GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירלה גל: יש הרבה מאוד תוכניות שאנחנו עושים באמצעות מוקדי הקליטה, כאשר הנושא של התעסוקה הוא אחד הנושאים המרכזיים.
מירלה גל: יש לנו הצלחות בתחום.
מירלה גל: הרבה מאוד השמות נעשו, קורסים והכשרות.
קולט אביטל: אנחנו רוצים שתתייחסי לתקציבי קליטה שניתנים לעיריות.
מירלה גל: חשוב להדגיש, כי נתח התקציב שמיועד לעולים מאתיופיה הוא הגדול ביותר במשרד הקליטה, בכל המישורים, בוודאי כאשר אנחנו נוגעים בנושא של הדיור ומרכזי קליטה, אבל גם בכל מה שנוגע לפעילויות.
קולט אביטל: במה את יכולה לעזור לקריית מלאכי?
מירלה גל: הסיוע שלנו לרשויות הוא בשני מישורים.
מירלה גל: המישור הראשון הוא במסגרת התקציב שאנחנו נותנים לרשות דרך אגף קליטה בקהילה.
מירלה גל: כל רשות מקבלת בתחילת השנה הערכה לגבי התקציב שיהיה מיועד לה, וכל רשות נדרשת לייעד תוכניות עבור העולים מאתיופיה.
יצחק מירון: זה בהיקף מאוד מצומצם.
יצחק מירון: זה לא עושה שום שינוי מהותי.
חנוך צמיר: ויש לך עוד חצי מיליון במוקד.
יצחק מירון: לא דיברתי על המוקד.
מירלה גל: אני דיברתי על שני מישורים.
מירלה גל: מישור אחד הוא דרך התקציב שמגיע לכל רשות, והמישור השני הוא דרך התקציב של מוקדי הקליטה.
מירלה גל: כל מוקד גדול קיבל חצי מיליון שקל שמיועדים אך ורק לקליטת העולים מאתיופיה.
מירלה גל: במוקדים החדשים שאנחנו נפתח, התקציב יהיה נגזרת של מספר התושבים, כי ברור שיישוב שיש בו 4,000 עולים מאתיופיה אינו דומה ליישוב שיש בו 1,200 עולים מאתיופיה.
מירלה גל: אנחנו מדברים על עשרות ומאות אלפי שקלים שמיועדים למוקדי הקליטה.
מירלה גל: דבר נוסף שלא נעשה עד היום, שהתחלנו איתו בסוף שנת 2004, הוא שביישוב שיש בו מרכז קליטה, כמו מבשרת, אנחנו נתנו תקציב מיוחד.
מירלה גל: אני חייבת לציין, ששיתוף הפעולה הולך וגובר.
מירלה גל: ייאמר לזכות של כרמי, שהוא לא הסתפק רק בתקציבים שהמשרד ייעד לו והוסיף תקציבים של הרשות.
מירלה גל: אני אישית פניתי למנכ"ל משרד הפנים, וביקשתי לראות, כיצד ניתן להחזיר חלק מאותם מענקים שהיו מיועדים לנושא של קליטת עלייה במסגרת התקציבים שמשרד הפנים מפנה לרשויות המקומיות.
מירלה גל: מעבר לתקציבים האלה שהזכרתי, משרד הקליטה מפעיל הרבה מאוד תוכניות שהוא מתקצב אותם.
מירלה גל: לעיתים, אנחנו דורשים מצ'ינג קטן של הרשות, אבל ברוב המקרים מדובר בתוכנית שמשרד הקליטה מתקצב אותה.
מירלה גל: אני אזכיר את הפעילויות בנושא של נוער בסיכון.
מירלה גל: אנחנו נכנסים גם לנושא של האובדנות.
מירלה גל: לצערנו, קיימת בעיה ספציפית בקריית מלאכי, ואני אישית נרתמתי לטיפול בבעיה הזו בקריית מלאכי ובראייה ארצית.
מירלה גל: אנחנו עושים גם הרבה מאוד תוכניות בנושא של השפה העברית.
מירלה גל: אנחנו באים ושמים את התוכניות האלה לפתחה של הרשות המקומית, מבלי שהיא נדרשת לתת תקציב משלה, או שהיא נדרשת לתת תקציב מינימלי בלבד.
חנוך צמיר: לי יש שתי השלמות קטנות.
חנוך צמיר: נושא אחד, זה מוקדי הקליטה.
חנוך צמיר: דובר על הכפלת הרשת.
חנוך צמיר: אנחנו מכסים עם הרשת הזו בין 70%-80% מכלל האוכלוסייה האתיופית במדינת ישראל.
חנוך צמיר: במילים אחרות, השירותים שבזכות המוקדים נחשפים לרוב הקהילה האתיופית, מה שלא היה ברור מאליו קודם לכן.
חנוך צמיר: כל המוקדים הללו מופעלים על ידי בני העדה האתיופית.
חנוך צמיר: מבחינתנו, זה עיקרון.
חנוך צמיר: אני מדבר על 45 אנשים שהם מנהלי מוקדים ורכזי תעסוקה.
חנוך צמיר: כולם בני העדה האתיופית, ויש לזה חשיבות מן המעלה הראשונה.
חנוך צמיר: אין ספק שחינוך ותעסוקה הם הדגלים.
חנוך צמיר: דגל התעסוקה הורם על ידנו בשנים האחרונות בצורה מאוד משמעותית, על ידי מהפך בחשיבה.
חנוך צמיר: אין מחסור בקורסים, וכל צעיר שרוצה בזה יכול למצוא את עצמו בקורס כזה.
חנוך צמיר: אנחנו למדנו לקח, כעי מצאנו את עצמנו עם הרבה מאוד אנשים שעשו קורס מספר אחד והכשרה מספר שתיים והסבה מספר שלוש, ונשארו מובטלים.
חנוך צמיר: הקו הזה פתוח בפני כולם.
חנוך צמיר: גם בנושא של לימוד עברית, אין שום מגבלה של זכאות.
חנוך צמיר: יש לנו יכולת להעביר כיתות ומורים עם האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך, כולל השלמת השכלה.
קולט אביטל: מה צריכים לעשות ראשי ערים?
מירלה גל: לפנות אלינו.
צבי צילקר: האם אפשר להכניס אותם לכיתות עד שילמדו עברית?
חנוך צמיר: מה זה עד שילמדו עברית, 20 שנה, 30 שנה?
חנוך צמיר: מבחינת הזכאות, בכל מקום בו יאותר צורך, תוקם כיתה ללימוד העברית, כולל השלמת השכלה.
חנוך צמיר: אתם יודעים שזה קורה.
חנוך צמיר: אני רוצה לחזור לנושא התעסוקה.
חנוך צמיר: בשונה מהמסלול של הכשרה, קורס, לימוד וכו', אנחנו שמים דגש על ההשמה הישירה.
חנוך צמיר: אנחנו היום מחזיקים 17 רכזי תעסוקה בני העדה האתיופית ברחבי המדינה, שתפקידם לאתר מקומות עבודה, לנסות ולשלב כמה שיותר אנשים באותם מקומות שאותרו.
חנוך צמיר: בשנת 2004נעשו למעלה מ-1,000 השמות באמצעות המוקדים.
מירלה גל: למעלה מ-1,200.
חנוך צמיר: זה מאוד משמעותי, בהתחשב בקושי הכרוך בהשמה מהסוג הזה.
חנוך צמיר: אנחנו לא מסתפקים בהשמה, ומנסים לתת גם ליווי, כדי שהאיש יוכל לשרוד במקום העבודה.
חנוך צמיר: זו היתה אבן מאוד קריטית בכישלון.
חנוך צמיר: המטרה שלנו, היא האיש יאחז במקום העבודה ולא יעזוב אותו לאחר חודש או חודשיים.
חנוך צמיר: זה כיוון חדש, שאינו בא במקום לכיוון הקלאסי אלא במקביל אליו.
מירלה גל: אני לא ציינתי זאת, אבל ברור שכל המערכות האחרות של משרד הקליטה, אגף התעסוקה ואגף קליטה בקהילה, מעניקים לעולים מאתיופיה את אותו סיוע שמוענק לכל העולים האחרים.
יצחק בלק: במענקי האיזון שהמשרד מעביר לרשויות קולטות עלייה, מופיע מרכיב קליטה.
יצחק בלק: זה חלק אינטגרלי מהנוסחה.
קולט אביטל: זה נבלע בתוך התקציב.
יצחק בלק: תקציב הקליטה במהותו נועד לחזק את המנגנונים העירוניים לטיפול בעולים.
יצחק בלק: התקציב הזה חולק לפי כמות העולים.
יצחק בלק: המקדם של רשויות שקולטות עולים מאתיופיה, הוא גדול ב-25% יותר.
צבי צילקר: זה לא נכון.
צבי צילקר: מענק איזון מועבר גם לערים אחרות.
יצחק בוכובזה: זה לא קשור לעלייה.
יצחק בוכובזה: רעננה לא צריכה מענק.
צבי צילקר: אני לא מבקש מענק איזון.
צבי צילקר: בכל מה שקשור לקליטת עלייה, הייתי רוצה שיראו בנו כאילו אנחנו מקבלים מענק איזון.
צבי צילקר: לא ייתכן שעיר בסדר גודל שלנו תקבל 50,000,000 ועוד מענק קליטה, ואנחנו נקלוט פי 3 ונקבל אפס.
קולט אביטל: אני רוצה להקריא את מסקנות הוועדה, לפני שראש עיריית אשדוד עוזב.
קולט אביטל: גברתי המנכ"לית, אנחנו יודעים שנעשים דברים מעל ומעבר, ושההשקעות לעולים מאתיופיה הן הרבה יותר גדולות.
קולט אביטל: אנחנו מברכים על כל מה שנעשה, אבל עובדה היא שיש מקומות שבהם אנחנו עומדים בפני קריסה, כי יש פה תוצאה של תהליכים, של התקבצות לתוך שכונות שהופכות לשכונות עוני.
קולט אביטל: יכול להיות שבגלל האילוצים של החינוך הדתי, ילדים נאלצים להגיע לריכוזים מסוימים או לבתי ספר מסוימים או לפנימיות, המצוקות האלה קיימות.
קולט אביטל: אנחנו נתכנסנו בגלל המצוקות האלה, אוני חושבת שחייבת להיות פה חשיבה לגבי השאלה, למה כמה דברים לא הלכו בכמה מקומות, ואיך ניתן לשנות את המצב.
קולט אביטל: אנחנו חושבים שחייבים להגדיל את התקציבים לעיירות פיתוח שקולטות עלייה או לערים החלשות.
קולט אביטל: ברגע שאנשים עוזבים מרכז קליטה ומגיעים לאותן העיירות, הם ת.
קולט אביטל: פ של אותן העיירות.
קולט אביטל: משרד הקליטה בעצם כבר לא משקיע בהם במישרין, פרט לאותם המוקדים.
קולט אביטל: מי שמקבל על עצמו את כל העבודה, אלה הן העיריות.
קולט אביטל: לכן, אם יש כוונה לפתח ולעזור לפריפריה, יש הצדקה להגדיל מענקים בצורה זו הוא אחרת.
קולט אביטל: אולי לייחד אותם ולא להבליע אותם בתוך תקציב כללי, שמתוכו העירייה תשלם משכורות לעובדים שלא קיבלו משכורת במשך שנה.
קולט אביטל: עם כל הרצון הטוב, אני לא רואה שאנחנו מתגברים על המצוקה הזו, היא רק הולכת וגדלה.
קולט אביטל: אנחנו חייבים לעצור את הסחף הזה באיזשהו מקום ולעזור לאותן הערים.
קולט אביטל: חברת הכנסת סולודקין ואני חושבות, שחייבים למצוא דרך לתת תמריצים לערים שקולטות עלייה.
קולט אביטל: אנחנו כן חושבות שצריך להיות פיזור גדול יותר.
קולט אביטל: ברגע שקושרים אנשים למשכנתאות בסדר גודל מסוים, גם אם אין כוונת מכוון, הם מגיעים רק לאותם המקומות שבהם הם יכולים לקנות דירה.
קולט אביטל: עלו פה כל מיני רעיונות שנוגעים לבנייה הציבורית.
קולט אביטל: אנחנו נפנה לשר השיכון החדש בעניין הזה.
קולט אביטל: אנחנו קיבלנו רעיון מעובדת של משרד הרווחה, הלקוח מקנדה, Corperativ Buildung, ובמקום לתת לכל עולה כסף לקנות דירה, בונים בניין בכסף הזה, שיהיו בו תושבים מעורבים.
קולט אביטל: כך לא יוצרים את הגטאות.
קולט אביטל: בסופו של דבר, מוציאים את אותו הכסף, אותו אדם לא חייב לשלם משכנתא והדיון הזה יכול לשמש את העולים ולא ליצור את שכונות העוני.
קולט אביטל: אנחנו לא באים להציע פתרונות שעולים יותר כסף, אלא איך להשתמש בכסף הזה בצורה קצת יותר יעילה.
קולט אביטל: אני חושבת שפתרונות מהסוג הזה יכולים לעזור, וניתן לעשות אותם גם בערים כמו רחובות ורעננה, ולא רק בקריית מלאכי.
קולט אביטל: לכן, אנו קוראים לחשוב על הבנייה הציבורית.
קולט אביטל: כל ראשי הערים שנמצאים פה יפנו למשרד לקליטת העלייה, כדי לקבל יותר שעות ללימודי עברית ויותר כיתות ללימודי עברית ולהכשרה מקצועית.
מירלה גל: לא היה מצב שבו ביקשו מאיתנו לפתוח כיתה ללימוד עברית, ולא אפשרנו לו זאת.
מירלה גל: אני לא מדברת על בני נוער, שזה באחריות משרד החינוך.
מרינה סולודקין: מתי יהיה ערוץ טלוויזיה ללימוד עברית?
קולט אביטל: אפשר היה לעשות זאת דרך הטלוויזיה החינוכית, אם לא היתה כזו מלחמה על זה עם שרת החינוך.
מירלה גל: עשינו את זה.
קולט אביטל: בנוסף, צריך לקחת בחשבון ערים שרוצות לקלוט עלייה.
נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי מתמקד היום ב-9 ערים ויישובים.
נגיסט מנגשה: אנחנו מחכים לכסף מהממשלה.
נגיסט מנגשה: ברגע שהכסף מהממשלה ייכנס, הנהלת הפרוייקט הלאומי תשקול להיכנס לערים נוספות.
נגיסט מנגשה: אני אסירת תודה לראשי הערים שעושים מאמץ לקליטה של עולים מאתיופיה.
נגיסט מנגשה: אני רוצה לומר, שלא תמיד פותרים את הבעיה כשיש כסף.
נגיסט מנגשה: לפעמים אנחנו משועבדי גיוס משאבים לערים.
נגיסט מנגשה: אחת הסיבות שאנחנו לא נכנסנו לקריית מלאכי, היא משום ששם יש גיוס משאבים לעיר.
קולט אביטל: לא הבנתי את דברייך.
נגיסט מנגשה: אחת הסיבות שהפרוייקט הלאומי לא נכנס לשם, היא כיוון שנהיו תוכניות רבות ומשאבים רבים בקריית מלאכי.
נגיסט מנגשה: כל הילדים מגיל 12 עד גיל 18 מכוסים בתוכניות לשעות אחר הצוהריים.
נגיסט מנגשה: היה חסר מימון של 50 ילדים בבית ציפורה, והפרוייקט הלאומי ממן את זה.
נגיסט מנגשה: ראשי ערים צריכים להיות אחראים למיפוי תוכניות.
נגיסט מנגשה: אפשר לעשות לפעמים שינוי התקציבים לטובת דברים אחרים.
נגיסט מנגשה: באותן ערים יכולים לפתור את הבעיות, וזה לא תמיד קשור לכסף.
נגיסט מנגשה: לגבי הנושא של המשכנתאות, מצד אחד אנחנו שמחים להיות בעלי רכוש במדינת ישראל, ומצד שני יש דילמה היכן לקנות כי הכסף שאנחנו מקבלים לא מספיק.
נגיסט מנגשה: אני מעודדת את המשרד לקליטת העלייה שעושה מאמצים רבים להעלות את גובה המשכנתא.
נגיסט מנגשה: ברמה מדינית, צריך לעודד את זה שעולים ייכנסו גם לרעננה ולמקומות אחרים.
קולט אביטל: למה תמיד צריך לקנות דירות?
קולט אביטל: באיזו מדינה נאמר שצריך רק לקנות דירות?
נגיסט מנגשה: אנחנו באנו בלי רכוש למדינת ישראל.
נגיסט מנגשה: המתנה שהמדינה נותנת לנו, עוזרת גם לתדמית שלנו, שיש לנו רכוש משלנו שיישאר לילדים שלנו.
חנוך צמיר: לדור השני.
נגיסט מנגשה: לילדים שלי אין זום זכאות במדינת ישראל.
נגיסט מנגשה: לי אין חיסכון בשבילם.
נגיסט מנגשה: התקווה היחידה שיש לילדים שלי, היא הדירה שהמדינה אפשרה לי לרכוש.
נגיסט מנגשה: לגבי לימוד עברית, אפשר לפנות לאגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך.
נגיסט מנגשה: יש להם תקציבים ללימודי עברים למבוגרים.
מירלה גל: זה התקציב שלנו.
קולט אביטל: אני חשבתי שאת רוצה להוסיף, שגם את תשמחי לעשות זאת.
נגיסט מנגשה: אני אשמח לעשות שאת ברגע שהממשלה תיתן לי את הכסף שאני מחכה לו.
נח מנטסנות: בעניין הזה של אולפנים, אני פועל הרבה והקהילה נהנית מהשרות הזה.
קולט אביטל: ראש העיר טוב.
שמעון קוקוש: חבל שחברת הכנסת סולודקין לא נמצאת פה, כי היא השאירה פה רושם כאילו יש קושי בטבריה ואי אפשר לעשות כלום.
שמעון קוקוש: אפשר לשנות זווית ראייה, והבעיה תיפתר בקלות.
קולט אביטל: אנחנו קיימנו ישיבה מיוחדת בנושא, לאור בקשת ראש העיר טבריה שיאפשרו לו לקלוט עלייה, והובטח לנו שטבריה תיכנס לרשימה.
שמעון קוקוש: אני ראיתי שבמכרזים אנחנו נמצאים בקבוצה ג'.
שמעון קוקוש: אנחנו לא נוכל לעשות כלום.
קולט אביטל: הם רוצים לקלוט את העולים האתיופיים בטבריה, לאחר שהם עוזבים את מרכז הקליטה.
קולט אביטל: ביקשנו שהם ייכללו בין מקבלי משכנתאות.
שמעון קוקוש: אנחנו מופיעים בקבוצה ג' במכרזים שיצאתם.
שמעון קוקוש: א'-אפשר, ב'-בטווח של 25 קילומטר ו-ג'-למעט יישובים מסוימים.
שמעון קוקוש: בכל מקרה אנו לא נוכל להשתתף.
מירלה גל: כפי שציינתי קודם, התייעצנו עם משרד החינוך לפני שיצאנו במכרז האחרון למרכזי קליטה.
מירלה גל: קיבלנו מהם את רשימת היישובים שיכולים לספוג עוד עולים, וטבריה הופיעה כיישוב שמערכת החינוך הממלכתית- דתית בו לא יכולה לספוג יותר תלמידים.
מירלה גל: אם משהו השתנה מאז, אנחנו נפתח את המכרז גם בפניהם.
מירלה גל: בדרך כלל אני מוצאת את עצמי במצב הפוך, שאומרים לי כי המערכת לא יכולה לקלוט עוד.
קולט אביטל: מה לגבי המשכנתאות?
שמעון קוקוש: אני חושב שמשהו השתנה ושווה לעשות בחינה מחדש.
מירלה גל: אנחנו מוכנים לבחון את הדברים מחדש.
עודי בהט: אנחנו הכנו את הרשימה הזו בקפידה, ביחד עם אנשי החינוך במחוז ועם אנשי השטח.
עודי בהט: לא התייחסנו לערים שי בהן כבר מרכז קליטה.
עודי בהט: צריך לזכור שבטבריה יש מרכז קליטה "רסיטל", שמזין את בתי הספר הדתיים בעיר.
עודי בהט: אחרי שהמכרז כבר יצא, נאמר לנו שאפשר היה לשלב עוד כמה עשרות תלמידים.
עודי בהט: אמרנו, שברגע שייצא מכרז חדש אנחנו נשקול בחיוב את הדברים.
קולט אביטל: מתי ייצא מכרז חדש?
שמעון קוקוש: כבר יצא.
מירלה גל: לא יצא עוד מכרז.
שמעון קוקוש: אנחנו מבקשים להיכלל בפנים.
קולט אביטל: יש פה שני ממדים.
קולט אביטל: יש ממד של קליטת עלייה במרכזי קליטה, ויש גם את העובדה שהם אינם כלולים ברשימת היישובים שבהם מותר לקבל משכנתאות.
קולט אביטל: אנחנו פנינו אליכם בעניין הזה.
קולט אביטל: אנחנו נעביר אליכם שוב את ההחלטות שהיו כאן.
קולט אביטל: נאמר לנו במפורש, שייעשה מאמץ לכלול גם את טבריה ברשימת הזכאים למשכנתאות.
שמעון קוקוש: אני מודה לך.
שמעון קוקוש: היום זה אמור לעבור במועצה באופן רשמי.
שמעון קוקוש: אנחנו מתייחסים לנושא הזה בכל הרצינות.
שמעון קוקוש: אני אשמח להיות בקשר עם המשרד.
שמעון קוקוש: אנחנו שמנו מנהל שיבנה תוכניות אמיתיות ויעשה את הכל בשיתוף פעולה עם המשרד.
שמעון קוקוש: אתם תיווכחו לדעת שאנחנו באמת רציניים.
שמעון קוקוש: יש לנו נכונות אמיתית.
מירלה גל: אני רק יכולה לברך על זה.
דפני מושיוב: אני רוצה לומר, כי ישנן הצלחות, וישנם מקומות בהם לא מספיק אפקטיבי מה שנעשה, למרות כל ההשקעה הגדולה של משרד הקליטה, שמנסה להיות אנטגרטור בין המשרדים, וכמובן קרנות וארגונים אחרים שקיימים.
דפני מושיוב: אולי זו ההזדמנות לבוא ולהסתכל על רצף העלייה של יהודי אתיופיה, והשינוי שהולך להיות בקרוב למרכזי הקליטה בארץ וליישובי הקבע ב-10 שנים הבאות, ולנסות וללמוד במה הצלחנו, במה נכשלנו והיכן אפשר לעשות שינוי.
דפני מושיוב: אולי כדאי שלא לראות את זה בראייה אחידה של תהליך הקליטה.
דפני מושיוב: האנשים הם שונים.
דפני מושיוב: יש דיפרנציאציה בין אנשים מבוגרים יותר לאנשים צעירים יותר, חולים כרוניים או זקנים.
דפני מושיוב: אולי לא לכולם מתאים תרשים הזרימה של הקליטה באותו אופן.
דפני מושיוב: אולי יש מסלול מסוים המתאים לחזקים, ומסלול אחר לחלשים שיזקקו לעזרה לאורך כל החיים.
דפני מושיוב: אני יודעת שעכשיו יש יותר ויותר זקנים שנשארים במרכזי הקליטה.
קולט אביטל: אם אין לאנשים המבוגרים האלה משפחות, גם אין טעם להתחיל ולהעמיס עליהם משכנתאות.
דפני מושיוב: אני מציעה לעשות את הכינוס מחדש יחד עם אנשי הקהילה, אנשי המקצוע, המשרדים השונים והארגונים, וננסה ללמוד במה הצלחנו, במה נכשלנו ומה השוני בין החברות השונות.
מירלה גל: אנחנו בהחלט עושים את זה.
מירלה גל: את אישית השתתפת לפני שנה ביום עיון שקיימנו בנושא הזה.
מירלה גל: אנחנו כל הזמן בודקים את עצמנו, האם הטיפול שאנחנו נותנים הוא הטיפול הנכון.
מירלה גל: נתתי לדוגמא את הכנסת הנושא של התעסוקה למרכזי קליטה.
מירלה גל: אם אנחנו מדברים על אוכלוסייה מבוגרת יותר, השנה הכנסנו לראשונה עולים קשישים למקבצי דיור.
חנוך צמיר: והצעירים לעומתם, מופנמים למרכזי קליטה שמיועדים רק לצעירים.
קולט אביטל: בישיבה שהיתה ב-14 ליוני בנוגע לטבריה נאמר, כי הוועדה קוראת למשרד לקליטת עלייה לכלול הכשרה מקצועית במרכזי הקליטה.
קולט אביטל: זה נעשה ואני שמחה.
קולט אביטל: בנוסף, הוועדה ביקשה מהמשרד לקליטת עלייה לפעול בנושא של קורסים ולערוך רביזיה ברשימת היישובים המועדפים לקליטת עולים מאתיופיה, ולכלול במסגרתה את טבריה ויישובים נוספים המעונינים לקלוט עלייה.
30095: אני חושב שלהכניס את הנושא של תעסוקה למרכז קליטה, לא יהיה מציאותי.
30095: עדיף להתחיל עם דיורי קבע.
קולט אביטל: כבר הכנסנו.
קולט אביטל: ברשות
קולט אביטל: כם, אני רוצה לעבור לנושא שעל סדר היום והוא ילדים חסרי מעמד וזכויות במשפחות עולים.
קולט אביטל: זוהי ישיבה משותפת לוועדת העלייה הקליטה והתפוצות ולוועדה לזכויות הילד, ואיתנו נמצאת גם נציגת הוועדה למעמד הילד חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.
קולט אביטל: נמצא גם איתנו אחד הילדים שנמצא בדיוק במעמד הזה.
קולט אביטל: זהו נושא שאנחנו מטפלים בו הרבה זמן.
קולט אביטל: אני אתמול או שלשום הסברתי לך.
קולט אביטל: אנחנו לא יודעים בדיוק מה המספר.
קולט אביטל: אנחנו חיים בדרך כלל על-פי ממצאים שקיבלנו בזמנו ממשרד הפנים.
קולט אביטל: אנחנו יודעים שיש אלפי ילדים שהגיעו לארץ עם הורים ולפעמים ההורים נפרדו.
קולט אביטל: הם נכנסו לארץ בזכות חוק השבות, והם היום נמצאים ללא מעמד.
קולט אביטל: אולי כדאי שנשמע את סיפורו של הבחור שנמצא איתנו כאן.
אלכס סמוילוב: בוקר טוב לכולם.
אלכס סמוילוב: אני הגעתי עם הוריי בשנת 2002, ולאחר כמה חודשים הם נפרדו.
אלכס סמוילוב: היינו צריכים לקבל מעמד.
אלכס סמוילוב: היינו במשרד הפנים וגם בבג"ץ ולא קיבלנו שום דבר.
אלכס סמוילוב: אני מתגורר בנתניה ולכן היינו במשרד הפנים של נתניה.
אלכס סמוילוב: אני עכשיו בן 17.5 שנים.
אלכס סמוילוב: אני הולך לבית ספר ועושה בגרויות.
קולט אביטל: אין לו אזרחות.
רומן ברונפמן: יותר מזה, הוא מועמד לגירוש.
גרי קליימן: הם קיבלו מכתב ממשרד הפנים ביום ראשון שנותן להם 14 יום לעזוב את הארץ כי אין להם שום זכות חוקית להיות בישראל.
אופיר פינס-פז: האם להורים יש מעמד?
קולט אביטל: לאם אין מעמד כי היא התגרשה.
אופיר פינס-פז: נו, אז אני לא מבין מה אתם רוצים?
אופיר פינס-פז: האימא היא לא יהודיה והיא עלתה לארץ בזכות בעלה היהודי.
אופיר פינס-פז: הם התחתנו ולאחר מכן התגרשו.
אופיר פינס-פז: הילד הוא לא ילד משותף.
גרי קליימן: אנחנו מלווים את הנושא הזה תקופה ארוכה.
גרי קליימן: המספר הזה של 93,000 שהוזכר על-ידי משרד הפנים בישיבה האחרונה של ועדת הקליטה, חוזר ומופיע שוב בדוח האחרון של המועצה לשלום הילד בעריכת ד"ר קדמן.
גרי קליימן: המספר 93,000 נמסר על-ידי משרד הפנים.
גרי קליימן: אגב, בשיחה שלי בזמנו עם מר אלי ורון הוא ניסה להכחיש את המספר הזה.
גרי קליימן: אבל, זה המספר היחידי שמופיע בכתובים, וחשוב להדגיש כי זהו מספר אסטרונומי.
גרי קליימן: המספר שמדבר על 93,000 ילדים או על 83,000 ילדים הוא מספר שהוא בכלל לא נתפס.
גרי קליימן: מדובר בילדים, לא כולל הוריהם, לא כולל אנשים מעל גיל 18.
גרי קליימן: חשוב להדגיש כי הם יכולים ללמוד כי משרד החינוך הוכיח שאפשר איכשהו להתמודד ביצירתיות עם חוסר המעמד הזה.
גרי קליימן: אבל זה עדיין לא מאפשר להם לגשת לרופא, זה לא מאפשר להם להתלונן במשטרה אם מטרידים אותם, זה לא מאפשר להם להוציא רשיון נהיגה, או להתגייס כמו יתר חבריהם.
גרי קליימן: חוסר המעמד לא מאפשר להם הרבה מאוד דברים, והוא יוצר אווירה של חיים בפחד מפני גירוש.
גרי קליימן: הם מקבלים מכתבים כמו המכתב שהאנשים האלה קיבלו.
גרי קליימן: מדובר בסך הכול בילדים שחלקם עברו את שנותיהם המעצבות כאן בארץ.
גרי קליימן: המקרה שלפנינו הוא מקרה של ילד שהיה כאן שלוש שנים והיום הוא בן 17.5 שנים.
גרי קליימן: יש ילדים שהגיעו בגיל חמש- שש שנים והיום הם בני 12 שנים, וזה מה שהם מכירים.
גרי קליימן: אין להם לאן לחזור.
גרי קליימן: כבוד היושבת ראש, בפגישה שלך עם ראש הממשלה ב-11 לאוגוסט הוא הבטיח לך לטפל בנושא הזה ולהביא אותו לדיון בישיבת הממשלה.
גרי קליימן: אנחנו נפגשנו לאחר מכן עם מזכיר הממשלה שחזר על ההבטחה הזאת.
גרי קליימן: חלפה מאז חצי שנה ועד עכשיו שום דבר לא זז.
גרי קליימן: שר הפנים הקודם למרבה הצער נכשל בהתמודדותו עם האתגר הזה.
גרי קליימן: הוא לא הצליח לשנות שום דבר.
גרי קליימן: הוא סירב להיפגש איתנו ועם רבים אחרים.
גרי קליימן: כבוד השר, ברכות על התפקיד.
גרי קליימן: אנחנו מקווים מאוד ותולים תקוות באיזשהי התקדמות בנושא הזה.
ששי קציר: המספר 80,000 הוא מספר לא נכון.
ששי קציר: אנחנו היינו כבר בארבע ועדות וניסינו להסביר את המספר הזה.
ששי קציר: היה אצלנו איזה ניתוח ולקחו מספר שנים והכניסו שאילתא שהכניסה פנימה את כל סוגי הילדים שאין להם מעמד של קבע ואזרחות.
אופיר פינס-פז: הוא אומר לך שיש שם כמה עשרות אלפי פלסטינים.
ששי קציר: כל סוגי הילדים נכנסו פנימה.
ששי קציר: המסמך הזה הגיע, ואני במספר ועדות ניסיתי להסביר וגם מזכיר הממשלה לבדוק את העניין הזה.
ששי קציר: אני הגשתי מסמך עם ניתוח והערכות כי היו שנתיים, אנחנו ב-2000 עד 2002 לא הקלדנו נתונים של כניסות ויציאות בשערי המדינה.
ששי קציר: בסופו של דבר נתנו הערכה של מספר הילדים שהם חסרי מעמד המדברת על בין 4,000 ל-8,000 ילדים.
אופיר פינס-פז: הוא מספר לך שהוא פתר לך בעיה של לפחות של 70,000 ילד בחמש שניות.
אופיר פינס-פז: שום משרד בעולם לא יכול לעשות דבר כזה.
קולט אביטל: נניח שהמספר הוא בין 4,000 ל-8,000, ואז קל יותר לפתור את בעייתם של 8,000 ילדים מבעייתם של 80,000 ילדים.
ששי קציר: אני רוצה להבהיר כי המספר הזה זה ילדי זרים.
ששי קציר: יש לי פה את הנתונים על מה שאתה מדבר.
גרי קליימן: אנשים שנכנסו עם ב/2, אשרת תייר.
גרי קליימן: זה לא פלסטינים שלא נכנסים עם אשרת תייר, זה לא ילדים שנולדו בארץ ואין להם מעמד.
קולט אביטל: מר קציר, נניח שקיבלנו את הסטטיסטיקה שלך.
אופיר פינס-פז: השאלה היא, האם יש תופעה שבה יש בארץ ילדים שהם חסרי מעמד למרות שההורים שלהם נכנסו על-פי חוק השבות ויש להם מעמד?
אופיר פינס-פז: זוהי השאלה.
אופיר פינס-פז: זה נשמע אבסורד מוחלט שלהורים יש מעמד ולילדים אין.
אופיר פינס-פז: תדבר על אלה.
ששי קציר: זה מעטים.
קולט אביטל: יש גם ילדים שנכנסו ללא הורים במסגרת תוכניות כמו נעל"ה, והם נפלטו מהמסגרות, וגם הם שייכים לקטגוריה הזאת.
אופיר פינס-פז: בהחלט.
גילה פינקלשטיין: לפי הדוח החדש של המועצה לשלום הילד יש 90,000 ילדים ללא מעמד שנכנסו עם משפחות עולים.
קולט אביטל: אנחנו לא נתקדם אם נמשיך להתווכח על הסטטיסטיקה.
קולט אביטל: בואו נתקדם לעיקרון עצמו.
ששי קציר: יש בהחלט מצבים שבהם מישהו הגיע לפה וקיבל מעמד עולה ואזרחות, ובוטלה לו האזרחות ומעמד העולה.
ששי קציר: יש לנו מקרים כאלה וזה גם נדון בוועדה בעקבות זהות שאולה או מסמכים מזויפים וכו'.
ששי קציר: זה מקרה אחד.
רומן ברונפמן: אלה מקרים חריגים.
רומן ברונפמן: דבר על המסה הכללית.
רומן ברונפמן: השר הינחה אותך לדבר על המסה הקריטית.
רומן ברונפמן: אנחנו לא מתווכחים על חריגים, אנחנו יודעים שיש חריגים.
ששי קציר: המסה הקריטית שאתה מדבר עליה ואני אומר אותה, היא עשרות.
אופיר פינס-פז: למה רק בגיל 18?
אופיר פינס-פז: למה אתה לא יכול לתת לו את האזרחות מייד?
קולט אביטל: למה הוא צריך להיות משולל זכויות עד גיל 18.
ששי קציר: לא, הוא לא משולל.
אופיר פינס-פז: הוא לא משולל זכויות, הוא משולל מעמד.
קולט אביטל: כתוצאה מזה שלילד אין מעמד הוא לא יכול לקבל טיפול רפואי.
אופיר פינס-פז: מהי האשרה שלו?
ששי קציר: א/5 תושב ארעי.
קולט אביטל: אז הוא לא מקבל גם כל טיפול רפואי, למשל.
אופיר פינס-פז: יש לו טיפול רפואי.
ששי קציר: זה זכויות מלאות.
ששי קציר: יש עוד קבוצה והיא קבוצה של קטינים נלווים.
ששי קציר: יש מישהו שעלה ולבת הזוג שלו יש ילדים מבעל אחר מנישואין קודמים והקטין מגיע איתו וגם הקטין מקבל א/5.
ששי קציר: גם הוא נכנס.
גרי קליימן: הוא לא קיבל א/5.
גרי קליימן: הוא קיבל ב/2 תייר.
ששי קציר: אנחנו אמרנו שאם יש להם ילדים משותפים אז אנחנו לא מוציאים אותם.
ששי קציר: אם ההורים נפרדו ואין להם ילדים משותפים אז אין להם מעמד, זה נכון.
מרינה סולודקין: אבל מאיימים ושולחים מכתבים.
מרינה סולודקין: אנשים הולכים לבג"ץ.
אופיר פינס-פז: ההורים התגרשו, האם המדינה אשמה?
רומן ברונפמן: נניח שהם לא היו מתגרשים.
אופיר פינס-פז: אם הם לא היו מתגרשים, תסביר לי למה לוקח להם לקבל את האזרחות בגיל 18, ולמה אי אפשר לתת קודם, נלווים ולא נלווים, גם קטינים?
אופיר פינס-פז: האם זה תהליך מדורג?
ששי קציר: זה לא תהליך מדורג.
דניאל סלומון: יש שתי סיטואציות.
דניאל סלומון: סיטואציה אחת היא שהקטין נלווה לאימו והוא מקבל את מה שיש לאימא שלו.
דניאל סלומון: אימא שלו בתושבות ארעית למשך כמה שנים והוא צמוד אליה, זאת הסיטואציה השנייה שהוא דיבר עליה.
מרינה סולודקין: אני יזמתי חוק שעבר שדיבר על זה שאחרי שירות בצבא במשך שנה הוא מקבל אזרחות מלאה.
קולט אביטל: אבל, יש אנשים שרוצים לשרת בצה"ל ולא נותנים להם.
חנה דשבסקי: כבוד השר, אני מזה 15 שנה מנהלת מחלקה לפניות עולים במועצה לשלום הילד.
חנה דשבסקי: יש לי הרבה שנות ותק ואני יכולה להסביר את המצב הכי ברור והכי פשוט.
חנה דשבסקי: התמונה המצטברת נכון לרגע זה היא שבמדינת ישראל יש מספר לא ברור של ילדים, אבל מדובר על אלפי ילדים ללא כל מעמד.
חנה דשבסקי: מדובר על ילדים שהמעמד שלהם בעת כניסתם לארץ היה מעמד של תייר, ופג תוקפו של המעמד.
חנה דשבסקי: זה המצב.
אופיר פינס-פז: את כתבת פה שבשנת 2004 יש 93,594 ילדים כאלה.
אופיר פינס-פז: אם לא תראי לי בצורה מסודרת איך הגעת למספר הזה אני אטיל ספק גדול בכל מה שאת אומרת.
חנה דשבסקי: בשנתון הסטטיסטי אנחנו מוציאים את הסטטיסטיקות שאוספים על-ידי המשרדים בארץ.
חנה דשבסקי: זה מספר שניתן על-ידי משרד הפנים בכנסת, כאשר פקידה של משרד הפנים הסבירה שמשנת 90 עד היום כל ילד שנכנס על תקן תייר למדינת ישראל נספר.
אופיר פינס-פז: בקיצור, כל ילד תייר שנכנס לראות את הכותל, לעשות בר מצווה.
אופיר פינס-פז: אל תגידו לי לא, כן.
רומן ברונפמן: סליחה אדוני השר, אתה רק שוכח להוסיף עוד חצי משפט שאומר שהוא לא יצא חזרה את גבולות ישראל.
רומן ברונפמן: זה כל ההבדל.
חנה דשבסקי: בדיוק.
אופיר פינס-פז: חבר הכנסת ברונפמן, המספר הזה לא הגיוני.
חנה דשבסקי: כבוד השר, אני הייתי באותה ועדה יחד עם הנכבדים שיושבים פה כאשר הסבירו את המספר.
רומן ברונפמן: הילדים לא יכולים לגשת אפילו לבגרות.
רומן ברונפמן: אני יכול לתת לך דוגמה אחרת, עזוב את המשפחה הספציפית הזאת.
רומן ברונפמן: יש אנשים שגרים פה והכל בסדר, אבל הילד שהוא ללא מעמד לא יכול לגשת לתעודת בגרות כי כדי לגשת לתעודת בגרות הוא צריך מספר תעודת זהות ואין לו.
מרינה סולודקין: זה נכון, יש לנו מקרים כאלו.
חנה דשבסקי: כשאין לו תעודת זהות יושב משרד החינוך וממציא מספר כוזב לצורך הדפסת הנייר.
רומן ברונפמן: משרד החינוך סובל מזה, משרד החינוך פנה אלינו בנושא הזה.
אופיר פינס-פז: אבל, אני איתך בעניין הזה.
חנה דשבסקי: יש לי כאן תיקים של ילדים שחולים עכשיו בשפעת והם לא יכולים לגשת לרופא משום שלא יקבלו אותם בבתי החולים כי הם לא קיימים.
חנה דשבסקי: אין להם שום מסמך שמעיד שזה הם.
אופיר פינס-פז: אני רוצה לשאול בפעם השלישית את מר ששי קציר או את דניאל סלומון, למה אחרי שהם באו במעמד א/5 הם לא יכולים לקבל אזרחות מסודרת לפני גיל 18?
דניאל סלומון: סיטואציה אחת שהזכרתי קודם היא הקטין הנלווה שזה התהליך שהוא צמוד להורה שהביא אותו.
דניאל סלומון: סיטואציה שנייה היא של הנין.
דניאל סלומון: אני יודע שאחרי שלוש שנים הוא מקבל אזרחות בהענקה.
דניאל סלומון: זה תלוי כמובן באיזה גיל הוא הגיע.
דניאל סלומון: לפעמים הוא מגיע סמוך לגיל 18.
אופיר פינס-פז: תוך שלוש שנים הוא מקבל אזרחות.
אופיר פינס-פז: זאת אומרת, אם הוא בן 7 אז בגיל 10 הוא מקבל.
קולט אביטל: אבל, נאמר לנו פה שרק בגיל 18.