבר על מורה שהבליט את הניצוץ שקיים אצל ילד, ופתאום הילד הזה פרח.
אילן שלגי:
יש גם את הסרט "לאדוני באהבה", והסרטים האלה בדיוק מדברים על אותם דברים.
אילן שלגי:
תחזרו לעירוני ט' שאותו ניהלתי – ואני מצטערת שאני מעבירה אתכם לרקורד הפרטי שלי – אבל זה מצביע על השקפת עולמי, ומשם אני באה ועם זה אני עובדת.
אילן שלגי:
כל הזמן אמרתי לתלמידים – אתם הכי טובים, אתם מסוגלים.
אילן שלגי:
ולהגיד לכם שכל מאה אחוז המורים שלי, אחרי שמונה שנות ניהול בבית ספר, שידרו את המסרים כמוני – לא.
אילן שלגי:
קשה מאד לשנות דעות והשקפות עולם של אנשים, אבל הצלחתי להביא 70% מהמורים בבית ספרי אז שיעבדו בכיוון הזה, והרבה מאד מהם הצליחו למצות את הפוטנציאל של הילדים.
אילן שלגי:
אני מנסה בכל דרך אפשרית להבליט את התרומה של כל עדה, של כל תפוצה, של כל גלות שהגיעה לארץ, של כל סקטור שהגיע לארץ.
אילן שלגי:
אני נלחמתי קשות בוועדת המקצוע לספרות להכניס את מורשת תרבות המזרח.
אילן שלגי:
כמה "חתכו" אותי בעיתונים, איפה כולם היו כדי להגן עלי קצת ולגונן על השקפת עולמי?
אילן שלגי:
ומה אמרה השקפת עולמי?
אילן שלגי:
– תנו ביטוי לכל תרבות.
אילן שלגי:
אף פעם לא שמעו אותי מספרת זאת, אבל אני יודעת מה זה עשה לי.
אילן שלגי:
אני זוכרת שפעם כינו אותי "שווארצה חייה".
אילן שלגי:
עד היום אני הולכת עם זה.
אילן שלגי:
אז אמרתי – בואו ניתן ביטוי בלימודים שלנו לכל תרבות, בואו נאפשר קטע ספרותי ראוי גם מהעדה האתיופית, גם מהעדה הרוסית – מזה, אגב, יש לנו הרבה.
אילן שלגי:
כל ביאליק ודומיו באים משם, תנו גם לעדות המזרח.
אילן שלגי:
תנו לילד להרגיש שהוא לומד קטע או פרק, כשהוא יכול ללכת הביתה ולהגיד לאימא – היום סיפרו לי את מה שאת סיפרת לי, ופתאום הוא יצביע ויהיה לו מה לומר.
אילן שלגי:
זה יחזק אותו, זה יאפשר לו להגיד גם אני שווה.
אילן שלגי:
אז לא.
אילן שלגי:
כל ועדת המקצוע שלי – שאני עומדת גם להחליף אותה – כולם אמרו לי זה הקנון, וזה מה שיהיה.
אילן שלגי:
מחקו עדה, מחקו תרבות, מחקו מורשת של הרבה מאד עדות ואף אחד לא קם להגנתנו, והמאבק שלי בעניין הזה לא נגמר.
אילן שלגי:
אז משם אני באה.
אילן שלגי:
אני חושבת שמה שעשו כאן – ואני לא יכולה להגיד זה או זה עשה, אינני יודעת את מי להאשים – אבל שפכו את התינוק עם המים.
אילן שלגי:
בכל הקדנציה הזאת של שנתיים שאנחנו "אוכלים קש" עם הנושא של קיצוץ בתקציבים, מאלף סעיפי תקציב יש ששה סעיפים שלא נגעתי בהם: עלייה וקליטה; פסיכולוגים יועצים; חינוך מיוחד; קציני ביקור סדיר; נוער בסיכון ונוער מנותק; ותנועות נוער.
אילן שלגי:
אלה ששה סעיפים שבהם לא נגעתי.
אילן שלגי:
עכשיו, לצערי, עם הקיצוץ האחרון, אני אגע גם בהם, אבל יש עוד דבר אחד שאני נאחזת באמות הספים לא לגעת ולא לקצץ בו – עדיין זה הנושא של קליטת עלייה, הרבה לפני הפרסום הזה של הפרקליטות.
אילן שלגי:
דרך אגב, נשאלתי ואני אומרת – העברנו לה את המחקר, קרה מה שקרה, הבינה מה שהבינה, שלחה בלי לשאול אותנו , בשונה מהנוהל הקיים, שעד היום עבד.
אילן שלגי:
כל פעם לפני שמגישים כתב הגנה, נותנים לנו לקרוא אותו ואנחנו מאירים את עיניהם בדקויות משום שהם לא אנשי פדגוגיה.
אילן שלגי:
ד"ר יאיר סמוכה:     אנחנו חותמים עליו.
אילן שלגי:
מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     אנחנו חותמים.
אילן שלגי:
פה זה לא עבר, לא ראינו, לא חתמנו, והם יצאו ישר בהתנצלות, היה כשל פעמיים – פעם בכך שלא העבירו לנו ופעם בכך שהם כתבו את מה שהם כתבו.
אילן שלגי:
היו"ר אילן שלגי:     איך אתם גורמים לכך שמעבר להתנצלות, המערכת גם תעמיד מישהו לדין משמעתי?
אילן שלגי:
מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     את מי?
אילן שלגי:
את הפרקליטות אני אעמיד?
אילן שלגי:
היו"ר אילן שלגי:     לא אמרתי את מי.
אילן שלגי:
יש מערכת משמעתית של עובדי המדינה.
אילן שלגי:
מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     אדוני היושב ראש, אני מדברת על המהות של העניין ואחר-כך נלמד מכם איך אנחנו מענישים את מי שצריך להעניש.
אילן שלגי:
להאשים את משרד החינוך בגזענות?
אילן שלגי:
אני אומרת – זו שיא החוצפה.
אילן שלגי:
אני עומדת בראש המשרד הזה – ברמה המקצועית לפחות – שיסתכלו לי בעיניים ויגידו לי גזענית.
אילן שלגי:
אני גזענית?
אילן שלגי:
אני באה מתוככם, אני מייצגת אתכם.
אילן שלגי:
לכן אני כואבת, לכן אני כועסת, לכן באתי לפה היום.
אילן שלגי:
בנושא של המכסות באתי כדי לעשות שירות.
אילן שלגי:
אני הרגשתי שלא מוקירים את השירות שאני מוכנה לתת – וכאשר אני אומרת מוכנה לתת זה אומר לא רק לא לקצץ בתקנה של העלייה, אלא גם להוסיף עליה.
אילן שלגי:
נסעתי לארצות הברית, גייסתי את הג'וינט, וכדי להראות לג'וינט שכוונתי היא רצינית, אמרתי שלמרות הקיצוצים אני מביאה תוספת של מיליון שקלים כדי לבנות את פרוייקט PACT- PARENTS AND CHILDREN TOGETHER.
אילן שלגי:
זה הרעיון להכשיר גם את ההורים לתרבות אחרת, מה שלא עשו להורי כאשר עלו לארץ.
אילן שלגי:
אמרתי – בואו נשקיע בהם.
אילן שלגי:
למרות הקיצוצים, אני מקצה עוד מיליון שקל – כדי שהיהודים בפדרציות יראו שאני רצינית – למרות הקשיים נתתי תוספת.
אילן שלגי:
במאי אני יוצאת פעם נוספת כדי להביא תוספת ולהעביר את פרוייקט PACT לא רק לגני ילדים-כיתות א', אלא לכיתות ב', ג', ואולי גם לכיתה ד' כי אני רואה שזה לא מספיק.
אילן שלגי:
אני לא מבקשת תודות, אבל לנזוף בנו ולהגיד שאנחנו גזענים, שאנחנו לא נותנים?
אילן שלגי:
יושב כאן עודי בהט, שייתן לכם רשימה שלמה של מה שנתנו ושאנחנו עושים, אבל להגיד שאני שמחה ושבעת רצון מהתוצאות – לא.
אילן שלגי:
אני לא שבעת רצון, יש לי עוד הרבה מה לעשות, אני רק מבקשת אנשי מקצוע שיסייעו בידינו ויגידו לנו מה עוד ניתן לעשות, או לחילופין לאן להסיט את התקציבים שאולי לא הוסטו למקומות הנכונים.
אילן שלגי:
יכול להיות.
אילן שלגי:
אני מספיק אמיצה, שקופה, שמה את הדברים על השולחן, ואני חוטפת על הראש.
אילן שלגי:
על מה?
אילן שלגי:
באשר למכסות הללו, גם בלי ההחלטה של הממשלה – אני באה מחינוך, נולדתי שם - אני יודעת שכיתה שכל-כולה הומוגנית והיא ברמה נמוכה מבחינת ההישגים, לא תתרומם לעולם.
אילן שלגי:
היא צריכה כוח שימשוך אותה למעלה.
אילן שלגי:
לכן, היו מי שחשבו בזמנו – בשנת 1967 – ברפורמה, שהאינטגרציה צריכה להיות בנויה מפרופורציות כאלה ואחרות: 30%: 70%.
אילן שלגי:
ד"ר יאיר סמוכה:     40:60.
אילן שלגי:
מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     לא משנה, פחות או יותר.
אילן שלגי:
על אותו רציונל – שבמהות אני מסכימה אתו – אמרתי שאני אעשה את השירות הזה.
אילן שלגי:
מה זה אומר?
אילן שלגי:
שאני אאפשר לילדים לפרוץ את אזורי הרישום ולנסוע למקומות אחרים כדי שאפשר יהיה לווסת אותם, וזה עולה הרבה מאד כסף, כאשר אתם יודעים כמה כל שקל היום עולה לי בדמים.
אילן שלגי:
אמרתי – אני אתן לכל ילד כזה לנסוע, אבל כדי שזה לא יהיה פרוץ וכל אחד ייסע לאן שהוא רוצה, נבנה את זה.
אילן שלגי:
המדינה, המחוז, הוא זה שיווסת.
אילן שלגי:
תשאלו מה קורה בממלכתי-דתי לגבי  הספיגה והקליטה של העולים האתיופים.
אילן שלגי:
אנחנו מדברים עם בני העדה – אבל אני אף פעם לא יודעת אם אני מדברת עם המנהיגים הנכונים משום שכל פעם יש מנהיגות אחרת – גם פה אנחנו נעשה סדר.
אילן שלגי:
סיכמתי אתמול עם השרה שאנחנו נקיים פגישה של נציג מכל ארגון של האתיופים ואז נבנה לנו ועדת היגוי שיהיו בה נציגים של כולם – אולי יהיו שם 50, אולי 60, אינני יודעת – אבל פעם אחת ולתמיד נראה עם מי אנחנו מדברים.
אילן שלגי:
כל פעם אומרים – השרה לא רצתה לפגוש, המנכ"לית לא רצתה לפגוש.
אילן שלגי:
איך ייתכן?
אילן שלגי:
אני כל הזמן פוגשת, אבל כל פעם כנראה את האנשים הלא נכונים.
אילן שלגי:
חבר'ה, אל תעשו מזה פוליטיקה, אל תשפכו את התינוק עם המים.
אילן שלגי:
אנחנו פה בשביל לעשות את הדברים נכון יחד אתכם.
אילן שלגי:
אני לא מאלה שאומרים – אנחנו הפטרונים, אנחנו יודעים, אתם לא יכולים לחדש לנו.
אילן שלגי:
נהפוך הוא.
אילן שלגי:
אגב, לא רק לגבי העדה האתיופית.
אילן שלגי:
בכל ישיבה מהותית של שינוי מדיניות, אני לא חותמת על המלצות הישיבה אם אני לא יודעת שישבו אנשי שטח, כלומר השותפים האמיתיים, ואמרו זה הכיוון הנכון.
אילן שלגי:
אני מאמינה באנשי השטח, אינני חושבת שכל החוכמה היא אצלנו – ודאי לא ברמת המטה.
אילן שלגי:
ולכן, במכסות האלה אמרנו נפתח בצורה מובנית, נאפשר עירוב ונקצה לכך משאבים – גם בהסעות, ואדוני היושב ראש, גם בתגבורים.
אילן שלגי:
אי-אפשר לשלוח ילד ולהגיד תסתדר.
אילן שלגי:
צריך לתת לו שעות וכסף לתגבר אותו, וזה עולה יותר כסף למדינה.
אילן שלגי:
אבל, פתאום התנפלו עלי.
אילן שלגי:
המכסות זה גזעני.
אילן שלגי:
אמרתי – תודה, לא רוצים, לא צריך.
אילן שלגי:
נחסוך את הכסף, אבל כאדם מקצועי, אני אומרת לכם – אני בכיתי ביום שנאלצתי להגיד בתצהיר לבג"ץ: חזרתי בי, אין מכסות.
אילן שלגי:
אני לא בקטע של מכסות כדי לעשות סטיגמה.
אילן שלגי:
כדי לסייע.
אילן שלגי:
שאלתי – איפה שגיתי?
אילן שלגי:
איך לא הצלחתי להעביר מסר ולשכנע בצדקת הדרך המקצועית?
אילן שלגי:
אבל לא רוצים?
אילן שלגי:
הרמתי ידיים.
אילן שלגי:
והנה, בתוך בני העדה יש חילוקי דעות מדוע חזרנו בנו.
אילן שלגי:
עכשיו כועסים – למה חזרת בך?
אילן שלגי:
אז תחליטו, חבר'ה, תנו לנו לעבוד.
אילן שלגי:
או שאתם סומכים עלינו, על חוות הדעת המקצועית שלנו, על שיקול הדעת המקצועי – ואני מוכנה תמיד לשמוע איפה טעינו, ואין לי בעיה להגיד טעיתי, אני מחזירה – אבל אל תגרמו לנו, בגלל לחצים פוליטיים, לחזור בנו מהחלטות מקצועיות נכונות, וזה בדיוק מה שעשינו עם המכסות.
אילן שלגי:
זו היתה החלטה שגויה לחזור בנו, אבל האמת – אני גם בן-אדם.
אילן שלגי:
כנראה כוחותי גם מוגבלים.
אילן שלגי:
כמה אפשר להילחם נגד כל העולם?
אילן שלגי:
די.
אילן שלגי:
תפסיקו לנצל כל הזדמנות לבמה.
אילן שלגי:
אם יש רמה של תסכול ומרירות – תביאו אותם בפנינו, הדלתות שלנו פתוחות.
אילן שלגי:
שיסתכל לי מישהו בעיניים ויגיד שלא רציתי לפגוש אותו.
אילן שלגי:
אני לא יודעת למה את נאנחת, חברת הכנסת אביטל, אבל אצלי, זה מהקרביים שלי.
אילן שלגי:
קולט אביטל:     אני אגיד לך בדיוק למה אני נאנחת.
אילן שלגי:
אני ודאי שמחה לשמוע את השקפת עולמך, אני ודאי שותפה לחלק מהדברים שאת מביעה כמה שמדריך אותך ושהדריך אותך תמיד.
אילן שלגי:
אני חושבת שאף אחד לא מנסה לנצל במה לצרכים פוליטיים.
אילן שלגי:
כשאנחנו קוראים בעיתון כותרת כזו, אני חושבת שמחובתנו – של כולנו – להזדעק, בדיוק כמוך, ולכן אין פה ניצול פוליטי, ועל כך אני נאנחת.
אילן שלגי:
מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     לא על הבמה הזאת אני מדברת.
אילן שלגי:
קולט אביטל:     שנית, בכל זאת ולמרות ששמענו את השקפת עולמך – ואנחנו מקבלים אותה בברכה – אנחנו רוצים לדעת שני דברים מעשיים.
אילן שלגי:
ראשית, מה קרה במקרה הספציפי הזה ומה קורה במקרים שבהם מנהלים או מורים אינם מקבלים את הילדים.
אילן שלגי:
מהי מידת המעורבות של המשרד, מה ואיך המשרד מנחה את המנהלים לחזור בהם מהחלטות שהן בלתי חוקיות, בלתי סבירות, ואנחנו חוזרים על כך – לדעתי, גזעניות.
אילן שלגי:
אני רוצה גם לדעת - בעקבות הפגישה הזאת, בעקבות הנושא שעלה שוב לכותרות – מה ההנחיות שאת תוציאי למערכת החינוך.
אילן שלגי:
אלה הדברים שאותנו מעסיקים כרגע.
אילן שלגי:
היו"ר אילן שלגי:     אני מבקש להוסיף לשאלה הזאת – מאחר ששמענו שנושא המכסות בוטל, אני מבין שאתם תפעילו עכשיו את הוראות סעיף 5 לחוק זכויות התלמיד, ומי שלא ירשום תלמיד בשל טעמים עדתיים, רקע חברתי-כלכלי, או מטעמים של השקפה פוליטית – בין של הילד ובין של הוריו – אתם תעמידו אותו לדין, תפעילו את החוק.
אילן שלגי:
מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     אני אשתדל לקצר כי קצת נסחפתי, אבל כנראה שהמטענים כבר נצברו מדי.
אילן שלגי:
הנושא של הרישום הוא על הרשויות.
אילן שלגי:
הרשויות צריכות לעבוד על-פי חוק, וזה אומר שיש אזורי רישום.
אילן שלגי:
בעיקר מדובר על בתי ספר יסודיים וחטיבות – אם אתה גר ברחוב X, אתה הולך לבית ספר Y, ורשות לא יכולה להגיד אחרת.
אילן שלגי:
אלא מאי?
אילן שלגי:
בגלל הבלגאן שנוצר, אמרתי שכל ילד שיביע נכונות לעבור למקום מרוחק יותר– מהסיבה הזאת, שהוא רוצה להתערות בחברה הוותיקה יותר – אני מוכנה לממן את הנסיעה שלו ואת התגבור שלו.
אילן שלגי:
מי שיחליט שהוא רוצה להישאר במקומו – יישאר במקומו.
אילן שלגי:
זאת אומרת, בבסיס הוא שייך למקום שלו, לאזור הרישום שלו.
אילן שלגי:
זה תלוי רק בו, לא תלוי ברצון המנהל, לא תלוי בראש העיר – רק במשפחת הילד.
אילן שלגי:
אם הם יגידו אנחנו רוצים בית  ספר אחר - זה יתואם עם המחוז, אני אשלם את מחיר ההסעה, פלוס התגבור.
אילן שלגי:
להגיד לך שזה טוב?
אילן שלגי:
זה לצאת מזה איכשהו קצת שפויים, כי זה לא עושה סדר במערכת.
אילן שלגי:
בסוף כולם ירצו לנסוע לבית ספר אחר, אז מה עשינו?
אילן שלגי:
שוב הם יהיו מסה קריטית שם וזה לא יספק, אבל אני חושבת שבתנאים שנוצרו, פתחתי את כל האופציות.
אילן שלגי:
העיקרון הוא שרצון הילד הוא הקובע.
אילן שלגי:
נמצא פה מנהל אגף חינוך בחדרה, שם התחיל כל הסיפור ואולי נשמע מן השטח מה קורה.
אילן שלגי:
איתן כבל:     בוקר טוב.
אילן שלגי:
הדיון המרכזי הפך להיות לרגע, המכסות.
אילן שלגי:
אני לא בטוח שהסיפור של המכסות הוא הבעיה כי אם יש שכל בעניין המכסות, צריך להסביר מה המשמעות של המכסות.
אילן שלגי:
אני הזדעקתי בראש ובראשונה על שבמדינת ישראל, שנות ה-2000, ההסבר מדוע צריך לקבוע מכסות - כי יש בעיה גנטית עם האתיופים.
אילן שלגי:
זה מזכיר לי, ואני אספר לכם משהו אישי על  מישהי ממשפחתי.
אילן שלגי:
במקרה מישהו מצא נייר שהתגלגל בחוצות הרחוב, והיה כתוב שם שיש בעיה גנטית לילדה.
אילן שלגי:
בסופו של דבר, כל הסיפור היה שהילדה נכנסה בגיל צעיר לכיתה א' והיא הייתה מבוהלת עד מוות ממורתה, שהיתה מורה שמכה תלמידים.
אילן שלגי:
זה מזכיר לי ומחזיר אותי למקום בו אני למדתי ובו אני חייתי – זאת לא פעם ראשונה שאני אומר זאת בוועדה, ואתה כנראה תשמע את זה לא פעם אחת – כי לא יכול להיות שגם במדינת ישראל, אוכלוסיות שלמות הגיעו לכאן ולא הצליחו, ומאותו ישוב בחוץ-לארץ הגיעו לארצות אחרות, והם כן הצליחו.
אילן שלגי:
מדובר בשנות ה-2000 – והעדה האתיופית לא הגיעה מניו-יורק – כמונו התימנים, העבירו אותנו מהחמור למטוס.
אילן שלגי:
זו עובדה.
אילן שלגי:
אבל לאחר 50 שנה, כשיודעים מה הבעיות ויודעים שיש בעייתיות, אז עם כל הכבוד, אתם באמת עושים דברים נהדרים אבל חברים יקרים, העדה האתיופית לא נמצאת בראש סולם המצוינות, ולא כי הם בעייתיים בראש.
אילן שלגי:
כי מישהו לא עושה ומישהו לא פועל מספיק או לא עושה את מה שהוא צריך לעשות, על מנת להתמודד עם המציאות.
אילן שלגי:
זו לא הבעיה שאתה מתווכח אתו אם המקצוענות פסה מהרגע שבו הוא עזב או לא- ובכלל, אני גם לא מציע לך להיאבק, המאבק הוא של שניכם.
אילן שלגי:
פוליטיקה תעשו במקומות אחרים.
אילן שלגי:
לגופו של עניין, אני אומר לכם שזה מזעזע.
אילן שלגי:
פרקליטות מדינת ישראל – וצודקת מנכ"לית המשרד – נכון, מי שמייצג את המשרד זו פרקליטות המדינה, הם לא שולחים את היועץ המשפטי שלהם.
אילן שלגי:
היו"ר אילן שלגי:     כאן מדובר על פרקליטות מחוז המרכז.
אילן שלגי:
מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     זה עדיין המדינה.
אילן שלגי:
איתן כבל:     זה עדיין פרקליטות המדינה.
אילן שלגי:
קולט אביטל:     אבל הם סילפו את הדוח.
אילן שלגי:
היו"ר אילן שלגי:     הם סילפו את הדוח, ומסתבר שהם גם לא העבירו לגורם במשרד החינוך.
אילן שלגי:
איתן כבל:     ודאי.
אילן שלגי:
זאת אומרת שיש עוד היום אנשים שאצלם יש מחשבה כזאת והם פוטרים את עצמם מלהתמודד עם הבעיה – וזה לא רק לגבי האתיופים, זה עולה לגביהם עכשיו.
אילן שלגי:
אני מכיר את זה במשך 50 שנה אצל קבוצות – ואני רחוק מלדבר על עצמי במושגים של קיפוח.
אילן שלגי:
אבל, אני תמיד שואל את עצמי וזה מחזיר אותי ב"פלאשבק" 30-40 שנה אחורה, שמעניין- במקום שבו למדתי הגיעו המורים באיכויות הנמוכות ביותר, מעניין מאד שבמקומות שבהם למדתי רמת החינוך תמיד הייתה נמוכה, מעניין מאד שהיחס אלינו היה יחס כמו אל פרות.
אילן שלגי:
אני אומר שאם התפיסה היום הייתה אז – אנשים היו נכנסים למאסר עולם עם עבודות פרך על מה שעשו לנו.
אילן שלגי:
עוברות 50 שנה, וכאילו דבר לא השתנה.
אילן שלגי:
יש אנשים שהמחשבה שלהם מקובעת באופן גזעני – ואנחנו מדברים על מדינת ישראל.
אילן שלגי:
אנחנו מדברים על הפקת לקחים  – כאשר אנחנו לא חיים בפחונים ואנחנו לא גרים באוהלים ולא גרים בתוך מעברות.
אילן שלגי:
אני הייתי מציע לך – מכסות זה נשמע רע, נשמע רע מאד-מאד.
אילן שלגי:
מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     נכון.
אילן שלגי:
איתן כבל:     אף אחד מאתנו לא שר החינוך ומנכ"ל משרדו.
אילן שלגי:
כשאני קורא בעיתון "מכסות", זה נשמע לי מאיזשהו מקום אחר.
אילן שלגי:
יחד עם זאת, אם מה שאת אומרת הוא נכון – ואני נותן לך את הקרדיט שהוא נכון – ואני אומר זאת גם לחברים מן העדה האתיופית – צריך להודות על האמת.
אילן שלגי:
היחס לעדה הוא יחס משפיל, לא משקיעים את מה שצריך להשקיע, הרמה נמוכה מאד.
אילן שלגי:
זו עובדה, ויש כאלה שרוצים להסתיר אותה.
אילן שלגי:
ביישוב ממנו אני בא תמיד אמרו הכל בסדר אצלנו.
אילן שלגי:
לא הכל בסדר, אבל בואו נתמודד עם זה כפי שצריך ולא ניתן שבתי ספר, יהיו בהם רק אתיופים, כמו שביישוב שלי אני רוצה שתהיה אינטגרציה – שיהיו חזקים, חזקים פחות וגם חלשים, כי בסופו של עניין אני מאמין שהחזקים אמורים למשוך גם את החלשים כלפי מעלה.
אילן שלגי:
לכן אני אומר – צריך קודם כל ממש להוקיע.
אילן שלגי:
זה פשוט מבזה.
אילן שלגי:
אישית, היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטת המדינה צריכים לקרוא למי שהכין את כתב ההגנה הזה ולהעמידו לדין משמעתי, ואני אומר לכם ואינני רוצה להגזים – אם הפרטים אכן נכונים ואכן הוגש כתב הגנה כזה, איננו ראוי – פרקליטה או פרקליט כזה – להמשיך ולהיות חלק מהשירות הציבורי.
אילן שלגי:
מי שיש לו דעות כאלה, שישמור אותן לעצמו במקום אחר, לא בתוך המערכת הציבורית.
אילן שלגי:
שנית, הייתי מאד מציע – בנושא המכסות - - -  מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     נקרא לזה הטרוגניות.
אילן שלגי:
אתה צודק, החיים והמוות ביד הלשון, זה נכון.
אילן שלגי:
איתן כבל:     אני מציע שיתקיים כאן דיון כן, אמיתי ורציני – לא אמוציונלי, כפי שאת הצגת אותו- זה לא אישי, אין כאן שום דבר אישי.
אילן שלגי:
האישי הוא אם את לא תעשי את מה שאת צריכה לעשות ולא תיאבקי עליו אם את חושבת שאת צודקת – ויכול להיות שאנחנו הטועים, אבל את צריכה להעמיד את הדברים כפי שצריך.
אילן שלגי:
אני מבקש ממך, אדוני היושב ראש, שאנחנו נצא בקריאה כוועדה ליועץ המשפטי לממשלה ולפרקליטת המדינה – בעניין של מי שכתב את כתב ההגנה הזה וסילף את הדברים – לדעתי, אין לו מקום בתוך המערכת הציבורית במדינת ישראל.
אילן שלגי:
היו"ר אילן שלגי:     אני מציע שאת הפסקה הזאת בדבריך אנחנו לא נכניס להחלטה, אבל ייצא מכתב.
אילן שלגי:
קולט אביטל:     נראה.
אילן שלגי:
אמנון אריה:     אמנון אריה, מנהל אגף החינוך בעיריית חדרה – שנים רבות במערכת החינוך כמורה, מנהל, והיום במערכת העירונית.
אילן שלגי:
אנחנו שותפים - אני יליד חדרה, להורים יוצאי תימן – ומכיר את המערכת, וחי בחדרה עד היום.
אילן שלגי:
נקודה נוספת אולי לזכותי – אני הראשון שקלטתי את ילדי אתיופיה שהגיעו לחדרה, את הילדה הראשונה זהבה, בשנת 1985.