GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: לדעתי אסור לראות את האוכלוסייה של יוצאי אתיופיה במנותק מהחברה הישראלית, וזה גם בלתי אפשרי.
קולט אביטל: ד"ר קדמן, הבעיה היא שחלק מהם לא חשים כחלק מהחברה הישראלית.
יצחק קדמן: אני מתכוון לדברים הרבה יותר בסיסיים.
יצחק קדמן: אני מתכוון לכך שאנחנו חיים כרגע במדינה שכל הנושא החברתי חסר חשיבות בעיניה.
יצחק קדמן: זאת מדינה שמערכות הרווחה והבריאות והחינוך שלה קורסות לחלוטין.
יצחק קדמן: יכול להיות שיש פרויקט נפלא של המשטרה, שמזעיקים קצין מבחן, אבל בערד, למשל, בה יש אוכלוסיית עולים גדולה, כבר שנה אין קצין מבחן כי הקפיאו את התקן.
יצחק קדמן: אז אנחנו יכולים לדבר על כל מיני פרויקטים אבל התשתית הרוסה לחלוטין.
יצחק קדמן: ומי סובל מתשתית הרוסה?
יצחק קדמן: האוכלוסיות החלשות יותר.
יצחק קדמן: כפי שהזכרת קודם, וזה כל-כך נכון, כמה עולים יוצאי אתיופיה יש ברעננה, בגבעתיים, בהוד השרון, ברמת השרון?
יצחק קדמן: כמה עולים יוצאי אתיופיה יש ברשויות החזקות, שהיו יכולות להרים את העניין?
יצחק קדמן: שולחים אותם מראש למערכות כושלות.
יצחק קדמן: קריית מלאכי פושטת רגל כבר 3 שנים ואולי יותר.
יצחק קדמן: זאת העיר שצריכה לקלוט את העולים במצב הכי קשה שלהם?
יצחק קדמן: היא יכולה לעשות משהו?
יצחק קדמן: אז הג'וינט יעשה פרויקט, וזה יעשה פרויקט.
יצחק קדמן: התשתית היא בלתי מתקבלת על הדעת.
יצחק קדמן: אתמול שמעתי שעיריית ירושלים החליטה לאייש השנה רק שליש מהתקנים של הפסיכולוגים.
יצחק קדמן: אז מי יתייחס לבעיית הזהות של ילד כזה או אחר?
יצחק קדמן: לפני שבוע היה בג"ץ על קיפוח הבדואים בנגב בנושא קציני ביקור סדיר.
יצחק קדמן: אתם יודעים מה היתה הטענה של המדינה?
יצחק קדמן: המדינה טענה שאין קיפוח.
יצחק קדמן: למה?
יצחק קדמן: מפני שגם במגזר היהודי רק 25% מהתקנים של הקב"סים מאוישים ...
קולט אביטל: זה מה שנקרא: Two wrongs do one right ...
יצחק קדמן: אז מי ילך לחפש את הילדים הנושרים אם רק רבע מהתקנים של קציני הביקור הסדיר מאוישים?
יצחק קדמן: מה עשה קיצוץ קצבאות הילדים לאוכלוסייה האתיופית?
יצחק קדמן: למה אף אחד לא מדבר על זה?
יצחק קדמן: זאת אוכלוסייה שיש בה מספר ילדים גבוה יחסית במשפחה, שחתכו להם בבשר החי.
יצחק קדמן: אתם דיברתם על איך ילד מרגיש.
יצחק קדמן: איך ילד מרגיש כאשר אפילו את הדבר הבסיסי שהיה קיים, קצבאות הילדים, לקחו לו, וההורים יודעים להגיד לו רק "אין"?
יצחק קדמן: נפלא מה שג'רמי עושה איתם אבל זה לא יכול להחליף את התשתיות.
יצחק קדמן: לא יכול להחליף את זה שהורה הולך לקופת-חולים ואומרים לו: תשלם על תרופות, והוא אומר: אין לי.
יצחק קדמן: בסוף הוא משלם עבור התרופה ומוהל אותה במים כדי שתספיק ליותר זמן.
יצחק קדמן: אנחנו מתעלמים ממערכת, שבשביל אוכלוסייה מבוססת במדינת ישראל היא לא משנה, יש לה תחליפים לשירות הציבורי.
יצחק קדמן: אתמול החליטה הממשלה לקצץ עוד 800 מיליון שקל ממשרדי הממשלה.
יצחק קדמן: אתם חושבים שזה בשביל מחלקות תה?
יצחק קדמן: לא.
יצחק קדמן: זה אומר פחות אחיות בבית-ספר, פחות אחיות בטיפות חלב כדי להדריך את ההורים, פחות קציני ביקור סדיר, ואני יכול להמשיך את הרשימה.
יצחק קדמן: על מה אנחנו מדברים?
יצחק קדמן: ככל שהתשתית החברתית נפגמת והולכת, היכולת של אוכלוסיות חלשות להתמודד עם חיי היום-יום שלהם הולכת ונעשית בלתי אפשרית.
יצחק קדמן: אז מה הפלא שהם מוצאים את הביטוי שלהם בעבירות רכוש?
יצחק קדמן: יש קשר בין מצב כלכלי לעבירות רכוש.
יצחק קדמן: עם כל הדברים המצוינים שהאנשים היושבים כאן מנסים לייצג, אנחנו מדגדגים בקצה ולא נוגעים בשאלת התשתית הבסיסית ביותר.
יצחק קדמן: ככל שמדינה מנוכרת לאוכלוסיות חלשות, אוכלוסייה של מהגרים בכלל ובוודאי אוכלוסייה של מהגרים שהיא חלשה כלכלית לא יכולה לשרוד במצב הזה.
קולט אביטל: זה נכון.
גרמאי איימלך: באחד המפגשים שלנו הבאנו את ההורים.
גרמאי איימלך: ישבנו עם ההורים ועם הילדים ביחד ושאלנו את ההורים מה ההכנסה החודשית שלהם.
גרמאי איימלך: התשובות נעו בין 2,000 שקל ל-3,000 שקל.
גרמאי איימלך: לכל אחד יש 8-9 ילדים ואת המשכורת צריך לחלק לחשמל, לטלפון, לגז, לכל ההוצאות האלה.
גרמאי איימלך: כיצד משפחה יכולה להתקיים כך?
ליאורה מולו יצחק: אני מטעם מכון "ברנקו-וייס" בשיתוף עם המשרד לקליטת העלייה, הג'וינט וקרן ויזל.
ליאורה מולו יצחק: הנערים שנמצאים כאן
ליאורה מולו יצחק: באים מקריית מלאכי ואני מנחת הנוער שלהם ומלווה אותם במשך כל היום ובמהלך כל השבוע.
ליאורה מולו יצחק: אני יושבת בדיון הזה כבר למעלה משעה אבל כאשר ד"ר יצחק קדמן דיבר שערותי ממש סמרו והצטמררתי.
ליאורה מולו יצחק: בזמן שהוא דיבר הילדים כאן הזילו דמעות כי מישהו דיבר כאן על הבעיה שבאמת מציקה להם וכואבת להם, מישהו כאן נגע בדיוק בדברים שהם עוברים יום-יום.
ליאורה מולו יצחק: אני מרגישה שמיום ליום גם אני הולכת ומתחברת לילדים האלה.
ליאורה מולו יצחק: אני אמנם מישהי מהעדה שלהם אבל אני מגיעה מעיר אחרת.
ליאורה מולו יצחק: מה שהם עוברים שם, אני עוברת יחד איתם.
ליאורה מולו יצחק: את כל הסיפורים שהם חווים אני חווה יחד איתם.
ליאורה מולו יצחק: אני יכולה להציג לכם דוגמה חיה מאוד של ילד שאינני יודעת מה לעשות אתו.
ליאורה מולו יצחק: כשהתחלתי את העבודה שלי הייתי אמורה לעשות מיפוי לימודי, כי הרי לא כל אחד נכנס לתוכנית כזאת.
ליאורה מולו יצחק: הדבר הראשון שעשיתי הוא שיחות אישיות.
ליאורה מולו יצחק: אני צריכה לשמוע מה הבעיות של כל ילד, איפה הקשיים הלימודיים שלו ואז להתאים אותו ולשבץ אותו במקום הנכון.
ליאורה מולו יצחק: רוב הסיפורים שאני שומעת, לכל ילד יש סיפור שהוא מאסה ענקית, כובד שאני לא יודעת איך הוא סוחב איתו.
קולט אביטל: של מה?
ליאורה מולו יצחק: אתן לך דוגמה ספציפית שאני מלווה בליווי אישי.
ליאורה מולו יצחק: הילד בא ממשפחה עם 8 אחים, אבא נכה ואמא שלא יוצאת לעבודה כי היא מטפלת בילדים.
ליאורה מולו יצחק: האח הצעיר ביותר בן חודשיים והילד הזה הוא הבכור, בן 17.
ליאורה מולו יצחק: בנוסף לכך שהוא האח הגדול הוא אמור להיות גם האבא בבית.
ליאורה מולו יצחק: זה אומר שיש לו עוד מטלות.
ליאורה מולו יצחק: הוא שאל: איך אני אצא עכשיו לעבוד כשיש לי גם את הלימודים?
ליאורה מולו יצחק: ואני עוד אמרתי לו: אתה מחויב להיות בתוכנית.
קולט אביטל: הילד הזה גם עובד באיזה מקום?
ליאורה מולו יצחק: הילד לא יכול להרשות לעצמו חוגים.
ליאורה מולו יצחק: הוא מאוד מאוד אוהב כדורגל אבל הוא לא יכול ללכת לכדורגל.
קולט אביטל: אנחנו מדברים על קריית מלאכי?
ליאורה מולו יצחק: אני ספציפית באה מקריית מלאכי אז אני מדברת על הנוער מקריית מלאכי.
גרמאי איימלך: זה לא רק בקריית מלאכי.
גרמאי איימלך: זה בכל מקום.
קולט אביטל: זה לא נוגע לכל מקום.
קולט אביטל: אתן לכם דוגמה שאני מכירה.
קולט אביטל: חיפה, שהיא עיר חזקה יותר, הקימה רשות לקליטת עלייה ושם ילדים עם כשרונות מופנים לחוגים, והרשות הזאת גם מגייסת כסף מחוץ-לארץ ויש טיפול בכל המצוקות האלה.
קולט אביטל: זאת אומרת שהדבר אפשרי.
ליאורה מולו יצחק: אמשיך את הסיפור של אותו תלמיד.
ליאורה מולו יצחק: אמרתי לו שהוא חייב להיות בתוכנית.
ליאורה מולו יצחק: לאחר תקופה מסוימת התכנסה הוועדה שמחליטה האם כל ילד מתאים לתוכנית או לא.
ליאורה מולו יצחק: הסתבר שממוצע הציונים של התלמיד הזה לא טוב.
ליאורה מולו יצחק: אני הגנתי עליו, כי אני מכירה את הסיפור שלו שבית-הספר בכלל לא מכיר.
ליאורה מולו יצחק: מבחינתו זה רק מספרים, יש לו את סרגל הציונים ולכן מבחינתו התלמיד הזה לא מתאים לתוכנית.
ליאורה מולו יצחק: העניין הוא שהמצב הכלכלי לא מאפשר לו ללמוד, אין לו ראש ללמוד.
ליאורה מולו יצחק: לילד אין ראש לשבת ולפתוח מחברת ולראות מה הוא צריך לעשות למחר.
ליאורה מולו יצחק: הוא לא יודע איך לחיות את המחר.
קולט אביטל: אולי נשמע גם את הילדים.
ליאורה מולו יצחק: רק עוד משהו קטן.
ליאורה מולו יצחק: שאלת את גברת מסרט וורקו לגבי העשרה.
ליאורה מולו יצחק: בתוכנית שלנו, פרט לתוכנית הלימודית יש גם תוכנית חברתית, שכוללת סדנאות חברתיות, כל הדברים שהילדים מתמודדים איתם – אם זה זהות, אם זה מודעות עצמית, אם זה מנהיגות.
ליאורה מולו יצחק: בנוסף, הם מתנדבים בתוך הקהילה ויש להם פעילויות חוץ, כמו ביקורים באוניברסיטאות, על מנת שיהיו חשופים למגוונים האלה, שיש אוניברסיטה ושניתן ללמוד לא רק עבודה סוציאלית.
ליאורה מולו יצחק: היום חלק גדול מיוצאי אתיופיה לומדים עבודה סוציאלית, זה כבר הפך להיות מעין סטיגמה.
דפני מושיוב: כבר לא, כי כבר לא מקבלים אותם.
גרמאי איימלך: שנים לומדים ולומדים ובסוף עובדים בעדה עצמה.
ליאורה מולו יצחק: יש את החשיפה לתרבות הישראלית, לתרבות האתיופית, שזה אומר ביקורים במועדונים והצגות.
קולט אביטל: אנחנו לא כאן כדי לעשות פרומו לתוכנית.
ליאורה מולו יצחק: חלילה וחס.
ליאורה מולו יצחק: אני רק אומרת לך, אלו דברים שחסרים לילדים האלה.
ליאורה מולו יצחק: עד כמה שלנו זה נראה מובן מאליו, אלו דברים שחסרים, וגם לי זה היה חסר כילדה אבל לי אולי היתה היכולת האישית להשיג את זה לבד בכוחות עצמי אבל הילדים האלה נמצאים באזור שלא מאפשר להם בכלל לחשוב על התקדמות.
אביבה טהון עלמו: אני לומדת בכיתה י"ב בקריית מלאכי.
אביבה טהון עלמו: אני רוצה להגיד מראש שלא באנו לכאן כדי לפגוע במישהו.
אביבה טהון עלמו: כאשר מר עודי בהט דיבר על הגרפים, הוא בעצמו התבלבל.
אביבה טהון עלמו: הוא צריך להבין שהגרפים האלה הם לא סתם מספרים על דף אלא זה אנשים אמיתיים.
אביבה טהון עלמו: אני משתתפת ב"אופק" אז לי כן יש אפשרות לקבל סיוע.
אביבה טהון עלמו: אבל אתם מדברים כאן על דברים מסביב.
אביבה טהון עלמו: בואו תראו מה קורה בקריית מלאכי, באיזה בתים אנחנו גרים, איפה אנחנו לומדים.
אביבה טהון עלמו: אין לנו בכלל אפשרויות לבוא ולבקש שיעשו לנו דברים כאלה.
אביבה טהון עלמו: כשכבר כן עוזרים לנו, נותנים לנו מעל ומעבר, אבל לרבים אין אפשרות לבקש עזרה על אף שהם כן רוצים ללמוד.
אביבה טהון עלמו: יש כאלה שאומרים: בסדר, עוזרים לי, תודה רבה, אבל יש כאלה שמסתכלים על הכול רק דרך הגרפים.
אביבה טהון עלמו: אם זאת העבודה שלו אז הוא אמור להבין איך הנוער מדבר.
אביבה טהון עלמו: הוא צריך להבין שמדובר כאן בבני אדם ולא בגרף, ואסור להסתפק בכך שהגרף עולה כי זה לא אומר שאפשר לשים את הבעיה בצד.
אביבה טהון עלמו: יש אנשים שנמצאים מחוץ לגרף, שלא דיברו עליהם, והם באמת צריכים את העזרה הזאת.
טובה צ'קול: אני תלמידת כיתה י"ב בקריית מלאכי.
טובה צ'קול: אני רוצה לדבר אתכם לא על הגרפים שחברתי הזכירה אלא על מה שקורה באמת בקריית מלאכי.
טובה צ'קול: שמעתם בוודאי על ההתאבדויות שאירעו בשנתיים האחרונות, כשבשנה האחרונה חודש אחר חודש היו התאבדויות.
טובה צ'קול: אלה אנשים שאנחנו מכירים, אלה חברים שלומדים אתנו.
טובה צ'קול: בגלל שזה כל-כך קרוב זה ממש אכפת לי.
טובה צ'קול: אצלנו בקריית מלאכי אין שום תעסוקה אחר הצהרים.
טובה צ'קול: בשדרות, באשדוד ובבאר-שבע יש מועדון אחר הצהרים, יש שם טלוויזיה ובני נוער יכולים לשבת בשאנטי על ספות ולדבר ולצחוק ולעשות שיעורי בית.
טובה צ'קול: אצלנו אין דבר כזה.
טובה צ'קול: רק אחרי ההתאבדויות – אני ממש מצטערת שהתחילו לחשוב על זה רק אחרי מה שקרה.
טובה צ'קול: תמיד חושבים רק כשזה מאוחר מדי.
טובה צ'קול: אם הם היו חושבים על זה קודם לכן אז אולי לא היו קורות כל ההתאבדויות האלה.
טובה צ'קול: בבית-הספר שלי יש לי רכז שכבה שהחליט לפתוח תעסוקה אחר הצהרים לתלמידי בית-הספר אבל לצערי חלק מבני הקהילה האתיופים מנותקים קצת מבית-הספר, חלק מהם מנותקים ומרגישים לא שייכים, והכול בגלל שהחברה דוחה אותם.
טובה צ'קול: הלכנו לעירייה והלכנו לכל הגורמים וביקשנו, והלכנו למנהל מוקד הקליטה שלנו, ושום דבר.
טובה צ'קול: הביאו כתבים וכתבו כתבות בעיתון וראיינו ילדים.
טובה צ'קול: הם עושים מזה רק רייטינג ופרסום וזהו.
טובה צ'קול: הם לא עושים שום דבר.
טובה צ'קול: הם רק רושמים הכול, מתרשמים מזה, אבל לא באים ורואים מה יש לנו בדיוק בקריית מלאכי.
טובה צ'קול: רק אם תבואו לבקר תראו כבר במו עיניכם מה יש בקריית מלאכי.
שלמה אקלה: אני מנכ"ל מרכז "בהלצ'ין" ליהדות אתיופיה.
שלמה אקלה: הדיון כאן העלה בעיות שונות.
שלמה אקלה: הבעיות האלה החלו כבר מזמן.
שלמה אקלה: כמו שאומרים, ככל שיש יותר רופאים, החולה מת.
שלמה אקלה: יש דבר כזה.
שלמה אקלה: יש גופים שונים שמטפלים, יש ראשי ערים, אבל כמו שאמרה היושבת-ראש אין יד מכוונת אחת וזה דבר שצריך לחשוב עליו.
שלמה אקלה: אני רואה מגזר מסוים שלא מדובר עליו, שזה ההורים, דור המדבר.
שלמה אקלה: בלי דור המדבר לא תהיה הצלחה של הילדים.
שלמה אקלה: אחת הבעיות שאנחנו עוסקים בהן, לא בעיות כלכליות אלא יש לנו גם בעיות תרבותיות קשות מאוד ואנחנו מטפלים בהן.
שלמה אקלה: אחת הדרכים היא שימוש במגשרים שעושים עבודה נהדרת בכל הארץ.
שלמה אקלה: היו יותר מ-100 פניות של זוגות שביקשו להתגרש ואנחנו מצליחים לשמחתנו הרבה ביותר מ-80% מהפניות להביא לשלום בית, לאפשר שהתא המשפחתי ימשיך להתקיים והילדים יגדלו לפחות בחיק המשפחה, על אף המצב הקשה.
שלמה אקלה: לצערי הרב לנושא הזה השנה אין מימון.
שלמה אקלה: זה מומן על-ידי הג'וינט ומשרד הרווחה.
שלמה אקלה: אנחנו התרענו על כך.
שלמה אקלה: אמרנו פעמים רבות שאם לא יחזקו את המסגרות בתוך הקהילה, שיכולות להיות לעזר בפתרון הבעיות, לא יעשו כלום.
שלמה אקלה: רבותי, לא מספיק לדבר רק על הנתונים, כמה פושעים יש, אילו אחוזים נמצאים בבית-הכלא, כמה מעורבים.
שלמה אקלה: צריכים למצוא את הפתרון, את הדרך למנוע את התופעה הזאת.
שלמה אקלה: יש כל-כך הרבה גופים שמטפלים אבל אנחנו רואים שהתופעה הולכת וגוברת.
שלמה אקלה: למה?
שלמה אקלה: יש כאן איזה דבר שצריך לטפל בו מן השורש.
שלמה אקלה: הייתי מבקש מכבוד היושבת-ראש לעשות דיון כלשהו בנושא הזה.
קולט אביטל: הייתי רוצה לסכם את הדיון.
קולט אביטל: לא כל-כך קל לסכם אותו משום שלנו כחברי כנסת, פרט לניסיון להביא לדיון משותף וללחוץ על משרדי הממשלה אין לנו את הכלים האקזקוטיביים עצמם.
קולט אביטל: בכל הדיונים שניהלנו כאן, כולל על נוער בסיכון, ניסינו להבין לא רק את הסטטיסטיקות אלא בעיקר את הסיבות.
קולט אביטל: הסיבות בדרך כלל נעוצות גם במצב הסוציו-אקונומי, גם במשבר החברתי בתוך הקהילה עצמה, וגם בחוסר הטיפול האינטגרטיבי בין ילדים והורים.
קולט אביטל: היו בוועדה גם מומחים מהאוניברסיטה העברית וזאת הנקודה העיקרית שניסינו לעבוד עליה, על טיפול משותף בילדים נושרים ובילדים שיש להם בעיות חברתיות, לטפל בזה יחד עם ההורים.
קולט אביטל: זה בוודאי אחד הנושאים בהם דנו בוועדה.
קולט אביטל: לא קל לי להגיד מה שאני אגיד כי בסך הכול אני לא רוצה להגיד שזה כישלון מונומנטלי.
קולט אביטל: יש גם הצלחות.
קולט אביטל: בסך הכול, אם אנחנו לוקחים בחשבון קליטתם של 93,000 אנשים, יש גם הצלחות, יש גם אנשים שהתקדמו, יש גם אנשים שנכנסו לתחומים מקצועיים, יש גם אנשים שמיצו את הפוטנציאל אתו הם באו.
קולט אביטל: אבל בסך הכול אם אנחנו מסתכלים היום על המצב כפי שהוא, אני לא יכולה שלא להצטרף למה שאומר ד"ר קדמן, שיש כאן קריסה של כל המערכות החברתיות, יש כאן צמצום של אמצעים ואין כאן אסטרטגיה אחת איך קולטים עלייה ואיך הופכים אותה לחלק מן החברה הישראלית.
קולט אביטל: הבעיה היא לא פרטנית.
קולט אביטל: הבעיה היא לא רק כמה שעות לימוד נותנים לילד זה או אחר במסגרת זאת או אחרת.
קולט אביטל: הבעיה היא איך אנחנו מתמודדים עם אנשים שבאים אלינו ממקום אחר, ברמה אחרת, והופכים אותם לחלק מן החברה הישראלית, בשני מובנים: אל"ף, מאפשרים להם, נותנים להם את הכלים כדי להיכנס לחברה הישראלית; ובי"ת, גם דורשים מהחברה הישראלית להיות זאת שמחבקת אותם וקולטת אותם ומשלבת אותם בתוך המסגרות, כי אם לא אז ימשיכו המצוקות, ימשיך הניכור, ימשיכו ההתאבדויות והם לא יהפכו לחלק מן החברה הישראלית, וזאת יכולה להיות בכייה לדורות.
קולט אביטל: אנחנו כוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות נפנה לממשלה בדרישה למנות צוות שיצטרך לבוא עם אסטרטגיה כוללת לגבי קליטת עולים בארץ, עם דגש על העלייה האתיופית.
קולט אביטל: בחודש הבא אנחנו נערוך כאן יום עיון שיביא את כל הגורמים שעוסקים בנושאים האלה ואנחנו ננסה לגבש – אם הממשלה לא מסוגלת לעשות את זה אז לפחות אנחנו כחברי כנסת יכולים לנסות לגבש כאן אסטרטגיה מסוימת ולהציב אותה בפני הממשלה.
קולט אביטל: לצערי הרב אנחנו מגלים כאן שוב ושוב ושוב שכל אחד עוסק בדברים קטנים בצורה פרטנית.
קולט אביטל: יכולים להיות פרויקטים נהדרים אך מה יועילו כל הפרויקטים הקטנים האלה אם אין סך הכול, אם אין יד אחת מכוונת, אם אין אסטרטגיה שאומרת: אנחנו צריכים להביא את זה מכאן ועד לכאן?
קולט אביטל: חשבתי בזמנו שלפחות בתחום הזה הפרויקט הלאומי האתיופי יכול להרים את הכפפה ולקחת על עצמו את האתגר הזה.
קולט אביטל: היום אני לא בטוחה שיש להם את האמצעים.
קולט אביטל: גם להם לא נותנים את האמצעים.
קולט אביטל: לכן אנחנו נצטרך להקדיש זמן לבעיה הזאת וננסה לבנות איזו אסטרטגיה.
קולט אביטל: נזמין את כולכם פעם נוספת גם לדיונים הבאים.
קולט אביטל: זה מה שאני יכולה להגיד בשלב הזה, בעצב רב.
קולט אביטל: אני יודעת שזה לא פותר את הבעיה.
קולט אביטל: יתרה מכך, אני יושבת כאן ולא יכולה להבין, דיון אחרי דיון, איך קורה שמשרדי הממשלה שאמונים על הנושא לא עובדים כצוות יחדיו וזקוקים לג'וינט או למישהו אחר כדי להביא אותם סביב שולחן אחד.
קולט אביטל: נראה לי שהמשרד לקליטת העלייה היה צריך להיות הגורם שמכוון את כולם.
קולט אביטל: אם זה לא יכול להיות אז נצטרך אנחנו לפנות לממשלה ולהגיד שככה לא יכולה להתנהל מדיניות, או להתריע שהממשלה הזאת צריכה להתוות מדיניות.
יצחק קדמן: רק לתשומת לבך, שני המשרדים שאין בהם שר כבר 3 חודשים הם המשרד לקליטת העלייה ומשרד הרווחה, וזה לא מקרי.
קולט אביטל: במשרד לקליטת העלייה יש שרה.
יצחק קדמן: אין שם שר במשרה מלאה.
דפני מושיוב: אמרת ש-600 עולים אמורים להגיע מדי חודש.
דפני מושיוב: מי כמו ד"ר מלכה שבתאי יודע שהעולים האלה הם עולים שונים מהקהילה הקיימת ולא מוכרים למערכות.
דפני מושיוב: אולי הגיע הזמן להעיז לחשוב על צורת הקליטה השונה ולא לראות את כל העולים בצורה אחידה, לשים לב לדיפרנציאליות ביניהם, ובעיקר לחשוב על מסלולים שונים לקבוצות השונות.
דפני מושיוב: אולי צריך ללכת לכיוון כזה.
קולט אביטל: יותר מדי קשה בשביל ממשלה לעשות דיפרנציאציה כזאת.
קולט אביטל: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העליה, הקליטה והתפוצות.
קולט אביטל: זאת ישיבה מיוחדת שמוקדשת לזכרו של ראול ולנברג.
קולט אביטל: מפאת כבוד האורחים שאינם דוברי עברית אנחנו נעשה מעשה מיוחד, שאנחנו בדרך כלל לא עושים אותו בוועדה הזאת או בכנסת.
קולט אביטל: אנחנו פשוט ננהל הישיבה הזאת היום באנגלית ברשותכם.
קולט אביטל: אני לא בטוחה שיושב ראש הכנסת היה מאושר מזה, אבל בכל זאת, אנשים שהם תרמו כל כך הרבה להיסטוריה היהודית ולהמשך קיומו של העם היהודי שנמצאים כאן אתנו היום, מזכים אותנו להתנהל ולהתנהג בצורה יוצאת דופן.
קולט אביטל: אנחנו חווינו בשבועות האחרונים טקסים רבים שהחזירו לנו הרבה זכרונות אפלים, אלה של השואה, כשציינו בשבוע שעבר בכנסת את יום השנה השישים לשחרור מחנה הריכוז אושוויץ ראינו אז את כל התמונות שהיו בטלביזיה ובוודאי רבים מאיתנו ראו בטלביזיה את הטקס שהתקיים באושוויץ עצמה.
קולט אביטל: כיהודים טבעי הוא שאנחנו מדברים על אותן טרגדיות אך בצד אותן טרגדיות שאי אפשר לתאר במלים שעלו בגורלו של עמנו, עלינו לזכור גם שעות של אומץ לב, שעות של גדולה.
קולט אביטל: אנחנו צריכים לזכור גם את אותם אנשים מעטים אך בני אדם טובים מאד שעזרו לנו במשך השעות האפלות האלה.
קולט אביטל: ראול ולנברג, אפילו בין האנשים הבלתי רגילים האלה היה יוצא דופן.
קולט אביטל: שום דבר לא הצביע על כך שאותו איש צעיר בן 32, שבא ממשפחה בעלת אמצעים, משפחת בנקאים ודיפלומטים, ילך ויסכן את חייו בהונגריה.
קולט אביטל: אני מבינה שהוא לא רק פעל כדיפלומט מיומן ביותר עם הרבה כוח דמיון אלא גם כשחקן.
קולט אביטל: כשרון המשחק שלו עזר לו כנראה לשחק את התפקיד.
קולט אביטל: אנחנו מבקשים לברך אתכם בני משפחתו על היותכם כאן איתנו, להודות לכם באיחור רב אבל באופן אישי על כל מה שהוא עשה ולקוות שכולנו לא רק נשמור לעד את זכרו אלא שפעולותיו וזכרונו יישמרו כמשהו אשר ישרה על כולנו לא לעבור תקופה חשוכה כזאת שוב.
קולט אביטל: תודה לכם וברוכים הבאים.
נתן שרנסקי: תודה לך גברתי יושבת הראש.
נתן שרנסקי: אני גם רוצה לברך את לואיז דה דארדל ומרי דופו שלמי שאינו יודע, הן שתי האחייניות של ראול שיחד עם כל המשפחה מובילות את המאבק לחקירת האמת על האישיות המופלאה של ראול ולנברג.
נתן שרנסקי: אני רוצה גם לברך את יושב ראש הוועדה לשחרור ולנברג וכמובן את שגריר...
נתן שרנסקי: כאן אתה רואה היום הרבה ניצולים שבאו ויודעים מיד ראשונה כמה נוראים היו הימים האלה וכמה שונים היו התפקידים וכמה אור נתנה באותם ימים העבודה של ראול ולנברג ... ...
נתן שרנסקי: מחוברת לאותה תרומה הירואית ייחודית מוחלטת, דוגמה ייחודית כיצד יכול אדם אחד, בזמן שכל העולם נכבש על ידי הרשע, לבצע שינוי בלתי ייאמן כזה.
נתן שרנסקי: אולם עם כל העובדות אלו, אנחנו לא יכולים לומר בישראל ובעולם הפתוח כי עשינו כל שניתן לעשות כדי לדעת את האמת, כדי לדעת את כל מה שקרה לראול ולנברג.
נתן שרנסקי: יש הרבה עדויות שהוא היה חי אחרי שנת 1947, השנה שבה באופן רשמי הוא נהרג.
נתן שרנסקי: דבר נוסף ואני מקווה שזה יבוא כהמלצה של הוועדה, חשוב מאד שכל העולם ידע על המורשת הייחודית של ראול ולנברג.
נתן שרנסקי: חינוך מתחיל מבית, אם בבתי הספר שלנו הילדים שלנו לא ידעו מי הוא ראול ולנברג ומה אדם אחד יכול במצב הנורא הבלתי אפשרי להציל עשרות ועשרות אלפים של יהודים, אם אנחנו בבתי הספר שלנו לא נלמד זאת, מה אנחנו יכולים לצפות מהעולם?
נתן שרנסקי: כך שמאד חשוב שזה ייהפך חלק מתוכנית הלימודים של בתי הספר בישראל ואני מקווה שזו תהיה אחת ההמלצות של הוועדה שלכם, גברתי יושבת הראש.
נתן שרנסקי: תודה לכם.
פרופ' ביאלובסקי: לפני שנים רבות שמעתי על ראול ולנברג ואז הבנתי שהוא היה גיבור גדול של העם היהודי, שהוא חלק מההסטוריה היהודית וזה מאד חשוב כי תולדות העם היהודי הם היסטוריה לנצח.
פרופ' ביאלובסקי: עתה כשידעתי שעומד להתקיים הדיון הזה, החלטתי לגלות מידע נוסף על ולנברג.
פרופ' ביאלובסקי: היום זה מאד פשוט, אתה פונה לאינטרנט שתי נקישות ואתה צופה בקובץ המתאר את חייו של ראול ולנברג ומאמציו העילאיים להציל את היהודים.
פרופ' ביאלובסקי: אני הבנתי שהוא היה אפילו שנה אחת כאן, פלשתין באותה עת, בחיפה.
לואיס דה דארדל: כן, למעשה לאמו היתה טיפת דם יהודי.
לואיס דה דארדל: אני מאמינה שזו אחת הסיבות שהוא הרגיש כל כך מעורב בגורלו של העם היהודי.
פרופ' ביאלובסקי: תודה לך.
פרופ' ביאלובסקי: כל העבודה שלו, הצלת העם היהודי, היתה עבודה הירואית.
פרופ' ביאלובסקי: אני מבין שהרכבות היו מלאות יהודים והיו מיועדות לאושוויץ, הוא קפץ אל הרכבת והתחיל לחלק ליהודים תעודות מעבר ואחר כך דרש שהיהודים עם תעודות המעבר יעזבו את הרכבת ותינתן להם האפשרות לעזוב ולעבור למדינות אחרות, היתה זו פעולה מסוכנת ועילאית.
פרופ' ביאלובסקי: בהתאם למספרים שמצאתי פייר ...
פרופ' ביאלובסקי: בהתאם למידע שלו היו באמת כמאה אלף יהודים שניצלו על ידי אדם אחד, זה מספר יוצא מן הכלל.
פרופ' ביאלובסקי: מה שקרה אחר כך, כולנו יודעים, קג"ב זה קג"ב.
פרופ' ביאלובסקי: אנחנו ממשיכים במאמצינו לגלות מה קרה.
פרופ' ביאלובסקי: אנחנו צריכים לזכור לתמיד את ראול ולנברג כגיבור הגדול ביותר של העם שלנו.
פרופ' ביאלובסקי: תודה לכם.
לואיס דה דארדל: יש לי הרבה מה לומר אבל דבר אחד הוא מאד נוגע ללב כאן.
לואיס דה דארדל: הרגשתי שהיום הוא יום מיוחד אבל להיות כאן כשאתם מכבדים אותנו ומדברים באנגלית, אני מצטערת אנחנו לא דוברות עברית, עושה את היום ליותר מיוחד.
לואיס דה דארדל: אני חושבת שזה מאד משמעותי לי, לנו למשפחה וגם לכם פה בישראל.
לואיס דה דארדל: כאשר הסבים שלי נפטרו ב-1980, שלושים וחמש שנה אחרי החטיפה שלו, הם חשו נטושים ומיואשים ואז אבי ודודתי לקחו את עבודתם עליהם.
לואיס דה דארדל: סבתי היתה תמיד אומרת, זו עבודה חשובה להמשיך את הקרב הזה, להביא לשחרורו, להחזיר אותו לביתו לא רק למען ראול ולנברג אלא בגלל שיש מיליוני אנשים שנחטפים באופן שרירותי וזה לא מתקבל על הדעת לאף אשה, לאף אם.
לואיס דה דארדל: כך שהיא עשתה את העבודה עבור כל האמהות בעולם.
לואיס דה דארדל: אני סבורה כי תודות לעבודה שלה, אתם יודעים היום על ראול ולנברג, מלבד כמובן אלה שניצלו על ידו, אחרת הוא לא היה הופך להיות סמל והעם היהודי היה ממשיך להאמין גם היום שלאף אחד לא היה איכפת ממנו.
לואיס דה דארדל: אני חושבת שהידיעה שהיו אנשים שכן עשו משהו, שסיכנו את חייהם, שעברו מארץ לארץ, שהרגישו מעורבים במה שקורה בהונגריה, אני חושבת שזה גורם להסתכל אחרת על מה שקרה על החיים באותה עת.
לואיס דה דארדל: עכשיו מה שאנחנו היינו באמת רוצים להבין הן התשובות לשאלות של הסבים שלי, של אבי ושל דודתי, מדוע הוא נלקח?
לואיס דה דארדל: מדוע הוא לא שוחרר מעולם?
לואיס דה דארדל: מדוע אף אחד לא עזר לו?
לואיס דה דארדל: אני סבורה שהדור שלנו, הדור שלאחר המלחמה צריך להבין, לקבל את התשובות לאותן שלוש שאלות כי אחרת איך ננהג בגבורים של היום?
לואיס דה דארדל: האם אנחנו עומדים להמשיך להתעלם מהם, האם אנחנו עומדים להמשיך לזנוח אותם?
לואיס דה דארדל: אני סבורה שלמעשה זה העניין האמיתי כיום, איזה פעולות אנחנו יכולים לעשות כי הוא היום סמל לאנשים שדואגים, שאיכפת להם מאנשים אחרים ועוזרים, נוקטים בפעילות.
לואיס דה דארדל: תודה לכם שהקשבתם לי.
קולט אביטל: אם יש מישהו שרוצה לדבר עברית, בבקשה, אני אתרגם לאורחות.
קולט אביטל: אני אמרתי בתחילת הישיבה שלכבוד האורחות ובאופן יוצא דופן ננהל את הישיבה הזאת באנגלית.
קולט אביטל: זה לא צריך למנוע מאלה שלא מדברים אנגלית, שרוצים לדבר, אני פשוט, מכיוון שאין תרגום סימולטני, אני אנסה לתרגם לאורחות.
מרינה סולודקין: יש לנו הכבוד לארח אתכן בישיבה שלנו של ועדת קליטה ועלייה.
מרינה סולודקין: הואיל וראול ולנברג היה חלק מהסטוריית הגולה, אתן כולכן חלק מההסטוריה של היהודית והישראלית שלנו.
מרינה סולודקין: לפני מספר שנים ארחתי קרובת משפחה אחרת שלכן שהיא אשתו של קופי ענאן, אני הייתי יושבת ראש הוועדה למעמד האשה והיא הרצתה בפנינו על הפמיניזם שקיים בארצות הסקנדינביות, זו היתה הופעה מרגשת של אשה גדולה שגם היא חלק מההסטוריה שלנו.
לואיס דה דארדל: בשבדיה אנחנו כמובן מבינים מה קורה כי שבדיה קרובה מאד לרוסיה.
לואיס דה דארדל: במהלך שלטונו של סטאלין היה קשה מאד לחקור על אדם אחד כי המצב היה כל כך מתוח.
לואיס דה דארדל: היום חלפו שלושה דורות ואני סבורה שאין שום סיבה להמשיך לשמור את הסוד על גורלו.
לואיס דה דארדל: גם רוסיה השתנתה מאד כך שאני יכולה לומר לכם, אם אתה מסכים, נתן שרנסקי, מה שקרה, למעשה אבי הוא חוקר והוא היה מאד מוערך בברית המועצות, הוא ביקר שם לעתים תכופות בענין אחיו וגם בעניינים המדעים שלו.
קולט אביטל: אסתר סולומוביץ, חברת כנסת לשעבר, אני אתרגם.
2507: אסתר סלומוביץ באה יחד עם אחותה כל הדרך מצפון הארץ, מהעיר ששמה נהריה כי היא הרגישה שהיא רוצה להיות חלק מהישיבה המיוחדת, לחלוק כבוד לאיש הענק הזה.
2507: כאשר היא היתה חברת כנסת, היא היתה חלק מפורום בכנסת שטיפל מצד אחד בנושאי אנטישמיות ומצד שני בהנצחת הזכרון של ראול ולנברג.
2507: היא מבקשת להודות לשגריר ודרכו לאנשים השבדים על מה שהם עשו.
2507: אמה נלקחה מיד אחרי המלחמה לשבדיה שם היא אושפזה למשך חצי שנה בבית חולים כי היא לא יכלה לאכול.
2507: לאחר מכן היא שהתה שנתיים בשבדיה ואז חזר לטרנסילבניה כדי לחפש אם מישהו מקרוביה נותר בחיים.
2507: כך שהיא מבקשת להביע את הכרת תודתה.
2507: אני מבינה שהיא השאירה לנו חומר.
מרדכי פלדיאל: שמי מרדכי פלדיאל אני מיד ושם.
מרדכי פלדיאל: יש לי שתי הערות להעיר, ראשית, אנחנו לא צריכים לדאוג אם היה לו דם יהודי או דם תורכי או דם סיני, מה שחשוב כאן היה הנשמה והיתה לו הנשמה הנכונה, הוא היה אביר הנשמה.
מרדכי פלדיאל: אנחנו ביהדות מאמינים שזה הדבר החשוב, מה שנמצא למעלה ולא כל כך בדם, אתה יכול להפוך ליהודי וזה לא משנה איזה דם יש לך.
מרדכי פלדיאל: הוא מייצג את המסורת היהודית, הנוצרית ואפילו המוסלמית.
מרדכי פלדיאל: בשבוע שעבר מישהו הראה לי משהו בקוראן - כנראה מוחמד שאמר כי אלוהים אמר שבמקום שמצילים נפש אחת כאילו הצילו את כל העולם כך שכנראה הוא לקח את זה מהתלמוד, הוא כנראה למד את התלמוד.
מקס גרונברג: אני מקס גרונברג ואני בוועדת אזרחות כבוד לראול ולנברג.
מקס גרונברג: אני הייתי רוצה להביע רק משאלה, במיוחד כאשר אביהן של לואיס ומרי לא יכול להיות איתנו היום אבל משאלתו היא להחזיר את ראול הביתה כדי שהוא יוכל להתאחד עם משפחתו.
מקס גרונברג: לכן מאד חשוב להבין שראול ולנברג עדיין נעדר וקרוב לוודאי בחיים.