GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק מאיר:
אתה מדבר על אחדות העם היהודי, ולמעשה אתה מגיע למסקנה שזוהי אחדות אם אתה עוסק בתחום המטהפיזיקה.
יצחק מאיר:
אבל בתחום הפיזיקה יש כאן ניגוד אינטרסים מאוד חמור.
יצחק מאיר:
לכן לא יעלה על הדעת, להנחתנו, שמוסד כזה שהוא הכרחי מבחינת ההאזנה ליהודי הגולה, יהיה מוסד שיקום על בסיס של בחירות, או על בסיס של ארגונים יהודיים, שעם כל הכבוד להם – מי כמונו יודעים; אנחנו עוסקים בהם – אינם מייצגים את העם היהודי, אלא נתחים של אינטרסים מסויימים.
יצחק מאיר:
יש ארגונים יהודים שנחשבים אצלנו רבי-עוצמה.
יצחק מאיר:
על כן, אנחנו נוטים ללכת לכיוון, לפיו יש ליצור מוסד שבו נוכל להאזין ולהיוועץ, ושיהיה מבוסס על הכוח המוסרי-ערכי של האנשים השותפים בו.
יצחק מאיר:
זהו מוסד שצריכים לשבת בו גם פרויד – ובכוונה אני הולך לעולם שאיננו קיים עוד – ואולי גם ליאון בלום.
יצחק מאיר:
אבל זה איננו מוסד שבו צריכים לשבת רק העסקנים היהודיים.
יצחק מאיר:
לכן אנחנו סבורים שצריך להכניס תהליך, אותו אנחנו מכנים תהליך הקו-אופציה עם נשיא המדינה, בו אנחנו רואים את הסמכות המוסרית במדינת ישראל.
יצחק מאיר:
אגב, אין קשר לכנסת.
יצחק מאיר:
היינו רוצים שהנשיא יודיע לכנסת על הקמתו של המוסד הזה, שהכנסת תרשום לפניה את קיומו, ושיהיה גם מימון של המדינה, כיוון שזהו אינטרס ישראלי.
יצחק מאיר:
אבל שנשיא המדינה ימנה מכוח שיפוטו – תוך התייעצות או בלעדיה - קבוצה קטנה של אישים, שיעסקו בקו-אופציה.
יצחק מאיר:
יצרפו אליהם מכוח שיפוטם – כפי שמקובל ב-Académie Française - אנשים מכל שדרות הציבור, כפי שמנה מר גד יעקבי.
יצחק מאיר:
הכוח של המוסד הזה יהיה בסופו של דבר בסמכותו המוסרית גם כלפי הישראליים.
יצחק מאיר:
נקודת המוצא, לפיה מדינת ישראל מקבלת החלטות המשפיעות על העם היהודי, נכונה.
יצחק מאיר:
אבל היא לא מקבלת אותן מכוח השיתוף של העם היהודי בהחלטות האלה.
יצחק מאיר:
כלומר, אני יכול לתאר לעצמי שאם היינו מקימים מוסד כזה, והיינו צריכים להחליט על הקמת מדינת ישראל, הם לא היו מחליטים בעד.
יצחק מאיר:
זאת בשל האינטרסים.
יצחק מאיר:
אגב, זה גם מה שקרה בהיטסוריה.
יצחק מאיר:
מלחמת ששת הימים – ויושב כאן השר שרנסקי – השפיעה על העם היהודי שינוי קטקליסטי, והיא לא נתקבלה מתוך יוזמה להשפיע.
יצחק מאיר:
החשיבות הגולדה של הצעתו של הנשיא היא בכך שהוא נתן גושפנקה ממלכתית לתחילתו של תהליך, שצריך להיגמר עם הקמת מוסד – עם כל הזהירויות המתחייבות.
יצחק מאיר:
לא הייתי הופך אותו למוסד שבו אנחנו ניכנס למינוחים הישראלים לגבי פרובלמטיקה.
יצחק מאיר:
פרופ' אבינרי צודק - עצם הביוטי "העם היהודי" הוא פרובלמטי וטעון.
יצחק מאיר:
לכל אחד יש תפיסה משלו.
יצחק מאיר:
הייתי נותן מקום חשוב מאוד לגולה לקבוע את מעמדה.
יצחק מאיר:
אני מברך על היוזמה, ובטוח שהנשיא ימצא במועצה הציונית, על כל חבריה, תמיכה רבה מאוד ועזרה.
יצחק מאיר:
נשמח מאוד לקחת חלק בכך.
קולט אביטל:
אבינועם בר-יוסף, בבקשה.
אבינועם בר יוסף:
ראשית, אני מוכרח להצטרף למברכים.
אבינועם בר יוסף:
אנחנו אכן נמצאים בדור של מנהיגים שמרגישים קודם כל יהודים.
אבינועם בר יוסף:
זהו דבר חשוב מאוד.
אבינועם בר יוסף:
עם זאת, אני הדובר ה-15, ולא היו שני דוברים שאמרו את אותו הדבר.
אבינועם בר יוסף:
כלומר, גיבוש קונסנזוס מכל הדברים שנאמרו כאן יהיה משימה מורכבת מאוד.
אבינועם בר יוסף:
לפיכך, אתחיל באנקדוטה קצרה: נולדתי ברומניה, ועליתי לארץ לפני 46 שנה.
אבינועם בר יוסף:
לפני 14 שנה בדיוק הוזמנתי על ידי נשיא רומניה, שרצה להזמין גוף כזה.
אבינועם בר יוסף:
הוא הזמין מיד לאחר המהפכה 30 רומנים, שכיבכול הצליחו בעולם, ואני באתי כנציג ישראל.
אבינועם בר יוסף:
28 מתוכם היו יהודים, ואני חושב שגם בדגמים של פרופ' דלה-פרגולה יש הרבה מאוד יהודים פעילים.
אבינועם בר יוסף:
אחד מהם יושב על ידי, בגוף האיטלקי.
אבינועם בר יוסף:
לפיכך, זוהי דוגמה אחת למורכבות של הנושא הזה.
אבינועם בר יוסף:
למעשה, הם רצו להקים איפא"ק רומני.
אבינועם בר יוסף:
איפא"ק הוא לא גוף יהודי, אדוני הנשיא; זהו גוף אמריקני-ישראלי.
נתן שרנסקי:
היום תיזהר מזה.
אבינועם בר יוסף:
באופן רשמי, אם תגיד להם שזהו גוף יהודי, הם יגידו לך שלא.
אבינועם בר יוסף:
זה נכון היסטורית.
אבינועם בר יוסף:
כולם משוכנעים שכבר יש מועצה של העם היהודי, כי יש את הפרוטוקולים של זקני ציון – אפשר להתווכח איתם?
אבינועם בר יוסף:
לפיכך, הבאתי כמה דוגמאות קטנות.
אבינועם בר יוסף:
יש שני דברים שצריך להבחין ביניהם: (א) שיקול העם היהודי במערכת קבלת ההחלטות בישראל.
אבינועם בר יוסף:
זהו דבר חיוני ביותר, שאיננו קיים.
אבינועם בר יוסף:
בהמלצת הדו"ח השנתי של המכון שלנו זוהי אכן המלצה מרכזית – לשקול את שיקול העם היהודי בקבלת החלטות בישראל.
אבינועם בר יוסף:
בנושא הזה צריך לפעול לאלתר.
אבינועם בר יוסף:
בנוסף, אני מעריך מאוד את המחוייבות של הנשיא, ואני חושב שמערכת התייעצות סטטוטורית הינה חיונית.
אבינועם בר יוסף:
אבל זהו נושא שמצריך הרבה מאוד עבודת הכנה - גם מתוך התחשבות בדבריו של פרופ' אבינרי, וגם לאור הדברים שהרחיב פרופ' דה לה פרגולה, וכן משום שלמעשה כל אחד מהאנשים היושבים כאן רואים את הדברים באור שונה, וגם משום שבחו"ל כולם בוודאי רואים זאת באופן שונה מעט.
אבינועם בר יוסף:
כמכון, החלטנו לפעול באופן מקצועי ועצמאי, ואנחנו נעשה עבודה מקצועית.
אבינועם בר יוסף:
אנחנו מקווים שנצליח לסיים אותה תוך שלושה חודשים, ולהניחה על השולחן - - - כפי שציינה היושבת ראש קולט אביטל, השוני המהותי בין יחסי ישראל-תפוצות לבין ישראל והתפוצה הישראלית.
אבינועם בר יוסף:
זהו נושא חשוב מאוד היום.
אבינועם בר יוסף:
לצערנו, יש תפוצה ישראלית שאולי אפשר להשוותה לתפוצה האיטלקית, אבל העם היהודי וישראל הוא סיפור אחר לגמרי.
אבינועם בר יוסף:
אם כן, אני מבקש להודיע כי אנחנו נעשה עבודה כזאת.
אבינועם בר יוסף:
אנחנו נפנה לכל הגופים – וגם לדוברים כאן.
אבינועם בר יוסף:
אני מודה לכם מאוד.
קולט אביטל:
עוזי דיין, בבקשה.
30709:
כבוד הנשיא, רבותיי.
30709:
כיוון שעמדת המועצה הציונית הוצגה על ידי גד יעקבי ואחר כך על ידי יצחק מאיר, אסתפק בארבע נקודות: ראשית, החזון צריך להיות מונע, לטעמי, מהנקודות הבאות: גישה, לפיה היהדות היא מעבר לדת וללאום – היא ציויליזציה; תרבות על.
30709:
שנית, יש לנו חובה כמדינת ישראל לדאוג לשימור ולחיזוק העם היהודי באשר הוא, כדבר מוביל.
30709:
לא סתם הצבנו זאת כפיסקה ראשונה במניפסט הציוני שכתבנו, שלא עומד מאחוריו אחד הארגונים שהזכרנו.
30709:
אבל החובה הזאת לא מתקיימת, והיא צריכה להתקיים בקדימות לשאלות ציוניות חשובות מאוד, כגון עליה, כמו הקצאת משאבים וכן הלאה.
30709:
נקודה שלישית: הכרה בכך שהזהות התרבותית הלאומית שלנו לא מגובשת כפי הצורך.
30709:
הזהות התרבותית הישראלית, ה-cultural identity, לא נגזרת אינטרגלית מהיותנו חלק מהעם היהודי.
30709:
אפשר לראות זאת בצורה בולטת בכך שיותר מ-600 אלף הישראלים שחיים בחו"ל כמעט בשום מקום אינם חלק מהקהילה היהודית.
30709:
זה לא דבר מקרי.
30709:
נכון הוא שחלק לא קטן קשור לשפה, אבל זה לא - - -
משה קצב:
הם יהיו.
30709:
הישראלים יהיו חלק?
משה קצב:
בוודאי.
30709:
הם לא יהיו חלק מהקהילה היהודית - - - אם לא נפעל בענין.
30709:
אגב, מי שמעוניין – מתחילים מקומות, שאנחנו צריכים לעודד, כמו ניו יורק, בה מתחילים לקום גופים של קשרים ישראליים-יהודיים.
30709:
זוהי תופעה שאנחנו צריכים לעודד.
30709:
כפי שכבר אמרתי, מדינת ישראל צריכה לעודד מדיניות שונה לגבי הקהילות הישראליות בחו"ל – להכיר בייחודן ולפעול לכך שהם יהיו חלק מהקהילה היהודית, ואנחנו לא עושים זאת.
30709:
מתוך שלושת הדברים האלה, ההצעה שמועלית כאן היום היא ממש פיתרון – גם לאופן שבו אנחנו משמרים ומחזקים את העם היהודי, וגם לאופן שבו אנחנו מקדמים את היהדות בכלל כתרבות על וכציויליזציה.
יחזקאל דרור:
זה כבר בטיפול - - -
30709:
אחד הטיפולים הפתרוניים לגבי האופן שבו אנחנו באים לשיח הזה, שאיננו קיים בצורה מספקת, הוא הראיה לפיה אנחנו באים גם להיבנות ממנו לגבי זהותנו התרבותית לאומית.
30709:
אנחנו לא באים אליו כפטרונים.
30709:
אנחנו לא באים אליו כישראל והתפוצות – אני כבר אומר שאני מאוד נגד השם הזה.
30709:
זאת משום שאני מציע שכל השיח הזה יעמוד כולו על הקשר שבין ישראל לבין הקהילות היהודיות באשר הן.
30709:
אני נוקט במתכוון במינוח הזה.
30709:
יש לנו מה ללמוד על הקהילות היהודיות יותר מכפי שאנחנו חושבים, ואל לנו לתפוס את הקהילות היהודיות כיהודים שחסר להם משהו.
30709:
אגב, בהרבה מקומות מסתכלים גם עלינו כעל לא מספיק יהודים – כשזה מגיע לקשר בין הקהילה הישראלית לקהילה היהודית.
30709:
הנקודה הבאה: חשוב מאוד שהייצוג יהיה ברובו של מי שלא בממסד היהודי, שלא מייצג היום את העם היהודי.
30709:
לא רק שהוא לא מייצג, אלא האנשים שהיינו רוצים שיהיו שם – הרבה יותר חזקים.
30709:
אלו הם אנשים שלא יבואו לארגונים הללו אם הם קיימים.
30709:
אם נבנה את זה נכון, הם יבואו למקום הזה; אם זה יהיה מקום של שיח – אפילו לא פורמלי, אבל יגידו שהוא שווה, כשזה מושג דרך האנשים המייצגים אותו.
30709:
אני מציע שהייצוג של נשים יהיה שווה כבר מהשלב ההתחלתי.
30709:
שנית, אני מציע שנוריד גם בצורה דראסטית את הגיל הממוצע של מי שיושב כאן.
30709:
לכן אני גם תומך מאוד במתן שם, שלא יהיה שם נואל כבר מההתחלה.
30709:
לגבי השם: אפשר לכנות את הגוף "מועצת העם", "אסיפת העם", ובעדיפות נמוכה יותר, לדעתי, "הבית היהודי".
30709:
באיזשהו שלב חשבתי שכדאי לכנותו "בית אברהם", אבל החלטתי שהקונוטציות הן בעייתיות.
30709:
אני לא רוצה שזה יהיה שם שמגדיר מייד מי לא מגיע אליו – כמו בית כנסת שלא מתפללים בו.
30709:
לפיכך, אנחנו ממליצים על השם "מועצת העם", או "אסיפת העם".
30709:
ככל שהשם יהיה רחב יותר, כך ייטב.
30709:
נקודה אחרונה – הזכירו כאן את השם "הבית השני".
30709:
לא ארחיב, אבל אני חושב על הדופליקציה – מה שיש לנו היום עוד יהיה לנו בשניים או שלושה בתים.
30709:
אני מצטרף לדברים שנאמרו כאן:
30709:
אנחנו נמצאים היום במצב שבו זה לא הולך לשום כיוון.
30709:
נכון הוא שאם זה ייקח שלושה חודשים נוספים, לא יקרה אסון בראיה היסטורית.
30709:
לעומת זאת, אני ממליץ מאוד שנצא מכאן – או מיד לאחר מכן - עם ועדה מכוננת ומקימה, ולדאוג שהדבר הזה אכן יקרה.
30709:
תודה.
קולט אביטל:
ערן לרמן, בבקשה.
ערן לרמן:
כבוד הנשיא, כבוד השר, חברי הכנסת, חברי הפורום.
ערן לרמן:
אני מצטרף למברכים על היוזמה מעצם העובדה שהיא מגלמת הכרה בצורך החיוני בדיאלוג, בשיח ובהקשבה בחברה הישראלית.
ערן לרמן:
לכן, אם היוזמה הזאת באה לתקן בין היתר מציאות חיים ישראלית של היעדר מודעות, אנחנו לא רק חייבים לברך עליה, אלא חייבים לצאת מכאן עם כלי עבודה – עם מסגרת דיון שתהיה לה היכולת להתמיד ולפעול בגיזרה הקריטית הזאת.
ערן לרמן:
זאת משום שאכן באו לשולחן המדינה והחברה בישראל נושאים בעלי משמעות עמוקה לעם היהודי, ונדונו ללא השתתפותו הפעילה.
ערן לרמן:
עם זאת, ברצוני להעיר שתי הערות: נאמרו כאן כמה וכמה דברים לגבי יהדות ארצות הברית.
ערן לרמן:
עם כל הזהירות הראויה – ואני מבין את החשש מפני מיוריזציה – מציאות חייו של העם היהודי במאה ה-21 אל מעבר לאופק הנראה לעין היא מציאות שבה יש שני מרכזים בעלי עוצמה וחיוניות, שיחסי הגומלין שלהם יעצבו את עתיד העם היהודי; החברה בישראל, העם היהודי היושב בישראל, ויהדות ארצות הברית, שלכשעצמם מהווים יותר מ-80% של העם היהודי כולו.
ערן לרמן:
כפי הנראה, הנתון הדמוגרפי הזה רק יעמיק ויתעצם במרוצת השנים.
ערן לרמן:
אולי ניתן לצרף לכך קהילות נוספות, שמצבן הקיומי דומה לזה של יהדות ארצות הברית; היינו: הן חיות בתוך חברה שמקדשת ומקדמת עקרונות פלורליזם דומים לאלו של ארצות הברית.
ערן לרמן:
אבל אין אף קהילה, שחשיבותה הדמוגרפית והפוליטית-אסטרטגית למדינת ישראל הנה שוות ערך.
ערן לרמן:
לפיכך, כל דיון כזה חייב להציב את שאלת יחסי הגומלין האלה במרכזו, משום שזהו המפתח לעתיד העם.
ערן לרמן:
זה מוביל אותי להתבוננת, שתומכת בדברים שנאמרו כאן כאזהרה מפני מודל פרלמנטרי או ייצוגי במובנו הקלאסי של המנוח.
ערן לרמן:
הוויית החיים היהודיים האמריקנים היא חוויה וולנטרית מובהקת.
ערן לרמן:
משך קרוב ל-100 שנה – בוודאי מאז מלחמת העולם הראשונה והלאה – נעשו ניסיונות חוזרים ונשנים לכונן מוסדות ייצוגיים בעלי תוקף פורמלי של יהדות ארצות הברית.
ערן לרמן:
מציאות החיים האמריקנית סותרת את האקספרמנט הזה שוב ושוב.
ערן לרמן:
אני מציע שאם בכוונתנו להצליח בכינון של פורום שמשרת את המטרות שהותוו כאן, לא נסתכן במה שנקרא - תפסת מרובה לא תפסת.
ערן לרמן:
מפני ששבר, שיבוא שוב על אותו רקע של ניסיונות כושלים ליצור מסגרת מייצגת לקהילה שמציאות חייה לא מאפשרת זאת, יזיק יותר מאשר יועיל.
ערן לרמן:
הרבה יותר חשוב שיהיה פורמט - והוועדה המכוננת צריכה להידרש לכך - שיאפשר אם באינטראקציה, במשיכה של כוחות קיימים או באמצעות משיכה של כוחות חדשים.
ערן לרמן:
אבל נדמה לי שניסיון ליצור גוף מכונן בעל אופי מייצג עלול לעלות על שרטון בשלב מוקדם של התהליך, וחבל.
קולט אביטל:
גב' לורה קם מייצגת את הליגה נגד השמצה.
לורה קם-יששכרוף:
(נושאת דברים באנגלית; להלן תרגומם בתרגום חופשי לעברית) אדוני הנשיא, השר שרנסקי, חברת הכנסת אביטל, בוקר טוב.
לורה קם-יששכרוף:
אייב פוקסמן שוהה באירופה בימים אלה בדרכו לישראל – הוא יגיע לכאן בשבוע הבא.
לורה קם-יששכרוף:
אך מתוך הכרה בחשיבותו של הכינוס המסויים הזה, הוא ביקש כי נקרא הצהרה בשמו.
לורה קם-יששכרוף:
אני מתנצלת על כך שאולי אחזור על כמה מן הדברים שנאמרו כאן לפניי, אך לכל הפחות הם ייאמרו בשפה אחרת: בזמנים בהם האתגרים הניצבים בפני יהדות העולם – זהות, חינוך, אנטישמיות, עליה – גדולים מאי פעם, ראויה לשבח המחשבה המוקדשת לאיתורן של תבניות חדשות לחיזוק יחסי התפוצות וישראל.
לורה קם-יששכרוף:
יחסים אלו התפתחו במהלך השנים בהתאם לנסיבות המשתנות ולהתפתחותם של מוסדות שלטוניים-למחצה, דוגמת הארגון הציוני העולמי, הסוכנות היהודית, הפורום וגופים אחרים.
לורה קם-יששכרוף:
בעולם רב תהפוכות, בעולם יהודי רב תהפוכות, יהיה זה צעד נמהר מצד מנהיגים יהודים בארץ ובתפוצות שלא להעלות על דעתם מציאות שבה ארגונים חדשים ישרתו את העם היהודי במאה ה-21.
לורה קם-יששכרוף:
רעיון הבית השני מניח את התשתית לחשיבה יצירתית מסוג זה, אך הוא נושא בחובו בנוסף מטען רב משמעות, המחייב שיקול דעת רציני ומעמיק.
לורה קם-יששכרוף:
השם לבדו – "הבית השני", שנבחר מתוך כוונה ליצור אווירה רשמית סביב הגוף מייעץ – דורש חשיבה נוספת.
לורה קם-יששכרוף:
שם זה הוא מותיר את הרושם, לפיו גוף זה יהפוך לגוף רשמי של המערכת השלטונית במדינת ישראל, על כל ההשלכות הנובעות מכך, וזאת במקום לתפקד כגוף המטפל במערכת היחסים שבין הישראלים לבין יהודי התפוצות.
לורה קם-יששכרוף:
באופן דומה, בהתייחס להרכב הישראלי הנוגע לגוף המוצע, הנותן ביטוי לעובדה כי מדובר יהיה בגוף מייעץ ולא בגוף חוקתי, מוצע לשקול נציגות מעורבת של נציגים מישראל, חברי כנסת אחדים, אך גם מנהיגי אחרים בחברה – אינטלקטואלים, אישי דת ואנשי עסקים.
לורה קם-יששכרוף:
הרכב כזה יבטא באופן הולם יותר את העובדה שהמאמץ הזה מכוון להעצמת היחסים ולדיון בבעיות בכל הרבדים שבין יהודי התפוצות לבין ישראל.
לורה קם-יששכרוף:
הרכב כזה יבהיר כי אין מדובר בפעולה משותפת לתפוצות ולממשלת ישראל בלבד.
לורה קם-יששכרוף:
לאור כל זאת, אנו מבקשים לעודד את התהליך.
לורה קם-יששכרוף:
תוך טיפוח האמונה, לפיה תפוצה חזקה תוסיף להביא תועלת לעם היהודי ולישראל, אופיים של יחסי מדינת ישראל עם אותה תפוצה, השקפת עולמם של היהודים בחו"ל ביחס למדינת ישראל שנים רבות לאחר השואה וכיצד נוכל כולנו לעבוד יחד – כל אלו הם אתגרים והזדמנויות עצומות.
לורה קם-יששכרוף:
הבה נמשיך לבחון את הרעיונות האמורים באופן רציני ומזורז, והבה נעשה זאת כראוי.
לורה קם-יששכרוף:
תודה רבה.
קולט אביטל:
ראובן מרחב, בבקשה.
ראובן מרחב:
היה מי שהזהיר אותנו מפני המוקשים המובנים בענין של הקמת הבית הלאומי במדינת ישראל.
ראובן מרחב:
זה היה מי שניסח את הצהרת בלפור.
ראובן מרחב:
הוא אמר לנו שבתנאי שיהיו - - - – ושלמה אבינרי יתקן אותי אם אני טועה – זכויות ליהודים במקום מושבם.
ראובן מרחב:
עברנו מאז שנים קשות מאוד, אבל העוקץ של הסוברניות הוקהה היום במידה רבה.
ראובן מרחב:
כמובן, זאת איננה דוגמה זהה, אבל מה יגיד האיחוד האירופי לארגון כלל-הונגרי כאשר הונגריה, צ'כסלובקיה ורומניה יהיו חברות באיחוד; איך זה יעלה בקנה אחד עם הזכויות של המיעוטים למיניהם – הכוח הגובר של בית הדין של האיחוד.
ראובן מרחב:
הדברים האלה השתנו לחלוטין מאז התפיסה הסוברנית האבסולוטית.
ראובן מרחב:
אני חושב שבמובן הזה יש לנו פחות מה לדאוג.
ראובן מרחב:
עם זאת, אני מבקש להזהיר אותנו מפני שני מוקשים עיקריים, שבוודאי נשארו בדרך: מוקש הייצוג – וכבר דובר בו בהרחבה.
ראובן מרחב:
אנחנו לא נגיע בענין הזה לשום דבר מפני שכפי שאמר ערן בצדק רב, כל הניסיונות להקים מוסדות מייצגים בקיבוץ השני הגדול ביותר - בארצות הברית - נכשלו, ולא יהיה לנו מנוס מאשר להגיע לבחירה איכותית של האנשים אתם אנחנו רוצים להיוועץ כדי לקדם את המחשבות הנכונות מאוד שעלו כאן.
ראובן מרחב:
המוקש השני הוא כמובן המוקש הערבי-המוסלמי.
ראובן מרחב:
אנחנו לא מדינת כל אזרחיה; אנחנו מדינה יהודית, עם מיעוט המונה כ-20%, כאשר רוב המיעוט הזה הוא מוסלמי.
ראובן מרחב:
לא היינו רוצים לבנות איזושהי סטרוקטורה, כשהמיעוט המוסלמי במדינת ישראל ירצה להצטרף מחר לליגה המוסלמית או לליגה הערבית כגוף נספח.
ראובן מרחב:
בעניינים האלה מוטב להיזהר, זאת משום שגם אם הם יבואו עם דבר כזה אני לא בטוח מה יגידו רשויות המשפט בישראל.
ראובן מרחב:
לכן, כמו שאומרים בירושלים כששואלים אותך באיזה כביש לנסוע, אומרים קודם – בכביש הזה אל תיכנס, בכביש הזה אל תיכנס.
ראובן מרחב:
אחר כך סע ימינה.
ראובן מרחב:
הנושא האחרון שאני מבקש להתייחס אליו הוא נושא המימסד היהודי.
ראובן מרחב:
פחות מחצי פרומיל בעם היהודי הוא אלמנט פעיל.
ראובן מרחב:
כשרואים את כל הבורדים ואת כל חבר הנאמנים – בסך הכל אנחנו נתקלים בקבוצה לא גדולה של אנשים עם רצון טוב, מתנדבים במהותם, אבל מדובר כל הזמן באותם אנשים שנמצאים כאן בקוניונקטורה - - - פעם הם בסוכנות, פעם בקרן היסוד, וכן הלאה.
ראובן מרחב:
אם לא נרחיב את הגופים הללו, אם לא נצעיר אותם ואת המאגר, שיש לו היום כבר - - - טוב מאוד – בוגרי תגלית, והמפעל הגדול הזה כבר צויין לשבח, שכבר הביא לכאן יותר מאחוז של העם היהודי - ולא נרד בשכבת הגיל ולא ניקח מתוכם אנשי איכות, אנחנו נמצא את עצמנו מסתובבים בעיגולים סביב אותם אנשים ואותן בעיות, כאשר הדיונים האלה נגמרים כמעט תמיד בסימני שאלה גדולים ובשאלת מועד קיומו של המפגש הבא.
ראובן מרחב:
ומילה אחרונה: כיוון שתרמו כאן ראשי תיבות, אני מבקש לתרום לקולט אביטל את "קירוב האומה".
קולט אביטל:
נחמן שי, בבקשה.
12961:
אדוני הנשיא, הארגון שיש לי הכבוד לייצגו הוא איחוד הקהילות היהודיות, המורכב מ-155 פדרציות, ומכ-400 קהילות.
12961:
הוא שונה מארגונים אחרים בכך שהוא מהווה ארגון התשתית של יהדות ארצות הברית.
12961:
בנושא הבית השני – או כל שם אחר שיינתן לו - התקיימו דיונים, ולפני כמה שבועות התקיימה פגישה בבית הנשיא עם שניים ממנהיגינו, ואני חושב שהדברים נאמרו שם.
12961:
אוכל רק לתמצת כך: הרגישות היא כפולה: אחת כלפי ארצות הברית – איך וכיצד תתקבל מעורבות כזאת ופעילות כזאת בישראל, והאם היא אכן תואמת את אזרחותם ואת נאמנותם - הראשונה - לארצות הברית.
12961:
התחום השני הוא הזהירות הרבה שנוהגים בה כדי שלא להיראות כמי שמתערבים בענייניה הפנימיים של ישראל בכל צורה שהיא.
12961:
זהו גם נושא שמדריך אותם בפעילותם.
12961:
יחד עם זאת - ובחנתי את העמדה הזאת גם לפני הדיון – ארגון ה-UJC בהחלט יהיה שותף לפעילות כזאת אם היא תלבש צורה מוסכמת ומקובלת הן על המדינה והן על הנציגים הפועלים בשמה, ושתהיה איזושהי מסגרת חדשה.
12961:
נכון הוא שהיום ה-UJC עובד בעיקר באמצעות הסוכנות והג'וינט, אבל הוא בהחלט פתוח גם לרעיונות חדשים, במידה והם עומדים באותן אמות מידה שהזכרתי.
12961:
לסיכום: הנכונות והרצון ללכת לקראת הרעיון הזה ולהשתתף בו קיימים – אם הוא ילבש עור וגידים.
12961:
תודה.
קולט אביטל:
אבי גרנות, בבקשה.
אבי גרנות:
כבוד הנשיא, כבוד יושבת ראש הוועדה, אדוני השר.
אבי גרנות:
אם יש דבר משותף לכל הקהילות והארגונים היהודים בעולם – זוהי דאגת ההישרדות.
אבי גרנות:
כלומר, יש בהחלט אלמנט אחד שהוא אמיתי וכן, ואם הדאגה הזאת לא היתה קיימת ב-100 השנים האחרונות, היא בוודאי נכונה ל-100 השנים הקרובות.
אבי גרנות:
השאלה שמציב נשיא המדינה היא איך אנחנו מתמודדים עם אותה דאגה, ואיך אנחנו יוצרים את אותו שיתוף פעולה.
אבי גרנות:
כולנו מכירים היטב את המונח "כל ישראל ערבים זה לזה", אבל אנחנו לא תמיד מדברים זה עם זה.
אבי גרנות:
הרעיון שעומד ביסודו של הבית השני, או כל שם אחר שייבחר, הוא לא ליצור עוד ארגון ועוד איזושהי שלוחה, אלא להקים פורום – או במילה אחרת:
אבי גרנות:
הזדמנות – לדיאלוג אמיתי וכן בין כל יהודי העולם; אלו שנמצאים בישראל, אלו שנמצאים בארצות הברית ואלו שנמצאים בכל רחבי התפוצות.
אבי גרנות:
זוהי הזדמנות להעלות במשותף את אותן הבעיות והנושאים הנוגעים לעם היהודי.
אבי גרנות:
בשנותיי הרבות בארצות הברית, השתתפתי בהרבה מאוד ניסיונות של דיאלוגים, כפי שיודעת יושבת ראש הוועדה.
אבי גרנות:
לצערי הרב, אותם דיאלוגים בין ישראלים לבין יהודי ארצות הברית הפכו מהר מאוד למונולוגים מקבילים ומאוד פטרוניים, כפי שאמר השר שרנסקי.
אבי גרנות:
אין שום פורום ושום הזדמנות שבה יכולים לשבת יחדיו יהודי התפוצות, מנהיגים, אינטלקטואלים, פרופסורים, אנשי משק ואנשי כלכלה, שיכולים לבוא יחדיו ולדון באותם נושאים שמטרידים כל אחד ואחד מהם - כל קהילה כקהילה, וכל אינדבידואל יהודי כאינדבידואל יהודי.
אבי גרנות:
אני אינני חושש מהמוקשים או מהמכשלות, וגם לא מאותם הניסיונות שצלחו או לא צלחו ברחבי ארצות הברית.
אבי גרנות:
כולנו יודעים שאם ניקח את ארצות הברית כדוגמה, היא לא דוגמה מוצלחת.
אבי גרנות:
"תגלית" היא סיפור הצלחה פנומנלי, שנולד כתוצאה מהעובדה שהרוב העצום של למעלה מ-80% מיהודי ארצות הברית מעולם לא ביקרו במדינת ישראל זה 56 שנות קיומה.
אבי גרנות:
כך שלאותם המאמצים שנעשים היום, החורגים מהסטטוס קוו ומהמסגרת הקיימת, יש סיכוי.
30709:
למעלה מ-30% אחוז שמגיעים במסגרת "תגלית" הם ישראליים.
אבי גרנות:
זה גם משמעותי וגם חשוב.
אבי גרנות:
שוב, במקרה הזה אני כולל בהחלט את אותו אלמנט ישראלי, שכבר קיים בארצות הברית.
אבי גרנות:
הוא קיים יותר בארצות הברית בהשוואה לקהילות קבוצתיות אחרת, כמו דרום אמריקה, אבל הוא בהחלט נדבך חשוב ומרכזי מאוד בדיון.
אבי גרנות:
אין ספק שאותה הזדמנות לשיח ולדיאלוג למעשה כבר החלה.
אבי גרנות:
זאת משום שהדיונים האלה, כמו הדיון שאנחנו מקיימים כאן, כבר מתחילים בתפוצות.
אבי גרנות:
היוזמה הזאת של נשיא המדינה כבר הופצה לאישים בולטים ביהדות העולם.
אבי גרנות:
הקונגרס היהודי האירופי כבר דן בכך, וגורמים בארצות הברית דנים בכך.
אבי גרנות:
אנחנו מפיצים את זה בכל רחבי העולם בכדי לקיים דיונים מקבילים גם שם.
אבי גרנות:
הרכבת למעשה כבר יצאה מהתחנה.
אבי גרנות:
השלב הבא הוא אכן ליצור את אותו פורום מייעץ, מכוון - ועדה מכינה, שתהיה מורכבת הן מיהודי התפוצות, גורמים מרכזיים בתפוצות, והן מישראל.
אבי גרנות:
זאת כדי שגם בחירת השם, גם הפורמט, גם הייצוג וגם אותן השאלות ואותן המכשלות שהועלו כאן - יעלו במשותף.
אבי גרנות:
כי אם אנחנו בונים בסיס שהוא בסיס משותף לנו וליהדות התפוצות, זה יהיה בדיוק המתכון אליו חותר נשיא המדינה.
קולט אביטל:
אחרון אחרון חביב לפני שאנחנו מסכמים - בובי בראון, בתפקידו החדש כנציג הקונגרס היהודי העולמי.
רוני בר-און:
ראשית, אני מבקש להודות לכל הפורום שביקש מאיתנו לבוא ולקיים דיון.
רוני בר-און:
אני לא מתכוון לחזור על כל מיני דברים חכמים ששמעתי בשעתיים האחרונות.
רוני בר-און:
רציתי לשים דגש על שתי נקודות: הנקודה הראשונה היא בכיוון של אבי – זהו בדיוק הכיוון של מספר האנשים שיהיו; לא של התפוצות ולא ארצות הברית.
רוני בר-און:
אני לא מדבר על מספר – רוב הקהילות הן לא צרפת, אלא קהילות שאין להן כבר יכולת לטפל בצרכים שלהן.
רוני בר-און:
ברגע שאנחנו מדברים על האפשרות, לפיה אנחנו בונים את המסגרת הזאת, אנחנו גם חייבים לדעת שהבעיות הללו – בעיות דת, חינוך, בעיות הנובעות מתחושת בדידות בקהילה וממספר האנשים החברים בקהילה - יעלו במסגרת הדיונים, ואנחנו צריכים להתחיל לחשוב על איזשהו פיתרון מראש.
רוני בר-און:
זאת כדי שלא נגיע למצב שבו זה יהיה מקום לדיאלוג, ולאחריו כולם מכירים את אותן הבעיות שאנחנו מכירים היום, בלא פיתרונות.
רוני בר-און:
שנית, אני לא מייצג כאן את הסוכנות, אבל בכל זאת אני חושב שכל דבר שאנחנו בונים אנחנו צריכים לבנות על יסודות חזקים, על הקיים.
רוני בר-און:
אני לא חושב שזה המקום לקרוא לארגון א' או ב' פאטתי, או לומר – מי הם.
רוני בר-און:
זוהי הדרך הקלה ביותר להרוס את כל הרעיון שאנחנו רוצים לעשות כאן.
רוני בר-און:
אני חושב שיש הרבה מאוד אנשים – וכולם מסכימים שהמספר הזה נמוך מדיי – שיכולים לדבר היום ולומר שהקשר שלהם ליהדות הוא דרך הסוכנות, דרך ה-UJC, ה-EJC או כל האותיות האחרות.
רוני בר-און:
אני חושב שהיום אנחנו צריכים לשמור ולבנות את הכלים שיש לנו.
רוני בר-און:
אנחנו צריכים לומר תודה לכל מי שכבר עבדו עד היום, ולבדוק איך אנחנו מתקדמים מעכשיו והלאה, ולא להתחיל להרוס את המעט שיש לנו היום.
קולט אביטל:
הייתי רוצה לנסות ולסכם בכמה מילים כמה נקודות משותפות לכולם.
קולט אביטל:
אך לפני שאעשה כן, תוך כדי כך שהקשבתי לעוזי דיין, נזכרתי בבדיחה שהיתה נדושה בימים שבהם היתה עליה גדולה לישראל: בלב ים נפגשות שתי אוניות – אחת עם עולים ואחת עם יורדים.
קולט אביטל:
על הסיפון עומדים אנשים, וכל אחד מסובב את האצבע על הרקה ושואל את השני - השתגעת?
קולט אביטל:
זה בערך מה שקורה לפעמים ביננו לבין יהודי התפוצות.
קולט אביטל:
יש היסטוריה ארוכה של חוסר קומוניקציה לפעמים, ושל היעדר זהות סדרי קדימויות.
קולט אביטל:
הייתי מוסיפה אולי נקודה אחת בלבד לדברים שאמר גד יעקבי: מתוך ארבעת הדברים שהשתנו, אותם מנית, מה שהציק לי הרבה מאוד - בוודאי בשנות השירות שלי בארצות הברית – הוא תופעת ההתרחקות מצד אחד, והיעדר השפה המשותפת.
קולט אביטל:
אני חושבת שחיוניותו של הקמת מוסד כמו זה שעליו אנחנו מדברים, הוא לגשר על הפערים, ולנסות לטפח את אותה השפה משותפת.
קולט אביטל:
שפה – תרתי משמע, בכל המובנים.
קולט אביטל:
הדברים המשותפים ששמענו כאן היום הם: (א) ישנה נחיצות וחיוניות להתוויית מסגרת אמיתית, חדשה ורלוונטית ליחסי ישראל-תפוצות; (ב) טוב שניתנת היום גושפנקה ממלכתית על ידי הנשיא לתחילתו של התהליך; (ג) מדובר בתהליכים ארוכי טווח.
קולט אביטל:
לא מדובר בהקמה של גוף נוסף, שיתחרה בגופים אחרים, אלא בניסיון ללכת באופן הדרגתי לתהליכים ארוכי טווח; (ד) הגוף הזה לא צריך להיות מעין גוף פרלמנטרי, אלא בעל תוקף מוסרי רחב יותר.
קולט אביטל:
לפיכך, מן הדין שהייצוג בו לא יהיה פוליטי בהכרח, אלא מייצג עד כמה שניתן את הכוחות האמיתיים, האינטלקטואליים והיצירתיים בעם היהודי.
קולט אביטל:
גוף שהוא גוף איכותי, ואם אפשר להוסיף לכך – התנצלות אישית מצידי על כך שהיום כשאני מסתכלת סביב השולחן הזה, אין כאן מספיק נשים.
קולט אביטל:
לכן, גם בגוף המכונן וגם ביתר הדיונים שנקיים נצטרך לעשות מאמץ כדי שיהיה כאן ייצוג נרחב יותר של נשים ושל אנשים צעירים.
קולט אביטל:
אני חושבת שגם זוהי אחת הנקודות.
משה קצב:
את צודקת בכך שאין מספיק נשים, אבל אני מקווה שיש מספיק גברים.
קולט אביטל:
זה בסדר – שמעת דעות שמוכיחות את זה.
קולט אביטל:
לתועלת המשך הדיונים, נפיק מהפרוטוקול של היום איזושהי חוברת קטנה שנעביר לכולם, להמשך התייחסות.
קולט אביטל:
הנקודה המשותפת לכולם היא שכולנו היינו רוצים לצאת מכאן עם מחשבה שיקום איזשהו גוף מכונן, ושנוכל לצאת לדרך.
קולט אביטל:
למען הגילוי הנאות, אני מבקשת לומר שלפני שהגעתי לכאן היום היו לי פקפוקים, ספיקות ופחדים לגבי האופן שבו הדבר הזה יוכל להשתלב בעולם היהודי הקיים – איזה סוג קונפליקטים הוא יכול להביא בין הארגונים.
קולט אביטל:
אני בטוחה שלאחר הדיון שהתקיים היום - במידת הזהירות, ועם שותפות יהודית אמיתית; בין אם מדובר בשליש או בחצי - ניתן לצאת לדרך עם משהו שיהיה רענן, רלוונטי וטוב למאה ה-21.
קולט אביטל:
אבקש מאדוני הנשיא לסכם את הדיון.
משה קצב:
תודה ליושבת ראש הוועדה, ואני מודה לכל המשתתפים בדיון.
משה קצב:
הביטו, רבותיי.
משה קצב:
הבית הזה חייב לקום.
משה קצב:
הוא גם אינסטרומנט וגם מהות.
משה קצב:
לא יכול להיות שיהודי העולם לא יוכלו לעסוק בנושאים שנוגעים לחיים היהודיים כקוקלטיב, כקבוצה וכמשפחה.