GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עודי בהט: כלומר, הסיוע העיקרי ניתן על-ידי המדינה.
עודי בהט: בפרויקטים מסוימים, שלעתים מתפרסים על פני 10 ישובים ולעתים על פני 5 ישובים או 20 ישובים – ולכן ציינתי את PACT כי הוא מאוד מערכתי, אך יש עוד עשרות פרויקטים קטנים – אנחנו שותפים.
נסים זאב: ההשתתפות היא על-פי פרויקטים?
עודי בהט: לא.
עודי בהט: ההתערבויות מבחוץ על-ידי גורמים שונים הן לפי פרויקטים אבל הסיוע הבסיסי לתלמיד עולה ניתן על-ידי הממשלה, וזה עיקר הכסף.
קולט אביטל: כמה הממשלה משקיעה בתלמיד עולה מבין עולי אתיופיה פר קפיטה לשנה?
עודי בהט: אני לא רוצה לשלוף נתונים אבל רק כדי לתת תמונה כללית מאוד - - -
קולט אביטל: מה רמת ההשקעה?
קולט אביטל: כמה המדינה משקיעה בממוצע בתלמיד עולה מאתיופיה?
קולט אביטל: אנחנו יודעים כמה המדינה נותנת פר ילד עולה מאתיופיה בגן ילדים.
עודי בהט: את שואלת על ההשקעה בנוסף על היותו תלמיד, כלומר רק בשל מרכיב העלייה שלו?
קולט אביטל: הרי יש תוספות לילדים עולים.
קולט אביטל: בסך הכול כמה המדינה משקיעה בילד עולה לעומת ילד לא עולה?
מסרט וורקו: אם מדובר באגרות חינוך, זה תקציב שאנחנו מעבירים למשרד החינוך כדי שיוכלו להעביר למוסדות פר תלמיד עולה.
מסרט וורקו: ב-3 השנים הראשונות שלו בארץ הוא מקבל תוספת של 850 שקלים.
עודי בהט: זה הכסף הקטן.
עודי בהט: אני מדבר על 20,000-30,000 שקל לפחות לשנה.
עודי בהט: בין 2-3 שעות זה 12,000-15,000 שקל בערך.
עודי בהט: תלמידים רבים מאוד מקבלים פרויקטים כמו פל"א ואחרים, וזה בערך 1,000 שקל בשנה.
עודי בהט: כלומר, משהו בסדר הגודל הזה.
קולט אביטל: כמה פחות או יותר אתם משקיעים בילד עולה לשנה, עם כל התוספות?
עודי בהט: אני לא יכול לתת תשובה בצורה כזאת.
עודי בהט: כדי לתת לוועדה מושג כללי אני אומר שלא מדובר כאן על 200 שקלים אלא על עשרות אלפי שקלים לילד בשנה, בלי ספק.
עודי בהט: זה הסעות ופנימיות יום ופרויקטים כאלה ואחרים, כל אחד זה 1,000 שקל, 2,000 שקל לילד, פלוס השעות שהם מקבלים.
עודי בהט: אני צריך להיות מספיק אחראי, ללכת הביתה ולעשות חשבון מדויק.
עודי בהט: אני לא יכול לשלוף כאן איזה מספר.
נסים זאב: מדובר על השקעה מעבר לשעות הלימוד?
עודי בהט: מעבר למה שמקבל תלמיד רגיל.
נסים זאב: במסגרת השעות המקובלות של משרד החינוך האם אין מקום לג'וינט או לגופים אחרים להתערב כדי לתת העשרה לילדים?
קולט אביטל: הם עושים את זה.
עודי בהט: זה בדיוק מה שהם עושים: הם נותנים העשרה ועושים פרויקטים מקומיים יותר, פרויקטים ייעודיים.
מלכה שבתאי: מר עודי בהט מדבר על עולים ועל מערכת שמתכווננת ומשקיעה בעולים.
מלכה שבתאי: אני כל הזמן לא אפסיק לשאול מתי תהיה תוכנית אסטרטגית של משרד החינוך של מדינת ישראל לתלמידים יוצאי אתיופיה.
מלכה שבתאי: התמונה לגבי ילידי הארץ והחולשה היחסית של ילידי הארץ עוד לא חלפה מן העולם.
מלכה שבתאי: מר עודי בהט הוא מנהל גף קליטת עלייה אבל איפה מדינת ישראל ומשרד החינוך של מדינת ישראל מול האתגרים הגדולים של קליטת תלמידים יוצאי אתיופיה על כל גווניהם?
מלכה שבתאי: ועוד דבר, בשביל הסדר הטוב, במשרד ראש הממשלה מתקיים היום דיון, שכנראה כתוצאה ממנו יתחילו לעלות 600 עולים חדשים מאתיופיה מדי חודש.
מלכה שבתאי: זה ממש לא נותן לי מנוחה לשמוע שהתפר בין הסוכנות היהודית ומרכזי הקליטה לבין בתי-הספר ומערכת החינוך עדיין עובד בשיטה של אזעקות והתארגנויות של הרגע האחרון.
מלכה שבתאי: ממש מבהיל לדעת שבדרך אלינו היקפים גדולים כאלה של עולים ועדיין נוהלי העבודה ודפוסי העבודה, למרות כל הניסיון והמאסות שאנחנו מדברים עליהם, נמצאים ברובד הזה.
מלכה שבתאי: איך זה יכול להיות?
טובה מטלון: גם היום יש בסביבות 400 עולים בחודש.
קולט אביטל: יש 300 עולים בחודש.
עודי בהט: יש בחודש בסביבות 155 תלמידים עולים חדשים מאתיופיה במערכת.
עודי בהט: אני חושב שראוי לפרוט את הדברים.
עודי בהט: דיברנו כאן הרבה מאוד פעמים על קירוב המשפחה והקהילה לתוך המערך הכללי של הטיפול.
עודי בהט: בשנת 2005 אנחנו מגדילים את מספר המגשרים במערכת החינוך מ-29 משרות ל-40 משרות.
מלכה שבתאי: זה מבורך.
עודי בהט: זה משמעותי מאוד.
עודי בהט: אנחנו עושים את זה עכשיו עם תחילת כהונתו של מרכז ההיגוי בקדנציה החדשה שלו.
עודי בהט: היה מכרז והם נבחרו להמשיך לטפל בנושא.
קולט אביטל: מה עם הכשרת מורים?
עודי בהט: אנחנו עוסקים בהכשרת מורים.
עודי בהט: זה אחת המסקנות גם של דוח ועדת שוהמי וגם של דוח ועדת דברת, כולם מדברים על נושא הכשרת המורים.
עודי בהט: להכשרת מורים יש שני היבטים: הכשרת מורים חדשים, ומיומנויות למורים שנמצאים כבר בשטח.
עודי בהט: אנחנו פרוסים במערכת השתלמויות רחבה מאוד של מורים.
עודי בהט: היה לנו הכבוד והעונג לשמוע את ד"ר מלכה שבתאי בהרבה מאוד השתלמויות כאלה, וזה נעשה בכל הארץ, בכל המחוזות, באופן קבוע, בצורה מסודרת.
עודי בהט: יחד עם זה, אני מקווה שבעקבות דוח דברת תחול תזוזה של ממש והאוניברסיטאות והמכללות שתישארנה על כנן תפתחנה באמת בצורה מסודרת מסלולים פורמליים להכשרת מורים לעולים.
עודי בהט: זה נכון לגבי יוצאי אתיופיה, זה נכון לגבי עולים ממקומות אחרים.
עודי בהט: התחלנו בדבר הזה בעקבות דוח שוהמי.
עודי בהט: היו כבר שני קורסים באוניברסיטת תל-אביב שפרופ' אילנה שוהמי עצמה היתה אחראית להם, היו קורסים בעוד 3 מכללות, במכללת לווינסקי יש לימודי תואר שני בנושא הוראת עולים או רב-תרבותיות או חינוך רב-לשוני.
עודי בהט: כל השמות האלה הם תוצאות של היוזמות שלנו, ובחלקן גם במימון שלנו, כדי להעלות על המפה את הנושא הזה של מורה לעולים, דבר שלא היה קודם לכן.
קולט אביטל: סליחה שאני מטרידה אותך שוב בשאלות שאין לך עליהן תשובות.
עודי בהט: את לא מטרידה אותי.
עודי בהט: אני כאן בשביל זה.
קולט אביטל: כמה מורים עוברים השתלמויות או סדנאות כאלה מדי שנה?
קולט אביטל: אתם בוודאי יודעים כי יש לכם תקציב נתון.
קולט אביטל: כמה מורים מתוך המערכת עברו עד עכשיו השתלמויות והאם יש איזה מעקב אחר תוצאות ההשתלמויות האלה?
קולט אביטל: אני מדברת על הכשרת המורים הקיימים, לא החדשים.
עודי בהט: אני מעריך שניתנו כ-2,500 שעות השתלמות.
קולט אביטל: אני לא שואלת כמה שעות.
קולט אביטל: אני שואלת כמה אנשים עברו את ההשתלמויות הללו.
עודי בהט: אני מחלק את זה לשעות וכך אני יודע את מספר המורים.
עודי בהט: מדובר על כמה מאות מורים מדי שנה.
קולט אביטל: אתם לא עובדים לפי איזו תוכנית?
עודי בהט: אנחנו עובדים לפי תוכנית מדויקת.
עודי בהט: אני יכול להגיד לך בדיוק באיזה יום בשבוע, באיזה מקום ובאילו נושא עוסקים בכל השתלמות של קבוצת מורים בארץ בנושא קליטת עלייה.
עודי בהט: אני גם נוסע לבקר אותם ורואה אותם יושבים במעגלים שלהם, בהשתלמויות שלהם, מהצפון ועד הדרום, צמודים לכיתות הקלט אם מדובר על יוצאי אתיופיה, צמודים ל"פסגות" (מה שהיה פעם מרפ"ד – המרכזייה הפדגוגית) אם זה עולים ממקומות אחרים.
עודי בהט: בכל הארץ פרוסות השתלמויות.
עודי בהט: אם נחלק את מספר השעות לאנשים, זה כמה מאות מורים.
קולט אביטל: אני פשוט לא מבינה את העניין הזה.
קולט אביטל: אם אתה יודע כמה אנשים, ואתה עובד לפי תוכנית מסוימת, למה אתה לא יכול להגיד לי בשנה X כמה מורים עברו השתלמות?
עודי בהט: אני מתנצל שאני לא יכול לבוא עם נתונים על כל השאלות, כשאני לא יודע מראש מה ישאלו אותי, ולתת תשובות מדויקות.
עודי בהט: אני יכול לומר שאנחנו מימנו בשנה שעברה כ-2,500 שעות השתלמות.
עודי בהט: אם קבוצה זה 20 מורים ב-56 שעות השתלמות, אפשר לעשות את החשבון ולראות שזה כמה מאות מורים.
עודי בהט: אבל אני צריך לבדוק בניירת ולתת תשובה מדויקת.
עודי בהט: אין כל בעיה להגיד כמה מורים השתלמו.
קולט אביטל: יש לך מעקב אחרי ההשתלמויות הללו?
עודי בהט: בוודאי, הרי יש גמולי השתלמות.
עודי בהט: זה רשימות מסודרות של מורים.
קולט אביטל: זה שהם מקבלים גמול השתלמות, זה נפלא.
קולט אביטל: אני שואלת מה התוצאה בשטח.
עודי בהט: זה אומר שעוקבים אחריהם שמית.
נסים זאב: אמרת שכמעט 50% עוברים בהצלחה את הבגרות.
נסים זאב: אני מבין שאחר-כך חלק ממשיכים הלאה, הן בהכשרת מורים והן באוניברסיטאות.
נסים זאב: אני מבין שאין לך תשובה ברורה על האחוזים.
נסים זאב: איך ההתפלגות בתחומים אחרים של המקצועות, בהיי-טק וכדומה?
עודי בהט: אני לא יודע.
בתיה איוב: רובם ממשיכים ללמוד במדעי הרוח והחברה.
עודי בהט: נמצאים כאן נציגים משתי יחידות של משרד החינוך שמטפלות באלמנטים מסוימים שצוינו כאן, הן בנושא נשירה וקידום נוער, והן בנושא השירות הפסיכולוגי בתחום המניעה של סמים, אלכוהול, פשע וכדומה.
עודי בהט: הם נמצאים כאן כדי לענות, אם יתבקשו, על שאלות בתחום הזה, בהקשר לעולים מאתיופיה.
קולט אביטל: לפני שאנחנו נעבור אליהם, רק כדי לקבל תמונה על אילו ממדים של פשיעה אנחנו מדברים, האם נוכל לקבל קצת מושג: האם יש שינויים?
קולט אביטל: אם יש ירידה?
קולט אביטל: אם יש עלייה?
סוזי בן-ברוך: העברנו לכם נתונים על שנת 2003.
סוזי בן-ברוך: בעשור האחרון יש עלייה מסיבית במעורבות של בני נוער עולה בפשיעה.
קולט אביטל: אני רואה שבשנת 2004 זה 4.1%.
סוזי בן-ברוך: בשנה שלפני כן היתה עלייה מ-680 ל-1,400 אבל יכול להיות שזה מוסבר באיזו בעיה באיסוף הנתונים, אנחנו בודקים את זה.
סוזי בן-ברוך: אבל לגבי הנתונים של שנת 2004 אין ספק שהם נכונים.
סוזי בן-ברוך: אוכלוסיית הנוער העולה האתיופי מהווה 1.3% מסך כל אוכלוסיית הנוער, והם מעורבים ב-4.3% מן הפשיעה בכלל אוכלוסיית הנוער.
סוזי בן-ברוך: יש לי נתונים על סך כל הנוער העולה, שם מוצאים תמונה הרבה יותר עגומה.
סוזי בן-ברוך: יש בסך הכול עלייה של 7.6% בשנת 2004 לעומת שנת 2003 במעורבות של נוער עולה בפשיעה.
קולט אביטל: אצלי כתוב הפוך, שב-2003 זה 7%.
סוזי בן-ברוך: את מחזיקה נתונים על עולים ממוצא אתיופי בלבד.
סוזי בן-ברוך: אני דיברתי על פשיעה בקרב סך כל הנוער העולה.
סוזי בן-ברוך: בשנת 2004 יש עלייה של 7.6% בפשיעת נוער עולה לעומת השנה הקודמת.
סוזי בן-ברוך: אלה נתונים חדשים שעוד לא פרסמנו, פעם ראשונה שאני אומרת אותם.
סוזי בן-ברוך: החלק הארי של העשייה העבריינית, לצערנו, הוא דווקא בעבירות רכוש, ושוב זה לא מפתיע.
סוזי בן-ברוך: כמעט 50% מפשיעת הנוער העולה היא בעבירות רכוש, קרי: גניבות מתוך רכב, גניבות אחרות, התפרצויות.
סוזי בן-ברוך: זה מאפיין אוכלוסייה מהגרת, אוכלוסייה עולה.
קולט אביטל: ומתוכם כמה אתיופים?
סוזי בן-ברוך: בשנת 2004 מתוך 5,537 תיקים שנפתחו לבני נוער עולה – אני מדברת רק על תיקי פ"א כי אין לנו אפשרות לדעת על תיקי ב"ת(?)
סוזי בן-ברוך: שאנחנו לא רוצים לתייג אותם, שם מכניסים את הנתונים בלי פרטים.
סוזי בן-ברוך: אני מדברת על תיקים פליליים – מתוכם כ-1,000 תיקים נפתחו לנוער עולה אתיופי, וזה קצת פחות מ-20%.
מלכה שבתאי: אפשר לדעת כמה מהם ילידי הארץ שהוריהם עלו מאתיופיה?
סוזי בן-ברוך: במשרדי הממשלה ההגדרה הראשונית של "בני נוער עולה" היתה מי שעלה לארץ משנת 1990 ואילך.
מלכה שבתאי: כלומר, אין לנו נתונים על ילידי הארץ שהוריהם יוצאי אתיופיה בתחום העבריינות והפשיעה?
סוזי בן-ברוך: את יכולה לסווג את זה בנפרד.
סוזי בן-ברוך: אבל את מדברת על ילדים בגילאים מתחת לגיל האחריות הפלילית ברובם וזה נתון שאני לא יכולה לתת כי אנחנו לא מתייגים אותם.
קולט אביטל: שלא בהקשר לפשיעה, הבנתי מכמה סקירות שקיבלנו כאן ממערכת החינוך, שגם ילדים למשפחות עולים שנולדו בארץ, מערכת החינוך עדיין ממשיכה להשקיעה בהם כאילו הם עלו.
עודי בהט: זה לא מדויק.
טובה מטלון: אם כך היו נוהגים אז היו טוענים שאנחנו עושים סגרגציה.
טובה מטלון: הסל שונה.
סוזי בן-ברוך: ההגדרה של נוער עולה היום שונה בכל משרדי הממשלה.
עודי בהט: אף תלמיד יליד הארץ לא מקבל שעות עזר, למשל.
עודי בהט: נכון שבדברים הלא פרטניים, בפרויקטים מערכתיים יותר, חברתיים, קבוצתיים, אנחנו לא עושים את ההבחנה.
עודי בהט: העניין הזה מאוד עדין, מאוד רגיש ומאוד מסוכן כיוון שבצדק יכול לבוא מישהו ולהגיד: הבן שלי נולד בארץ, אתם לא תתייגו אותו על רקע צבע, וזה יהיה נכון וזה לא יעמוד בשום מבחן משפטי.
מלכה שבתאי: אבל הייצוג שלהם בחסות הנוער ובקידום נוער ובשירות לנערה במצוקה הוא 37%.
מלכה שבתאי: השאלה היא מה המשמעות של הנתון הזה לגבי כל מערך הטיפול בילידי הארץ יוצאי אתיופיה.
מלכה שבתאי: אני חושבת שגף קליטת עולים צריך להיות גף לטיפול גם בדור השני של יוצאי אתיופיה לאור התמונה של הייצוג הגדול שלהם, הנה זה הנתון, 37%.
סוזי בן-ברוך: אבל יש גם בשורות.
סוזי בן-ברוך: התוכנית "מסיכון לסיכוי", שכבר דיברנו עליה כאן, התחילה לפעול ב-4 ישובים לפני 3 שנים.
סוזי בן-ברוך: עשינו מחקר הערכה מלווה ולפני שבועיים קיבלנו ממצאים.
סוזי בן-ברוך: ב-3 מתוך 4 הישובים יש ירידה של 13% ומעלה במעורבות של נוער עולה בפשיעה וזה כבר מראה סימנים טובים.
סוזי בן-ברוך: בישוב הערבי דווקא יש עלייה של 6%.
סוזי בן-ברוך: זה אומר שכאשר נוער עולה מעורב פעם ראשונה בפשיעה ומגיע לתחנת משטרה, קצין הנוער מתקשר מייד בטלפון לקצין מבחן לנוער דובר שפה, שמגיע לתחנה, מחזיק את הנער ביד ומתחיל את השיקום, ואז רבים מהם לא חוזרים לפשע.
סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, יש כאן פתרון שאפשר לאמץ אותו.
סוזי בן-ברוך: אני שמחה שהשרה לקליטת העלייה הרחיבה את התוכנית "מסיכון לסיכוי" ל-10 ישובים נוספים.
סוזי בן-ברוך: מבחינה משטרתית דרשנו רק את זה, לא דרשנו תקנים לעצמנו ולא שום דבר אחר.
קולט אביטל: לא קיבלתם שום תקנים נוספים?
סוזי בן-ברוך: לא.
סוזי בן-ברוך: לא דרשנו אפילו תקנים למשטרת ישראל.
סוזי בן-ברוך: אולי את מכירה את נושא השיטור הקהילתי, שגם עבורו לא קיבלנו שום דבר.
סוזי בן-ברוך: הדבר היחיד שביקשנו הוא שכאשר נער עולה מגיע לתחנת משטרה, לא משנה אם הוא נעצר או מעוכב או שהוא משוטט ברחובות, יגיע אליו קצין מבחן לנוער מיוחד לנושא הזה, הדובר את השפה, ויתחיל את השיקום של הנער יחד עם בני משפחתו.
סוזי בן-ברוך: זאת כבר בשורה, ואנחנו רואים שיפור בעניין הזה.
מלכה שבתאי: כמה קציני מבחן דוברי שפה יש?
מלכה שבתאי: רק אחד.
סוזי בן-ברוך: אני לא יודעת כמה יש, אני לא אחראית על זה.
סוזי בן-ברוך: בנושא הזה יש בשורה.
סוזי בן-ברוך: בנושא הזה יועבר אליך גם מכתב מטעם המשרד לקליטת העלייה.
סוזי בן-ברוך: גברת שרה כהן היא הרפרנטית בעניין הזה.
סוזי בן-ברוך: אני רוצה להגדיר את המעמד של ג'וינט-אשלים.
סוזי בן-ברוך: היתרון של ג'וינט-אשלים, שהוא מאגד את כל משרדי הממשלה ועמותות ציבוריות יחד וכולם שותפים.
סוזי בן-ברוך: אין אחד מוביל יותר מהאחר.
סוזי בן-ברוך: את חלק מהמימון הוא נותן גם לתוכנית "מסיכון לסיכוי".
סוזי בן-ברוך: כגורם וולונטרי הוא לא מאיים על אף משרד ממשלתי, לכן הוא יכול גם להוביל מהלכים שאחרים לא מסוגלים לעשות, זה היתרון הגדול שלו.
סוזי בן-ברוך: יש גם רעיונות שלנו שאנחנו פונים לג'וינט ואומרים: תובילו אתם את זה, כולנו הרי חברים ושותפים, והם עושים את זה בצורה מקצועית מדהימה.
קולט אביטל: זאת אומרת שאנחנו זקוקים לג'וינט כדי לעשות את התיאום בין משרדי הממשלה?
קולט אביטל: זאת לא הפעם הראשונה שאנחנו שומעים על כך.
סוזי בן-ברוך: אני אומרת בצורה גלויה, כאשר יש לנו במשטרה רעיונות אנחנו נעזרים בג'וינט.
סוזי בן-ברוך: למשל כאשר רציתי מעורבות של קציני מבחן פניתי לג'וינט ואמרתי: חבר'ה, בואו נעשה פעולה משותפת, וכך התחילה התוכנית "מסיכון לסיכוי", זה לא סוד.
סוזי בן-ברוך: יש לזה גם יתרונות.
סוזי בן-ברוך: זה נעשה באווירה נעימה מאוד, בתחושה של שותפות אמת, כשטובת הילדים באמת עומדת לנגד עיני כולם.
סוזי בן-ברוך: משטרת ישראל החליטה השנה – והתחילה בזה כבר בשנה שעברה – לחבור לעמותות ציבוריות, לעמותות למיניהן כמו "אחרי", על"ם, "ידידים", כולן מוכרות.
סוזי בן-ברוך: כל עמותה שפונה אלינו ואומרת שהיא לקחה על עצמה טיפול בקבוצה של בני נוער – כמו למשל פרויקט "חוויה" שפועל חזק מאוד היום בארץ, שהוא בעיקרון לנוער עולה – משטרת ישראל עומדת בצד, ממתינה עם התיקים פתוחים, ולא משנה מה מספרם, עד שקצין מבחן לנוער שמלווה את העמותה ואת שיקום בני הנוער אומר: יש סיכוי שהנער העולה הזה לא יחזור לפשיעה, בואו ניתן לו צ'אנס, ואז אנחנו סוגרים לו את התיקים.
סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, אם העמותה הזאת אכן אמינה עלינו – ואני מדברת על עמותות שעובדות אתנו חזק מאוד – על אף שלנער מסוים יש 12 תיקים פליליים כי בשנה-שנתיים האחרונות הוא הידרדר אנחנו מוכנים להמתין עם תיקים פליליים פתוחים ולסגור אותם אחרי זה, וגם להמליץ לפרקליטות לגנוז תיקים, תלוי מה סוג העבירה, ולו רק כדי שימשיכו לשקם את הנערים.
סוזי בן-ברוך: העמותות מלוות את הנערים עד הצבא ודואגות לגייס אותם לצבא למרות התיקים האלה.
סוזי בן-ברוך: אם יש סיכוי טוב כזה אנחנו בוודאי פתוחים לכך.
בני פיקדו: פתחת את הדיון כשהצגת את בעיית חוסר השתלבות של תלמידים יוצאי אתיופיה בבתי-ספר.
בני פיקדו: עוד לפני שאתם מדברים על בגרויות ומבחני סף לאוניברסיטאות אני רוצה לספר לכם.
בני פיקדו: כשאני למדתי בתיכון למדתי על עלייה ב' ועל יהדות רומניה ועל מרבד הקסמים ועל כל העליות.
בני פיקדו: אני רוצה לשאול, האם בגימנסיה הרצליה יודעים משהו על העלייה האתיופית, על כך ש-4,000 איש נספו בדרכם לישראל?
בני פיקדו: האם זה כלול בתוכניות הלימודים כחלק מלימודי ההיסטוריה בבתי-הספר?
קולט אביטל: אני חושבת שהשאלה נכונה מאוד.
קולט אביטל: האם זה קיים היום בספרי הלימוד או בתוכניות?
יעקב מלקמו: אני מפקח בכפרי הנוער הדתיים.
יעקב מלקמו: אני רוצה לציין שכאשר אנחנו מדברים על החוסן האישי ועל הנחלת התרבות, גם לחניכים, לא רק לחברה הקולטת, זה בעצם אחד הדברים שלא כל-כך משקיעים בו.
יעקב מלקמו: במערכת שאני מייצג פיתחנו תוכנית שנקראת "דע מאין באת", ללמד את הנערים על תרבות המוצא שלהם.
קולט אביטל: זאת תוכנית פרטנית שלך?
יעקב מלקמו: כן, זאת תוכנית של כפר הנוער.
יעקב מלקמו: אני ביחד עם המערכת פיתחנו תוכנית, ולזה נוסף נדבך שאנחנו לא מדברים עליו – שיתוף ההורים.
קולט אביטל: את זה אתה מפנה לאותם ילדים כדי שיהיו גאים בתרבות שלהם.
קולט אביטל: אנחנו מדברים על כלל החברה הישראלית.
בני פיקדו: האם בגימנסיה הרצליה או בתיכון חדש בתל-אביב יודעים משהו על העלייה האתיופית?
יעקב מלקמו: אנחנו מכניסים תכנים כמו הכרת חג הסיגד, שהוא החג היחודי של יוצאי אתיופיה שלא מוזכר כלל במערכת הכללית.
יעקב מלקמו: אנחנו מעבירים תכנים לילד שמגיע לכפר הנוער ולא כל-כך מכיר את תרבות המוצא שלו.
יעקב מלקמו: מה לעשות, צבע העור נשאר.
יעקב מלקמו: הוא אמנם יליד הארץ אבל הוא לא כל-כך מוצא את התרבות שלו.
קולט אביטל: אני מודה לך אבל אנחנו מנסים להבין מה עושה כלל מערכת החינוך.
קולט אביטל: אולי זה לא הזמן המתאים לשאול מכיוון שמי שאחראי על הנושא הזה במשרד החינוך, פרופ' כץ מהמזכירות הפדגוגית, לא נמצא אתנו.
קולט אביטל: השאלה היא מה עושים במערכת החינוך כדי שילמדו יותר על התפוצות ועל תרומתן למדינת ישראל.
קולט אביטל: אני חושבת שאין לנו כאן מי שיענה עליה.
יאיר סיסאי: אני יכול לענות על השאלה באופן כללי.
יאיר סיסאי: אני עובד בכפר נוער "הודיות".
יאיר סיסאי: בין היתר אני עוסק גם בהדרכה וגם בהוראה.
יאיר סיסאי: אני יודע שבחלק מבתי-הספר כן מלמדים את הנושא הזה.
בני פיקדו: האם זה חומר לימוד בתוכניות של משרד החינוך, שנבחנים עליו בבגרות כמו שהיום נבחנים על עלייה ב'?
יאיר סיסאי: אני יודע שכל הנטל מוטל על כתפי המנהל.
יאיר סיסאי: הכול תלוי במנהל בית-הספר.
יאיר סיסאי: למשל בכפר הנוער "הודיות" יש על זה מבחן בגרות, יחידה שנקראת "יהדות אתיופיה" או משהו כזה.
קולט אביטל: בעצם אתה אומר לנו שזה יוזמה מקומית.
יאיר סיסאי: כן.
יאיר סיסאי: במערכת החינוך, על-פי מה שאני יודע, אין הנחיה כלשהי ואין מגמה ואין אפילו חשיבה כיצד לשלב את הנושא הזה של יהודי אתיופיה בתוך מערך הלימודים.
קולט אביטל: ההנחה היסודית של כולנו היא שאילו זה היה נעשה, זה היה נותן תחושה של כבוד לאותה הקהילה וגם היה מאפשר להם להיקלט טוב יותר בתוך החברה כולה.
בני פיקדו: והחברה הכללית היתה מכירה את הקהילה האתיופית ואת החברים שיושבים על-ידם בכיתה לא רק דרך כלי התקשורת ושידורי החדשות, שם אנחנו יודעים כיצד מוצגת הקהילה.
עודי בהט: אני מסכים עם כל מה שנאמר כאן.
עודי בהט: אני חושב שהיו כבר ישיבות אצל פרופ' כץ בנושא הזה לגבי כלל המערכת.
עודי בהט: יחד עם זה, בחינוך היסודי יש לנו כבר לפחות תוכנית אחת שנקראת "מרקם" ותוכנית שנייה שנקראת "מזמור" שכן באות אל תוך שיעורי העברית של הילדים בחינוך היסודי, לשיעורי הספרות, ושמורכבות מאגדות וסיפורים, מתרבות העדה, בצורה מאוד-מאוד יפה ומקצועית.
עודי בהט: אני מסכים שזה מעט מדי אבל אני חושב שזה כבר קיים.
יאיר סיסאי: זה לא יוזמה של מערכת החינוך.
יאיר סיסאי: מערכת החינוך אינה יוזמת ואינה עושה צעד כלשהו כדי ליזום את הדבר הזה.
יאיר סיסאי: אני יודע למשל שבבית-ספר יסודי בעפולה הפעולה נעשית בעקבות פנייה של אנשים שגרים בעפולה ובתמיכה של ארגונים שונים.
יאיר סיסאי: אני הולך להכניס את זה אל תוך מערכת החינוך בעפולה בבתי-הספר היסודיים.
עודי בהט: אבל אי אפשר לקחת דוגמה רק של עפולה.
עודי בהט: יש צוות היגוי שמשרד החינוך מוביל והוא מממן אותו.
בתיה איוב: אני מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.
בתיה איוב: יש אמנם השקעה מרובה, גם על-ידי ארגונים וולונטריים וגם על-ידי גופי הממשלה וגם על-ידי תורמים מבחוץ.
קולט אביטל: יש גם יד אחת מכוונת?
בתיה איוב: אני לא יודעת.
בתיה איוב: אחד הדברים שמצמררים אותי, בשורה התחתונה אני רואה את בעיית הנוער ואין ספק שהיא לא היתה קיימת באתיופיה.
בתיה איוב: הבעיה של שתיית אלכוהול או שוטטות, זה לא היה קיים בכלל באתיופיה.
בתיה איוב: עם כל ההשקעה המרובה והיפה, וכולם באמת עושים עבודה מבורכת, הבעיה פשוט הולכת ומחמירה.
קולט אביטל: כי היא קשורה למשבר חברתי.
בתיה איוב: אף אחד עדיין לא מצליח למצוא את הפתרון, להבין את מהות הבעיה.
בתיה איוב: אנחנו רואים את תמונת המצב של מה שקרה בתקופה האחרונה בקריית מלאכי, זה התפרסם בכתבות ודיברנו על זה בחדרים.
בתיה איוב: אבל לא מבינים למה זה נוצר וכיצד לפתור את זה.
טובה מטלון: אני מגף קליטת עלייה במשרד החינוך, התרבות והספורט.
טובה מטלון: בחינות הבגרות, יש בהן חלק חובה קטן מאוד ולא לומדים שם לא על עלייה א' ולא על עלייה ב' אלא רק חומר בסיסי ביותר.
טובה מטלון: כל שאר היחידות הן יחידות לבחירה.
טובה מטלון: לכן אי אפשר להגיד שיש יחידה מסוימת על העולים מאתיופיה.
בני פיקדו: זה לא מה שנאמר.
קולט אביטל: גברתי, זה ישנו בספרי הלימוד בתוכניות ההיסטוריה שהוכנסו למערכת לפני 4 שנים.
טובה מטלון: אני אשמח להביא בפעם הבאה את ספרי ההיסטוריה.
קולט אביטל: יש לי את זה כאן, את לא צריכה להביא.
טובה מטלון: היחידות והנושאים משתנים משנה לשנה.
טובה מטלון: אני שמחה להגיד שהתחברו כאן שני אינטרסים, שלשניהם בעצם אותה כוונה – יוזמות של משרד החינוך ויוזמות של יוצאי אתיופיה, וזה רק לטובה – והתגבשו לתוכניות כמו "מרקם" ו"מזמור" ולתוכנית אחרות.
קולט אביטל: אבל אלה לא תוכניות ללימודים בתיכון.
טובה מטלון: לא, הן מיועדות לבתי-ספר יסודיים.
טובה מטלון: אני מתפרסת כרגע על שני תחומים.
טובה מטלון: בבית-ספר יסודי רוב הנושאים נתונים להחלטת המנהל, שם רוב הנושאים הם נושאי בחירה, ויש הרבה בתי-ספר שיש בהם יוצאי אתיופיה והתוכניות האלה נלמדות בהם על-פי עניין של המנהל ולא רק של יוצאי אתיופיה.
קולט אביטל: את רק מאשרת את מה שאמרנו.
טובה מטלון: לגבי בית-הספר התיכון אני מאוד אשמח לעדכן אתכם במה שקורה עכשיו בבחינות הבגרות.
טובה מטלון: אני חושבת שמה שנאמר כאן אינו מדויק.
קולט אביטל: מה לא מדויק?
טובה מטלון: אני צריכה ללכת למפמ"ר להיסטוריה ולבדוק את התוכנית המעודכנת.
טובה מטלון: לא עשיתי את זה לקראת הישיבה היום.
קולט אביטל: לא זאת הכוונה.
קולט אביטל: אני רוצה להציג את מר ג'רמי איימלך שיושב על-ידי שהוא ראפר.
גרמאי איימלך: השם המסחרי שלי הוא "ג'רמי קול חבש".
גרמאי איימלך: אני עובד ראפ חינוכי, מפעיל פרויקט מאספא"ת.
גרמאי איימלך: אני באתי מהשטח, לקחתי הכול מהשטח, ממה שאני רואה במועדונים, כי אני גם די-ג'יי.
גרמאי איימלך: מאספא"ת זה ראשי תיבות של מוסיקה, אלכוהול, סמים, פשע, אלימות ותרבות.
גרמאי איימלך: אני נפגש עם נוער בסיכון בכל הארץ.
גרמאי איימלך: זה פרויקט שהקמתי לבד.
קולט אביטל: האם משרד החינוך או מישהו אחר עזר לך?
גרמאי איימלך: אף אחד לא עזר.
גרמאי איימלך: זה גוף שמשרד החינוך מזמין אותו.
נעמה צוייג: הרשות למלחמה בסמים לא עזרה לך?
גרמאי איימלך: הם לא עזרו לי אבל אני עובד ביחד איתם.
קולט אביטל: אבל זאת יוזמה שלו.
גרמאי איימלך: אני עובד עם הרשות למלחמה בסמים אבל אני לא עובד אצלם.
נעמה צוייג: וטוב שכך.
גרמאי איימלך: אני מבין את הזעקה של הנוער כי אני חי איתם בחיי היום-יום.
גרמאי איימלך: בכל שבוע יש לי מפגשים עם נוער בסיכון ורוב הזמן גם עם המשטרה.
גרמאי איימלך: מה שקורה בשטח במועדוני נוער נובע מהתנהגות של בני נוער בסיכון בסופי שבוע, שנמשכים לשתייה ולאלכוהול.
גרמאי איימלך: בפרויקט הזה אני מקשיב לבני הנוער.
גרמאי איימלך: אני לא מלמד אותם.
גרמאי איימלך: הילדים האלה סובלים ממצוקה, תסכול וכאב.
קולט אביטל: אולי תוכל לנסות להגיד לנו בכמה מילים איזה סוג מצוקות אתה חש אצלם.
קולט אביטל: מה הטענה הכי בוערת של ילד כזה?
קולט אביטל: האם הוא לא מרגיש חלק מהחברה?
קולט אביטל: מה מציק לילד כזה?
גרמאי איימלך: יש הרבה דברים ואני לא יכול להגיד לך הכול.
גרמאי איימלך: אני שומע טענות על הפליות, על גזענות, שהחברה לא מכירה אותנו מספיק, שיש בעיות של אלכוהול בבית, שאין להם מסגרת לאחר שעות הלימודים בשעות הפנאי.
קולט אביטל: אתה נכנס אל תוך כיתות?
גרמאי איימלך: לא.
גרמאי איימלך: עכשיו אני מפעיל תוכנית של גננוּת בכפר יונה, שם מסתובבים הרבה בני נוער אתיופים שאין להם מועדון ואין להם כלום.
גרמאי איימלך: בשעות הפנאי הם רק מסתובבים כל הזמן ואין להם שום דבר.
גרמאי איימלך: רוב הזמן יש צעקה על חוסר עידוד ותמיכה, על חוסר אהבה.
גרמאי איימלך: באופן אישי אני זוכר שזה היה חסר לי כילד ואני לא קיבלתי את זה אף פעם.
גרמאי איימלך: כולם רואים בתקשורת ובסרטים עד כמה הצברים נותנים אהבה לילדים שלהם ואילו הילד האתיופי לא מקבל את זה.
גרמאי איימלך: עולה גם עניין הזהות, שאנחנו נמצאים בצומת מסוים ועוד לא יודעים איפה אנחנו נמצאים.
גרמאי איימלך: נערים אומרים שהם לא יכולים להגדיר לך אם הם אתיופים או ישראלים, הם נמצאים במצב כזה שלא יודעים לאן לפנות.
קולט אביטל: על אילו קבוצות גיל אנחנו מדברים?
גרמאי איימלך: מגיל 13-15, ומגיל 15-18.
קולט אביטל: מבין בני הנוער שבאים למסגרת שלך, כמה מהם היית אומר הם אנשים שעברו כבר מסגרות חינוכיות של 2-3 שנים בארץ?
גרמאי איימלך: הרוב הגדול נמצאים במסגרת כלשהי.
גרמאי איימלך: אבל יש גם את אלה שברחו מהפנימייה וחזרו לבית ושאין להם מה לעשות.
יאיר סיסאי: אני נפגש איתם בפנימיות.
יאיר סיסאי: אחת הסיבות למצוקות היא פירוק התא המשפחתי.
יאיר סיסאי: בני הנוער חשופים, בגלל קשיי הקליטה, לקושי כלכלי של ההורים וקושי לממן את הצרכים של הילד ושל המשפחה.
יאיר סיסאי: הילד כל הזמן חושב איך לעזור להורים, ואם הוא לא יכול לעזור להורים אז פשוט כל המחשבות שלו מופנות לעניין הזה והוא לא מצליח להתרכז בלימודים.
יאיר סיסאי: הוא חושב כל הזמן איך לנטרל את עצמו מהחשיבה היום-יומית שלו על הבית, על המצוקה שפוקדת אותו ועל כך שהחברה בכלל, אלה שמטפלים בו במערכת החינוך, לא מתייחסת אליו באופן אישי כדי לפתור את המצוקות בהן הוא נתקל בבית.
גרמאי איימלך: שאלת אותי על הבעיות של בני הנוער האתיופים.
גרמאי איימלך: בני הנוער חשים שהאבא לעצמו והאמא לעצמה והאח לעצמו, אני מתמודד לבד ואני נלחם כמו חיה שמנסה לשרוד מול השטח, מול החברה, מול הכול.
גרמאי איימלך: אני מכבד את ההורים שלי אבל הם לא יכולים לעזור לי בתחום הלימודים, הם לא יכולים לעזור לי בלימוד כתיבה וקריאה.
גרמאי איימלך: אני מתמודד עם החיים לבד.
גרמאי איימלך: בעצם ההורים אחראים לי אבל אני לא יכול לשבת לשיחה של רבע שעה לדבר עם אבא שלי אם אני במצב של דיכאון או חש תחושות תסכול.
קולט אביטל: יש גם פער בין הדורות.
גרמאי איימלך: פער של תקשורת בתוך המשפחה.
קולט אביטל: מר עודי בהט, עד כמה אתם נותנים בתוך מערכת החינוך מענה או לפחות התייחסות לעניין משבר הזהות של ילד שלא יודע איפה הוא, אם הוא אתיופי או ישראלי?
קולט אביטל: איך מתייחסים לנושא הזה במערכת החינוך?
קולט אביטל: אגב, השאלה הזאת נוגעת לכל גלי העלייה, לא רק לילדים האתיופים.
עודי בהט: אני לא יודע אם יש תוכנית מסוימת לעניין זה.
עודי בהט: אני לא יודע לענות.
יצחק קדמן: מבלי לפגוע באף אחד מן הגופים, שכל אחד עושה בתחום שלו את המקסימום בפרויקטים יפים מאוד, אבל אני חושב שאנחנו מפספסים נקודה מרכזית מאוד.
יצחק קדמן: ראשית, את צודקת לחלוטין, שאין יד מכוונת.
יצחק קדמן: הכול צומח, פעם פה ופעם שם, ללא יד מכוונת.
קולט אביטל: אין אסטרטגיה.