GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קסהון ונדה: אני לא עברתי על כל מה שאמרו הממצאים של המחקר, אבל אני רוצה לציין עובדה פשוט שאני מבין.
קסהון ונדה: בין 10 ל- 30 אחוז, הסתדרו בכל המקומות שהם עוסקים במקצועות שלהם.
קסהון ונדה: בין 10 ל- 30 אחוז למדו רפואה או מדעים מדויקים , הם בסדר, ועובדים לפי המקצוע שלהם.
קסהון ונדה: אבל מה שאני אומר, להערכתי 70 אחוז שלמדו מדעי החברה והרוח, אלו שמסתדרים יותר, מסתדרים בכל מיני ארגונים והמקומות הנכונים.
קסהון ונדה: לגבי השאר, אני רוצה לציין עובדה.
קסהון ונדה: פה אנחנו נמצאים באמת על מה שהמדינה או שהממשלה יכולה לעזור זה בתחום המגזר הציבורי.
קסהון ונדה: שמה המשרות תפורים מראש, הולכים למכרז, אין לנו שם נציגים שיכולים.
קולט אביטל: יש פה דרך אגב נציג של נציבות שירות המדינה?
קולט אביטל: כי יש גם "חור" בעניין הזה.
קסהון ונדה: שולחים קורות חיים נגיד למכרז, מתראיינים, לפני שהם מגיעים לשם, כבר אנחנו יודעים מי הבן אדם שתפור שמה למשרה הזאת.
קסהון ונדה: או שלגבי לשכת התעסוקה, כל ארגון שיודע יש עולים מאתיופיה, יש אגף ללשכת תעסוקה, לכתוב קורות חיים, אני למדתי באוניברסיטה, לא צריך את לשכת התעסוקה שהולכים לגישור או למקומות.
קסהון ונדה: אני בכוחות עצמי יכול להגיע אליהם, אלו שלשכת התעסוקה גם בלשכת התעסוקה הרגילה וגם במינהל הסטודנטים, שום דבר לא עוזר.
קסהון ונדה: מה שרציתי לציין, גברתי יושבת הראש, שתדאגי שבמגזרים כמו מס הכנסה, ביטוח לאומי ובמגזר הציבורי תהיה בכל שנה איזושהי מכסה מסוימת.
קולט אביטל: נציגת נציב שירות המדינה, מה עם החוק שחוקק בכנסת?
הניה מרקוביץ: לאחרונה תוקן החוק אבל עוד לפני התיקון לחוק אנחנו עשינו למען הקליטה, אולי לא בצורה מיועדת ונקודתית, אלא בצורה טבעית.
הניה מרקוביץ: בשירות המדינה שמונה כ-55 אלף עובדים אני רוצה להסביר כאן לכולם, שירות המדינה זה משרדי הממשלה בלבד, לא כולל את משרד החינוך, לא כולל את ביטוח לאומי.
קולט אביטל: סליחה, משרד החינוך הוא לא משרד ממשלתי?
הניה מרקוביץ: סליחה גברתי, לא את המורים, לא את משטרת ישראל, לא את צה"ל.
הניה מרקוביץ: מתוך 55 אלף עובדי המדינה, אנחנו מעסיקים בלי שום חוקים ובלי שום דברים, ילידי אתיופיה בלבד, 490 ילידי אתיופיה.
קולט אביטל: באיזה משרות, של מנקות?
הניה מרקוביץ: לא, סליחה גברתי, אין לנו מנקות בכלל בשירות המדינה.
הניה מרקוביץ: הם מועסקים במשרות, במטלות קבועות, הם לא צפויים לפיטורים, אלה לא משימות שמחר נגמרות.
קולט אביטל: את יכולה לתת לי בבקשה דוגמה לאיזה סוג משרות?
הניה מרקוביץ: אני מצטערת גברתי, אני לא הבאתי אתי את הנתונים, אבל אני אשמח.
קפלה יוסף: כמה יש לך במעמד קבוע?
הניה מרקוביץ: המעמד הקבוע הוא לא מה שמשנה.
הניה מרקוביץ: מה שמשנה, שמתוך ה55- אלף עובדי מדינה יש לנו עשרת אלפים עובדי מדינה שעובדים בחוזים.
הניה מרקוביץ: ככה היתה שיטת הקליטה בשנים האחרונות.
הניה מרקוביץ: עכשיו גם אם יש מתוך העובדים האלה עולי אתיופיה, דינם הוא כדין אותם עובדי מדינה.
הניה מרקוביץ: זה לא מטלות שאנחנו לוקחים עובד ומתכוונים כעבור שנים.
קולט אביטל: את מדברת על כך ש- 490 מועסקים במשרות פקידותיות, אם הבנתי אותך נכון?
הניה מרקוביץ: משרות שונות, חלקם הגדול במשרד הבריאות.
קולט אביטל: כמה מביניהם אקדמאים, יש לך מושג?
הניה מרקוביץ: לא, אין לי את הנתון כאן, אני מוכנה להציג את הנתונים אם גברתי תבקש.
קולט אביטל: אנחנו נבקש את הנתונים ובהזדמנות חגיגית זו, כיוון שהחוק נכנס לתוקפו, אני אבקש מכם לומר מה עשיתם מאז נכנס החוק לתוקפו.
הניה מרקוביץ: או-קיי.
הניה מרקוביץ: אז מאז שנכנס לחוק לתוקפו מאז שהיה שינוי בחוק, קודם כל הרחיב לנתונים שלא קיימים בידינו.
הניה מרקוביץ: כי כשאני מדברת על 490 אני מדברת על אנשים שהם ילידי אתיופיה.
הניה מרקוביץ: החוק מדבר גם על כאלה שאחד מהוריהם הוא יליד אתיופיה, אין לנו נתונים כאלה.
הניה מרקוביץ: כרגע אנו נערכים בטופסי קליטה לשירות לבקש את הנתון הזה מהעובדים כדי שנוכל לדווח.
קולט אביטל: אני לא מבינה, אנחנו מחפשים נתונים או שאנחנו לפי החוק הזה, פונים למשרדי ממשלה כדי לפתוח משרות בפניהם.
הניה מרקוביץ: קודם כל אני רוצה להסביר ברמת הנתונים ולאחר מכן להסביר את העשייה.
הניה מרקוביץ: אז ברמת הנתונים, הנתונים האלה לא שלמים מול החוק כי הם מדברים רק על ילידי אתיופיה.
הניה מרקוביץ: וכאמור יש בוודאי גם קליטה של כאלה שנולדו בארץ או בארצות אחרות.
קולט אביטל: אבל את זה שמענו, בואי תעני לשאלתי בבקשה.
הניה מרקוביץ: לעניין שאלתך, היו לנו כבר שתי פגישות עם משרד הקליטה, הוקם צוות.
הניה מרקוביץ: אנחנו רוצים לבחון מהו סוג ההשכלות או הבוגרים איזה סוג של בוגרים יש לנו בקרב האוכלוסייה האתיופית כדי שנוכל לייעד להם משרות מתוך שירות המדינה.
הניה מרקוביץ: אם אנחנו היום נכריז על משרה של מיקרוביולוג ונגיד שהיא מיועדת לאתיופי ויש רק בוגר אחד כזה, אז כמובן שאין טעם לעשות את זה.
הניה מרקוביץ: אנחנו רק נפגשנו בשבוע שעבר, אנחנו מתכוונים להיפגש גם הקהילה.
קולט אביטל: אגב, מתי נכנס החוק לתוקפו?
הניה מרקוביץ: לפי כחודש, חודש וחצי.
הניה מרקוביץ: אנחנו גם מתכוונים להיפגש עם הארגונים, עם נציגים של הארגונים כדי לתאם ציפיות להסביר לקראת מה אנחנו הולכים, מה מבוקש.
קולט אביטל: האם יש פניה לכל משרדי הממשלה.
קולט אביטל: למשל אני לוקחת דוגמה, משרד החוץ מפרסם כל שנה מכרז, האם יש מכרז לצוערים, האם יש, כמו שבזמנו היתה מדיניות לקלוט דרוזים נדמה לי או משהו כזה, וזה קרה דווקא בזמן השר ארנס.
קולט אביטל: האם יש היום פנייה שלכם למשרדי ממשלה שונים?
הניה מרקוביץ: אנחנו נערכים לקראת זה.
הניה מרקוביץ: ברגע שנוכל למפות מה יש לנו בקרב האוכלוסייה, אם יש לנו מספיק עורכי-דין שיכולים להתמודד במכרזים או איזה מקצועות, כאן צוין עובדים סוציאליים, אנחנו כנראה נפנה לאגף התקציבים דרך החלטת ממשלה, נבקש משרות מיועדות.
אדמסו אללו: אני ממשרד התעשייה, המסחר ותעסוקה.
אדמסו אללו: האמת שהגב' מציינת עובדים בשירות הציבורי, בשירות המדינה, ולדעתי אפילו גם עכשיו אם היא תציב אותו באיזה משרדים הם נמצאים, היא יכולה להגיד רק במשרד הבריאות, אחיות מעשיות שבקורסים מיוחדים שהם למדו וסייעות שניים.
קולט אביטל: יש במשרד החוץ לפחות אתיופית אחת טובה מוצלחת.
אדמסו אללו: זה בזכותה של גאולה כהן, בזכותה שבאמת נלחמה והכניסה אותה.
אדמסו אללו: בשום משרד אחר אין אתיופים שלא מכניסים, גם אם הם נמצאים במשרדים אחרים, הם נמצאים במעמד זמני, מפטרים אותו ומכניסים אותו, מפטרים ומכניסים אותם.
אדמסו אללו: כן.
קולט אביטל: אני מבקשת ממך לסיים.
אדמסו אללו: כן, אני מצטער.
אדמסו אללו: אני מאוד מעריך אותך, כאן באמת מדברים דברים מאוד מועילים לבני העדה, ולכן חבל שזו הכנסת האחרונה שאת בראש ועדת העליה והקליטה.
קולט אביטל: תדאג לזה שאני אבחר מחדש.
אדמסו אללו: את באמת אישה מקצועית בנושא של העליה והקליטה.
אדמסו אללו: מה שאני רוצה להגיד, שכאשר באמת יש איזו בעיה, לא לטאטא את הבעיה של בני העדה, לדעתי יש ליצור העדפה מתקנת.
אדמסו אללו: יש 51 משרות שלפני שמונה שנים כבר אושרו בשירות המדינה.
אדמסו אללו: האם את יכולה להגיד מתוך 57 משרות שהם אושרו, בעקבות החלטה של הממשלה האם יש באמת העדפה מתקנת לבני העדה, זה יכול להועיל.
אדמסו אללו: שלושת אלפים בוגרי האוניברסיטאות הם מובטלים, הם מסתובבים כמו שהוא אמר, הם בשמירה היום נמצאים.
אדמסו אללו: אני לצערי עובד במשרד התמ"ת ואני יודע את זה, אני לא מדבר סתם.
קולט אביטל: מה עושה שירות התעסוקה במשרד התמ"ת?
אדמסו אללו: לצערי זו מדיניות של הממשלה.
אדמסו אללו: אצלנו רשומים 60 אקדמאים.
אדמסו אללו: השאר יש להם משפחה, יש להם ילדים, הם צריכים לפרנס, הם עובדים בעבודות מזדמנות.
אברהם נגוסי: הבעיה פה, אם אנחנו רוצים באמת לפתור את הבעיה של הקהילה, אנחנו מוכרחים לדבר בצורה אמיתית ביותר.
אברהם נגוסי: אנחנו יודעים את המציאות, אנחנו לא מנסים לשים אותה מתחת לשטיח, כי אחר-כך מתפוצץ לנו על הפרצוף.
אברהם נגוסי: לכן אל תציגו דברים לא נכונים, תציגו את הדברים הנכונים, נמצא פתרון כולם ביחד וכדי שיהיה פתרון.
אברהם נגוסי: למשל איך אתם אוספים את הנתונים לגבי אקדמאים.
אברהם נגוסי: האם אתם יוצאים בגלוי שכל העדה האתיופית תדע שכל אקדמאי שנמצא בבית יכול לפנות אליכם.
קולט אביטל: אני רוצה לחזור לממצאי הדוח, זמנה, אתה רוצה להציג את הנתונים?
זמנה אחיהון: בהחלט.
זמנה אחיהון: ממצאי הדוח אינו קשור אלי כהוא זה, רק התלוויתי במסגרת הכובע שלי לתפקיד, ריכזתי את פרויקט מגשרים תעסוקתיים מטעם עמותת "פידל".
זמנה אחיהון: בכובע השני שלי אני אקדמאי שבאמת בלהט הדברים, גם מה שקפלה הציג וגם מה שהחברים שהציגו.
קולט אביטל: אתה אקדמאי ויש לך תעסוקה עכשיו בתחום שלך?
זמנה אחיהון: אקדמאי ויש לי תעסוקה לא בכיוון שלי.
הניה מרקוביץ: מה סיימת?
זמנה אחיהון: קורות חיי אם תרצי, יישלחו לך.
הניה מרקוביץ: רק תגיד לי איזה לימודים סיימת ומה אתה עושה?
זמנה אחיהון: זו לא שיחה אישית.
זמנה אחיהון: אני בוגר תואר ראשון בתקשורת וסוציולוגיה, בוגר תואר שני בביקורת ציבורית פנימית.
זמנה אחיהון: אם צריכים מבקר מדינה בשירות הציבורי, אני אשמח להגיש את מועמדותי.
זמנה אחיהון: אני עכשיו עושה תואר שני במשפטים כדי שתהיה לי השכלה משפטית ובהנחה שבבוא היום אולי אזכה לקבל משרה בתור מבקר.
קולט אביטל: בוא תגיד לנו כי אין לנו זמן על כל ההקדמות, לגופו של עניין.
זמנה אחיהון: לגופו של עניין.
זמנה אחיהון: אני רוצה להתייחס קודם כל לגבי פרויקטים מיוחדים שמוצעים על-ידי מרכז אדווה.
זמנה אחיהון: הדוח כשלעצמו הוא לא חדש שלי, בתחושה האישית שלי אני אומר, הוא לא מחדש לי.
קולט אביטל: אנחנו מנסים עדיין לדבר על הממצאים של הדוח.
קולט אביטל: בוא, אנחנו מדברים כרגע כבר שבע דקות מסביב, תגיד לי מה מבחינתך חשוב, תתרכז בממצאים.
זמנה אחיהון: אני הקדמתי ואמרתי, אני לא עשיתי את המחקר, אני לא קשור במחקר.
קולט אביטל: מרכז אדווה אמר לי שאתה תציג היום, אתה לא יכול להציג?
זמנה אחיהון: אני אגיד לך .
זמנה אחיהון: בנושא של מגזרים תעסוקתיים שקפלה היה אצלנו במשרד ובדק את הנושא של מגשרים תעסוקתיים, האם יש הצדקה להכשיר בוגרים אקדמאים לעסוק כמגשרים תעסוקתיים באותם יישובים שיש ריכוזי יוצאי אתיופיה.
קולט אביטל: אתה מוכן להגיד לי מה הממצאים, באמת, פעם השלישית אני פונה אליך, יש לך משהו להוסיף על הממצאים?
קולט אביטל: יש עוד אנשים שרוצים לדבר, בבקשה:
אקלה וונדה: בלי מחקר אני אגיד מה שקורה בקהילה.
קולט אביטל: או-קיי, אנחנו פשוט רוצים לשמוע ממצאים ועובדות כדי לדעת איך אנחנו מטפלים בבעיה האיכותית והכמותית.
אקלה וונדה: בהשכלה הגבוהה עוסקים במגזר השלישי.
אקלה וונדה: רובם זה מהמגזר השלישי והמגזר הציבורי והמגזר הפרטי, אנחנו לא, זו עובדה.
אקלה וונדה: על העובדות אי אפשר להתווכח, גם אנחנו לא מטשטשים את העניין הזה, הצבע בולט.
אקלה וונדה: הצבע בולט אם אנחנו נכנסים לרשויות מקומיות, את לא נמצאו אנשים.
אקלה וונדה: יש כאלה שזה האח הבוגר הוא יושב בבית והאח הקטן לא רוצה ללמוד.
אקלה וונדה: כי למה?
אקלה וונדה: כי אח שלו אין לו מקום עבודה.
אקלה וונדה: בסך-הכל הוא הולך לשמירה, אם זה הולך לשמירה, גם בלי ללמוד אפשר.
אקלה וונדה: קצת ללכת לצבא, לסיים בצבא ולשמור אפשר.
אקלה וונדה: אבל בקטע של אנשים שלמדו וסיימו את הלימודים שלהם אנחנו לא רואים את העניין הזה.
יפעת סולל: אני רציתי להגיד כמה מלים על נושא של משפטנים.
יפעת סולל: קודם כל באמת ברמת הנתונים, יש היום, אם אני זוכרת נכון, 22 עורכי-דין יוצאי העדה האתיופית בישראל שלמדו בארץ, שרובם עובדים, כמעט כולם, 17 אני יודעת על בטוח ויש עוד כמה שהם בין לבין, אבל בסך-הכל הם עובדים.
יפעת סולל: אבל יש מכללות שקולטות וקולטות לא מעט ויש אפילו מכללה אחת שלקחה על עצמה כפרויקט ייחודי, להכניס סטודנטים למשפטים יוצאי אתיופיה.
יפעת סולל: זה מכללת קרית אונו.
יפעת סולל: כך שיש היום למעלה מ40- סטודנטים למשפטים בכל שנה.
קולט אביטל: זאת אומרת, שמשרדי עורכי-דין שצריכים לאפשר להם למצוא מקומות להתמחות, אינם פותחים את שעריהם?
יפעת סולל: נכון.
יפעת סולל: עכשיו אנחנו נכנסים לאיזשהו פרויקט עם לשכת עורכי-הדין לעידוד קליטת סטודנטים יוצאי אתיופיה, הפרויקט נכשל כשלון חרוץ.
יפעת סולל: פנו לעשרה משרדי עורכי-דין שהפנינו להם סטודנטים וגם מתוכם נקלטו שלושה-ארבעה.
קולט אביטל: וזה קרה?
יפעת סולל: עכשיו אנחנו מדברים לקראת מרץ הקרוב.
יפעת סולל: בינתיים הדברים פשוט לא קורים, כשאני אגיד פשוט משפט נוסף ופה הבקשה.
יפעת סולל: התפרסם מכרז של נציבות שירות המדינה לגבי קליטת מתמחים בכל המקומות לקראת מרץ הקרוב.
יפעת סולל: המכרז הזה לצערי לא הובא לידיעתנו, במקרה עלינו עליו אחרי שהוא כבר הסתיים, הוא הסתיים באוגוסט.
קולט אביטל: רב-תודות.
קולט אביטל: אני רוצה לשמוע עוד שני אנשים.
30095: רציתי לשאול, נאמר שכולם עובדים, איפה הם עובדים?
30095: הם עובדים בארגון עולי אתיופיה.
30095: יש גם אלה שאין להם עבודה, עורכי-דין שסיימו, עברו את המבחן, מחפשים עבודה והם עובדים בארגון עולי אתיופיה.
קולט אביטל: צר לי, אני פשוט חייבת ללכת לנשיאות הכנסת, אז אני חייבת פשוט לשמור על לוח הזמנים.
קולט אביטל: בבקשה, מה עושה משרד הקליטה בעניין הזה?
קלאודיה כץ: קיימנו אותו פרויקט עם לשכת עורכי-דין על-מנת לעודד את עורכי-דין לקחת את העולים והצענו גם סיוע כספי.
קלאודיה כץ: אנחנו גם מ-1 לינואר מגדילים את הסיוע הכספי.
קלאודיה כץ: נכון להיום, אנחנו קיבלנו הבטחה מרשות בתי המשפט במשרד המשפטים, מדובר על 27 דרך אגב, המתמחים שאמורים להיכנס.
קולט אביטל: מה יתר אקדמאי?
קלאודיה כץ: העניין הוא שיש בעיה מאוד גדולה לכלל העולים למצוא מקומות סטאז', את יודעת את זה, נתת לנו בזמנו להציג אפילו התקציבים האלה.
קלאודיה כץ: ישנה עוד בעיה שעכשיו המכרזים השתנו והם בונים מאגר ורק ממאגר השופטים או עורכי-דין בוחרים לעצמם את המתמחים.
קלאודיה כץ: ולעולים פשוט אפילו לא פונים.
ברברה סבירסקי: לא כל-כך דיברנו על הממצאים, אבל אולי זה לא כל-כך חשוב, כי העלינו את הבעיות.
ברברה סבירסקי: בכל זאת הייתי רוצה להביא שלושה ממצאים.
ברברה סבירסקי: היתר אפשר לקרוא בדוח.
ברברה סבירסקי: ממצא אחד, יש בעיה, זיהינו, ראיינו מעסיקים לעומק וזה עיקר המקור של המידע שלנו, ראיינו גם אנשים מהקהילה, מועסקים ולא מועסקים.
ברברה סבירסקי: מצאנו גם חוסר נגישות של המעסיקים ואני לא מדברת על מעסיקים ציבוריים, כי על זה כבר דובר.
ברברה סבירסקי: אני מדברת על אנשי עסקים, הבנקים שלא טרחו או לא התעניינו או לא מצאו את זמנם לבוא לפה; חברות הביטוח והשירותים העסקיים.
ברברה סבירסקי: הם כמו, אבל עם פחות נגישות.
ברברה סבירסקי: ואם בנק רוצה לעשות אפליה מתקנת שאני קוראת לאפליה המתקנת, תעסיקו אחוז אחד יוצא אתיופי בבנק, בחברת ביטוח, בשירות העסקי, זה ישפר הרבה.
ברברה סבירסקי: יש חוסר ידיעה שיש את הקהילה הזאת ושיש אנשים שהם מאוד מוערכים שהם כן נקלטים בעבודה ואיך להגיע אליהם, כי הם לא שולחים אוטומטית פקסים אנשי הקהילה לבנקים.
ברברה סבירסקי: הממצא השני שכבר רמזו עליו וזה בעיית הפרויקטים, שהוא גם ברכה וגם בעיה, כמו הרבה דברים בחיים.
ברברה סבירסקי: זאת אומרת, פרויקטים ומשרדים ממשלתיים בעמותות כמו העמותה שלנו, יש פה פרויקטים לאנשי הקהילה כי אנשי הקהילה יודעים את השפה ויכולים לעבוד עם אנשי קהילה אחרים.
זמנה אחיהון: היא שהוקמה ועדה מסוימת במשרד הקליטה ולא ציינה שאין שם נציגים אתיופים.
זמנה אחיהון: שנית, דיברת על הקטע של דימוי בתקשורת, אני לא חושב, אולי זו דעתי, צריך ערוץ מסוים או קמפיין מסוים כדי, ולכן אני חושב שבוועדה הזאת יהיה איזשהו דיון מעמיק יותר עם כל הנוגעים בדבר שבאמת את אותן הבנות או חוקים שייושמו יהיה הלכה למעשה.
ירון מנשה: רק משפט אחד, אני לא אקדמאי, בכל זאת יש 26 אחוז אבטלה לעומת 9.1 בכלל הציבור.
ירון מנשה: לגבי המשרדים, משרד התמ"ת שהם מוציאים עשרות מיליוני שקלים על תכנית ויסקונסין, אני לא יודעת כמה היא עוזרת, יכולים לקחת ולעשות לאנשים מובטלים הכשרות מקצועיות.
ירון מנשה: אני אתן דוגמה אחת, באגד ניסו לעשות פרויקט לנהגים לתת להם הכשרה, משרד התמ"ת, אמרו, אנחנו מוכנים לתת רק לקבוצות של חברים שתביאו לעשות להם הכשרות וכשהבאנו של 18 אנשים אמרו לנו, "לא, כל אחד דואג לבד, אז נותר לבד, אז אנחנו לא מוכנים לממן את הפרויקט הזה".
קולט אביטל: טוב, ברשותכם למרות שהדיון היה יותר קצר ממה שקיוויתי, אני הייתי רוצה לבקש לסכם אותו.
קולט אביטל: אני רק אומרת את זה לשם שמירת הפרופורציה וזה נכון לגבי אבטלה בכלל, אבל אבטלת אקדמאים עוד יותר.
קולט אביטל: הבעיה היא הרבה יותר קריטית כשמדובר בעולים כי זאת בעיה קריטית שמצד אחד מתן אפשרות לקלוט אותם בתוך החברה, מה שלא קיים לגבי אלמנטים אחרים.
קולט אביטל: לכן אנחנו חייבים פה בעניין הזה לטפל דווקא בנושא הזה, לא מספיק ללכת ולבוא ולהגיד, אנחנו מטפלים בקהילה האתיופית כמו שאנחנו מטפלים בכולם, אלא בהחלט יש מקום לאפליה מתקנת.
קולט אביטל: משום כך גם אחד מחבריי פה בכנסת, מיקי איתן ואני מסירה את כובעי לפניו, חוקק חוק, אני מצטערת שאני לא חשבתי על זה קודם, מישהו פנה אליו אבל אני חושבת שזה היה מעשה נכון.
קולט אביטל: לכן אני חושבת שאילו הכנסת הזו היתה מושכת את ימיה, אחד הדברים שאני הייתי עושה פה זה הייתי מקימה תת ועדה בתוך ועדת העליה והקליטה לבדוק איך מיושם החוק.
קולט אביטל: דבר שני, אני בעצמי אוציא מכתב לכל ראשי הבנקים עם בקשה דומה.
קולט אביטל: אני מצטערת שהם לא היו כאן היום, לבנקים ולחברות ביטוח, אני רוצה לקוות שבמשהו נצליח להשפיע ולהביא לידי מודעות.
קולט אביטל: דבר רביעי, אני אפנה לשרת הקליטה, למשרד הקליטה, למנכ"לית של משרד הקליטה, אני מבינה שהולך לצאת מסר חזק מכם, אבל כשאתם רוצים חוץ מהמסר החזק, אתם גם יודעים לארגן שוק עבודה.
קולט אביטל: אני בעצמי הייתי בהזדמנויות דומות שרציתם להחזיר ישראלים ארצה, ידעתם לבוא לחוץ-לארץ ולהביא מעסיקים פוטנציאליים ולקרוא לישראלים לבוא לאותו השוק.
קולט אביטל: אז אפשר לעשות בדיוק את אותו דבר.
קולט אביטל: אז אני מבקשת לראות מתי יריד התעסוקה הקרוב ומה הולך לצאת.
קולט אביטל: אחרון אחרון חביב, אני פונה לנציגה, גב' מרקוביץ, אני מבקשת שתנפיקי לי את הנתונים שביקשנו לגבי סטטיסטיקות וכו'.
קולט אביטל: כמובן, כוועדת העלייה עוסקים בנושאי קליטת העולים בארץ, זה דבר מובן מאליו.
קולט אביטל: מי שמדבר על עלייה רואה לנגד עיניו מטרה קדושה.
קולט אביטל: היום אנחנו באים לדון בתופעה שהיא לא פחות חמורה, היא חמורה פעמיים: היא חמורה משום שהיא נוגעת לציבור של קשישים מסכנים, שהופכים פשוט לכלי בידי ארגונים ציניים.
קולט אביטל: מתברר שהתופעה אינה חדשה, מתברר שאי-אפשר היה להעלים עין ממנה, משום שברחבי ברית-המועצות לשעבר, באוקראינה ובמקומות אחרים, מופיעות מודעות בעיתונות שמעודדות קשישים קשי יום להגיע לארץ, ליהנות מבתי אבות חמישה כוכבים, ללכת לים המלח, לקבל טיפולים.
קולט אביטל: אותם הקשישים מובאים לארץ על-ידי אותן הרשתות - פה כבר מדובר בפשע מאורגן - ואז מכניסים אותם לבתי אבות כאלה, שקשה לתאר בפני הציבור באילו תנאים הם חיים.
23569: בוקר טוב.
23569: אני חקרתי את תופעת בתי האבות הפירטיים.
23569: זו תופעה מאוד כאובה וקשה, ובאמת אנשים מוחזקים בתת-תנאים, ואני לא רוצה להכביר על זה מלים.
23569: כך הגעתי לסיפור הזה.
23569: בתי האבות מאוכלסים בחלקם על-ידי ישראלים ובחלקם על-ידי עולים, וחלקם פועלים במסגרת שחברת הכנסת אביטל תיארה בזה הרגע -תעשייה מאוד מאוד מאורגנת ומסודרת, שנדמה לי שהיא ידועה, או לפחות עלתה בדיונים גם במסגרות ממשלתיות.
23569: לי זה היה חדש, אבל אני חושב שמי שעוסק בנושא הזה - זה לא היה לו חדש.
קולט אביטל: לפני שנצפה בקלטת ורק למען נדע איפה אנחנו עומדים אני רוצה לפנות לנציגי עיריית אשקלון, שאנחנו יודעים ששם שנמצא אותו הבית שצולם.
קולט אביטל: אנחנו רוצים לשאול אותם מה להם ידוע, אם הם היו מודעים לתופעה הזאת, ומה קרה.
אבי וקנין: למעשה אנחנו מודעים לתופעה הזאת כבר שנתיים, אפילו יותר משנתיים שאנחנו מודעים לה, ומנסים למגר אותה בכל מיני דרכים חוקיות - מכיוון שלא יכולנו להיכנס לתוך הבתים האלה.
אבי וקנין: אולי אחר כך אנחנו נפרט, אבל שנתיים אנחנו מתמודדים עם הבעיה הזאת של הבתים הפירטיים באשקלון.
קולט אביטל: למי פניתם, למשרד הרווחה, למשרד הקליטה?
אבי וקנין: ברגע שידענו על התופעה הזאת, קודם כול הקמנו צוות משותף של כל המשרדים - משרד הרווחה, משרד הבריאות, משרד הקליטה, המוסד לביטוח לאומי, נציגים שלנו - כדי לראות מה היקף התופעה.
אבי וקנין: מיפינו את כל הבתים שהיו באותה תקופה, ואיתרנו 21 בתים פירטיים באשקלון בלבד, לפני כשנה וחצי או שנתיים.
קולט אביטל: לפי הערכתכם, ב-21 בתים פלוס-מינוס, בכמה אנשים מדובר?
אבי וקנין: מדובר בממוצע של 8-12 אנשים בכל בית.
קולט אביטל: אנחנו מדברים על כאלפיים אנשים שהגיעו לארץ.
קולט אביטל: זה כבר לא איש פה, איש שם, שלא ידענו, שלא צפינו, שנתנו לו סתם אשרה.
קולט אביטל: אנחנו רואים שיש פה דבר מאורגן,
אבי וקנין: זה משהו שיטתי, מאורגן, וגם כשנסגר בית אחד, נפתח אחר במקום אחר.
קולט אביטל: אנחנו גם יודעים מי האנשים שמפעילים אותם?
אבי וקנין: אנחנו יודעים מי האנשים שמפעילים.
קולט אביטל: אני מציעה שנצפה עכשיו בקלטת, כדי שנוכל להבין באיזו תופעה מדובר.
קולט אביטל: אני חושבת שלא צריך לצפות בכל הקלטת כדי להבין בדיוק איך מתרחש הדבר הזה.
קולט אביטל: הייתי רוצה לפנות למשנה למנכ"ל משרד הקליטה, ולבקש ממנו לדעת מה כאן חוקי, מה כאן לא חוקי, מה קורה מבחינת התהליכים.
קולט אביטל: מגיעים אנשים לארץ, מקבלים כסף, לא חשוב לאן הם הולכים - האם אין צורך לבדוק שהם מגיעים למוסד מוכר?
קולט אביטל: מה קורה כאן?
חנוך צמיר: בוקר טוב לכולם.
חנוך צמיר: מצטייר פה תהליך שתחילתו בברית-המועצות לשעבר והמשכו בארץ.
חנוך צמיר: בכל הקשור למה שקורה בברית-המועצות לשעבר אנחנו כמשרד איננו מעורים, מטבע הדברים, אנחנו לא עוסקים בזה ולא בעלי האחריות לזה.
חנוך צמיר: האנשים שעוסקים שם ידעו להסביר את זה טוב ממני.
חנוך צמיר: מגיע קשיש כזה ליחידת משרד הקליטה בנמל התעופה בן-גוריון, וזה המפגש הראשון שלנו כמשרד אתו.
חנוך צמיר: כל המידע האפשרי מועבר אליו באותה נקודת זמן.
חנוך צמיר: יותר מזה, אם על פניו האיש נראה תשוש או סיעודי הוא מופנה באופן ישיר ומובנה לתחנת אבחון רפואית בבית-החולים "שמואל הרופא" שבבאר-יעקב, לכמה ימים של אבחון, כדי שהגורמים המקצועיים ידעו לזהות את בעיותיו, ולאחר מכן לתפור לו את הפתרון המקצועי.
חנוך צמיר: זאת הרוטינה, וכך בדרך כלל המקרים האלה מטופלים בהגיעם לנמל התעופה בן-גוריון.
קולט אביטל: וכשהוא לא נראה תשוש במיוחד?
חנוך צמיר: אם על פניו הקשיש שמגיע אינו משדר סימני תשישות או סימנים סיעודיים כאלה ואחרים, בדרך כלל הוא מופנה לכתובת שהוא מבקש.
חנוך צמיר: זאת אומרת, הוא יכול לומר: יש לי קרוב משפחה בעיר זו וזו, ואני מבקש תארגנו לי את שירותי התחבורה למקום הזה והזה, ואכן הוא מקבל את זה.
קולט אביטל: אבל האנשים האלה, כשהם הולכים לבית אבות מפוקפק כזה, האם אתם יודעים על זה?
קולט אביטל: אתם כבר יודעים שנתיים שבתי האבות האלה מפוקפקים.
קולט אביטל: האם הוא מגיע לארץ ובכל זאת, למרות מה שאתם יודעים, אתם נותנים לו ללכת לאותו בית אבות?
חנוך צמיר: אני חוזר לאדם שמגיע לנתב"ג.
חנוך צמיר: לא בהכרח הוא אומר שהוא בא לפנסיון מסוג כזה.
חנוך צמיר: הוא יכול לתת כתובת, שלא אומרת שום דבר לאנשי המשרד, ולקבל את השירותים שלנו כדי להגיע לשם.
חנוך צמיר: באמת בעקבות מה שאמרת, שיפור השירות והמעקב אחרי העולים והפורמולה של אחד על אחד, המגע שלנו נוצר מאוחר יותר - לאחר שהסניף הרלוונטי שלנו, ובמקרה של אשקלון זו לשכת אשקלון, ידע על הגעתו.
חנוך צמיר: הלשכה תדע על כך תוך עשרים וארבע שעות, בצורה שוטפת.
קולט אביטל: הוא מגיע לבית האבות הזה, המפוקפק.
קולט אביטל: מה קורה אז?
חנוך צמיר: כשאדם שלנו מגיע לבית האבות הזה ומזהה שם את האיש, ראשית הוא אומר לו מהן זכויותיו, כמובן, איך הוא מקבל את סל הקליטה, איך הוא פותח חשבון בנק וכך הלאה - זאת בהנחה שהאיש מתפקד והאיש אינו סיעודי ואינו תשוש.
חנוך צמיר: במקרה שמגלים שהמקרים מהסוג הקשה יותר, המערכת מדווחת ברמה המקצועית.
חנוך צמיר: אנשים שלנו מדווחים לרשויות הרווחה, לרשויות הבריאות ולרשות המקומית, לפי הצורך.
חנוך צמיר: אם האדם מתפקד באופן עצמאי אנחנו רק יכולים לתת לו את המידע ברמה של זכאות, למה הוא זכאי.
חנוך צמיר: אנחנו אומרים לו: ידידנו, אנחנו יכולים להציע לך פתרונות דיור מסוג אחר.
חנוך צמיר: אבל בסופו של דבר ההחלטה היא בידי האדם עצמו.
קולט אביטל: זאת אומרת שאנחנו, כמדינה חופשית ודמוקרטית, נותנים לאנשים ללכת גם למסגרות מפוקפקות, כי זה לא מעניין אותנו, לא חשוב לנו.
קולט אביטל: זאת אומרת, אין לנו פה תפקיד להגיד לאנשים: דעו לכם, זו מסגרת מפוקפקת, אל תלכו.
חנוך צמיר: תפקידנו להעביר את מקסימום המידע, ואנחנו עושים את זה.
חנוך צמיר: בסופו של דבר, ההחלטה היא בידי האיש, אני חוזר ואומר.
חנוך צמיר: ואין שום אמצעי של אכיפה מול אדם שמחליט את החלטותיו באופן עצמאי והגיוני.
חנוך צמיר: אמרתי: על אוכלוסיות חלשות אנחנו מדווחים לרשת המקצועית, על-פי ההסדרים ועל-פי החוק.
חנוך צמיר: האוכלוסייה התשושה היא באחריות משרד הרווחה, והאוכלוסייה הסיעודית באחריות משרד הבריאות.
חנוך צמיר: המידע זורם.
חנוך צמיר: כל זמן שהוא ברשותנו הוא זורם ברשת המקצועית.
חנוך צמיר: אני חוזר, אנחנו יודעים להסביר, אנחנו מסבירים, אנחנו לא כופים החלטות.
קולט אביטל: לפי מה שאתה אומר, כרגע איננו יכולים למנוע את התופעה.
קולט אביטל: אבל במדינת ישראל צריך רישיון כדי לפתוח עסקים, ודאי כשמדובר בבתי אבות או בכל מוסד סיעודי שהוא.
חנוך צמיר: נכון.
חנוך צמיר: יש חוק הפיקוח על המעונות, אבל משרד הקליטה רק יכול להסב את תשומת הלב של משרד הרווחה לאי-קיום החוק.
חנוך צמיר: על-פי התקנות, החוק האחריות להפעלתו היא בידי משרד הרווחה.
קולט אביטל: אחרי שנודע לכם שישנם כל בתי האבות המפוקפקים האלה,
חנוך צמיר: המידע עובר לגופים המקצועיים.
קולט אביטל: האם פניתם וביקשתם טיפול, סגירה, והעמדה לדין של האנשים?
חנוך צמיר: כן, במפורש.
חנוך צמיר: אנחנו מעירים את תשומת לב הגופים האחראים על החוק, ומעבירים להם את המידע.
חנוך צמיר: אנחנו יכולים לאתגר אותם, מה שנקרא.
חנוך צמיר: אנחנו לא יכולים להחליט עבורם.
קולט אביטל: מי מייצג כאן את משרד הרווחה?
זהבה וייזר: קודם כול, אני רוצה לעדכן כמה דברים לגבי הגעתם של העולים לארץ.
זהבה וייזר: נכון שהם מגיעים לארץ, ולפעמים הם מגיעים באופן עצמאי, אבל בעלי הבתים האלה מחכים להם בנתב"ג.
זהבה וייזר: קרו מקרים, ולא פעם אחת, שהאנשים האלה היו במצב כל כך גרוע מבחינה תפקודית, עד שבעלי הבתים החליטו בו במקום שהם לא מתאימים להם, ומאחר שהם לא התאימו להם, הם השאירו אותם בנתב"ג.
זהבה וייזר: היה מקרה של אישה שהגיעה במצב מוזנח מאוד - שחפת פתוחה, שאחר כך היינו צריכים לעשות חקירה אפידמיולוגית כדי לוודא מי היה במטוס במשך השהות שלה שם.
קולט אביטל: סליחה, אני מבקשת תשובה מאוד ברורה מההיבט המשפטי גרידא: נפתחים בתי אבות ללא רישיון, ללא הרשאה.
קולט אביטל: אני פניתי למשרד הרווחה בבקשה שיאפשרו לפתוח מעון לאנשים עם מוגבלויות בעיר נהריה, ואני כבר שנה בהתכתבויות, כדי לבקש ממשרד הרווחה לפתוח את המקום הזה בנהריה, ואני יודעת כמה זמן נדרש עד שמשרד הרווחה מאפשר פתיחתו של מוסד כזה, ואיזה פיקוח הוא מפקח עליו.
קולט אביטל: תסבירי לי בבקשה מה נעשה, מדוע אתם לא סוגרים אותם?
זהבה וייזר: אנחנו סוגרים אותם, סגרנו 16 בתים עד היום, במשך שנתיים.
זהבה וייזר: אנחנו התחלנו את הפעילות הזאת.
זהבה וייזר: אני חייבת לומר שהתופעה היא בהיקף ארצי, היא לא רק באשקלון.
זהבה וייזר: כרגע אנחנו מתמקדים בעיר אשקלון, על מנת למגר שם את התופעה.
זהבה וייזר: סגרנו עד עכשיו 16 בתים.
זהבה וייזר: ההליך הוא באמת הליך בירוקרטי.
זהבה וייזר: אנחנו החלטנו לסגור אותם בצו סגירה מינהלי שהשר חותם עליו.
זהבה וייזר: היו חילופים אצלנו במשרד, ואני לא רוצה לציין זאת כאן, כי כולם יודעים על כך.
זהבה וייזר: ועבר זמן בין מכתב אחד שלנו לבין התכתבויות של באי כוחם של המוסדות האלה, שבאו אחר כך.
קולט אביטל: אין בתי משפט?
קולט אביטל: אין משטרה?
זהבה וייזר: אני חייבת לציין שכרגע אנחנו פועלים עם צו סגירה מינהלי, מאחר שבבתי המשפט הסגירה אורכת כארבע שנים.
זהבה וייזר: אנחנו זקוקים מאוד למשטרה, בפעם הראשונה המשטרה שיתפה אתנו פעולה.
קולט אביטל: אתם יודעים איך אפשר לעשות ביזנס בישראל,
זהבה וייזר: כן.
23569: גב' וייזר - אני תיעדתי סגירה של בתי-אבות שהיא עשתה.
23569: גברת אחת שמופיעה בכתבה, שסגרנו לה בית אבות, היא פתחה מקום חדש.
23569: אני יודע שהיא פתחה מקום חדש.
23569: זה מטורף.
23569: אין לי מה להגיד.
זהבה וייזר: אני רוצה להתייחס כאן לקושי שלי בסגירה.