GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דנה פלר-אבידר: תודה רבה.
דנה פלר-אבידר: אני מייצגת פה את בית התפוצות, ואני רוצה למחות על דבריך, ד"ר נודלמן.
דנה פלר-אבידר: לא כל האוליגרכים הם פושעי מלחמה ולא בעטיים יש אנטישמיות באוקראינה.
דנה פלר-אבידר: אחד מהאוליגרכים הציל עכשיו את בית התפוצות ואנחנו פותחים לו בית ספר – וכאן אני עוברת לנושא השני - - -
קולט אביטל: וזה אותו אוליגרך שאליו הוא התייחס, במקרה.
דנה פלר-אבידר: הוא הציל עכשיו את בית התפוצות מקריסה, מה שלא עשתה ועדת הכספים לפני חודש.
דנה פלר-אבידר: ואנחנו פתחנו בית ספר שבו אנחנו מלמדים, גם סטיאוטיפים, גם דעות קדומות, גם שואות של עמים אחרים בהקשר הזה, וגם את הקשר בין העם היהודי, בין התפוצות השונות, ואת הנושא החדש שנקרא peoplehood, או בעברית: עמיות יהודית, שהוא נושא רב תחומי, שעכשיו אנחנו מקימים לו, בעצם, קוריקולום חדש בעזרת אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה העברית בירושלים.
דנה פלר-אבידר: פתחנו בית ספר שהרב מלכיאור הולך לעזור לנו בו, והוא יופיע בעוד שבועיים בסמינר הראשון.
דנה פלר-אבידר: אנחנו מקווים שנעסוק בנושאים האלה לעומק.
קולט אביטל: רוברט רוזט מיד ושם, בבקשה.
רוברט רוזט: יד ושם הוזכר כמה פעמים בדיון הזה.
רוברט רוזט: רק רציתי להדגיש שלקראת היום הזה, אנחנו ביד ושם חשבנו שצריך להיות לא יום הנצחה נוסף, אלא יום של תוכן.
רוברט רוזט: אי לכך עשינו מספר פעולות נוסף לפגישה של הממשלה.
רוברט רוזט: אנחנו פתחנו תערוכה מיוחדת מאד על אמנים, רובם יהודים, בפריס, במונפרנס, אמנים שרובם נשלחו למחנות הריכוז.
רוברט רוזט: בנוסף לכך, קיימנו דיון על ספר מאד חשוב של קארל דיאספרס, על האשמה הגרמנית.
רוברט רוזט: מפגש שהרב מלכיאור גם השתתף בו, עם ה- - - הבכירים, דנו גם על ענייני היום.
רוברט רוזט: חשוב גם להדגיש שאנחנו, באתר האינטרנט שלנו, פרסמנו 18 עדויות של ניצולי שואה, שהם מהמוזיאון, מהתערוכה שלנו, שאפשר עכשיו לראות אותם בכל מקום בעולם.
רוברט רוזט: והדבר האחרון שעשינו, לפני זמן מה, הוצאנו לאור ספר של שאלות נפוצות על השואה, תמציתי מאד, שעשינו ביחד עם הכנסת.
רוברט רוזט: אני גם רוצה להדגיש – אני לא חושב שאפשר להדגיש את זה מספיק, ואמרתי את זה כאן הרבה פעמים כשהשתתפתי כאן – את הצד החינוכי.
רוברט רוזט: היוזמה, כל יוזמה שמדגישה חינוך, היא בעצם הדבר הכי חשוב, ומבחינתנו, ביד ושם, זה הדבר הכי חשוב שאנחנו יכולים לתרום.
רוברט רוזט: כי זה באמת מאבק לטווח ארוך.
קולט אביטל: מיכאל וייל, בבקשה.
מיכאל וייל: אני מהמכון לתכנון מדיניות העם היהודי.
מיכאל וייל: כבוד יושבת הראש, אני מבקש להביא לפני תשומת לב הוועדה, תופעה הולכת וגוברת, בעיקר במערב אירופה, שאני חושב שהיא מדאיגה אותנו, ואנחנו אולי צריכים לחשוב איך לפעול.
מיכאל וייל: אם בעבר מי שקם בבמה ציבורית ואמר דברים אנטישמיים או דברים נגד השואה, לא רק היו מבקרים אותו, אלא גם ישר מורידים אותו מהבמה – הדבר הזה כבר השתנה.
מיכאל וייל: הבמה זו במה שהולכת ומוקמת, וקיימת.
מיכאל וייל: ונותנים וממשיכים לתת לאנשים להתבטא בצורות שליליות ביותר.
מיכאל וייל: מצד אחד, אנחנו רואים – ונתונים התפרסמו לפני שבוע – שיש כבר שנתיים ירידה בהתקפות אנטישמיות בצרפת ובמקומות אחרים באירופה.
מיכאל וייל: אבל בשיח הציבורי, המגמה היא הפוכה.
מיכאל וייל: אנשים ממשיכים לבטא ביטויים גזעניים אנטישמיים וביטויים של הכחשת השואה.
מיכאל וייל: דוגמה בולטת היא ראש עיריית לונדון, קן ליווינגסטון, שהולך כבר חודש אחרי חודש, כל פעם עם ביטוי אחר, התקשורת תמיד באה בעקבותיו, אוהבים לשמוע ולהשמיע אותו יותר ויותר, ואז מישהו אחרי זה תמיד מבקר אותו, כולל ראש הממשלה, אבל ממשיכים לתת לו את הבמה.
מיכאל וייל: לפני עשר שנים המצב היה הפוך.
מיכאל וייל: אנשים היו אומרים: לא רק שאסור לך להתבטא כך, אתה חייב להתפטר.
מיכאל וייל: ומה שהיום קורה זה שממשיכים לתת את הבמה הזאת.
מיכאל וייל: ואנשים צריכים לחשוב איך להתנהג בעניין.
מיכאל וייל: בשיח הציבורי הופך להיות מקובל לבטא ביטויים אנטישמיים וביטויים של הכחשת השואה.
מיכאל וייל: יש ביקורת, אבל יש המשך במה, המשך מתן המיקרופונים.
קולט אביטל: יש עוד מישהו, או שאנחנו יכולים להתקרב לסיום?
קולט אביטל: אני רוצה לבקש לסכם את הישיבה הזאת, כי עוד מעט יש לנו גם מליאה.
קולט אביטל: בניגוד למה שקורה בדרך כלל בכנסת ובוועדה הזאת, אני רוצה קודם כל בשם הוועדה ובשם כולנו לשבח את משרד החוץ, את הפעולה המאד מאד מוצלחת, את ההישג שהוא גם הישג מדיני, גם דיפלומטי וגם מוסרי, שפותח לנו בכל זאת דלת וערוצים לפעולה לטווח ארוך.
קולט אביטל: ההישג הוא לא רק על מה שהיה בעבר, כפי שכולנו מבינים, שיש בכך הכרה לייחודיות של השואה, אלא ההישג הוא גם בכך שנוכל כולנו להירתם לפעילות לטווח ארוך, ואני שמחה לשמוע שהשר, שר התפוצות הנוכחי, מוכן להקדיש לזה את מירב ומיטב המרץ.
קולט אביטל: אנחנו קוראים לממשלה לייחד לכך את התקציבים הדרושים.
קולט אביטל: דבר שני, אני רוצה להצטרף לכל אלה שדיברו כאן.
קולט אביטל: אני חושבת שחשוב מאד שבתור נושא שני, או החלטה שניה, שנקבל כאן היום, למרות שלהחלטה הזאת כשלעצמה אין משקל, אלא אם יהיה לכך גם ביטוי של מבט ציבורי – אסור לנו בשום פנים ואופן להשלים עם מצב שבו ממשלת ישראל איננה נותנת את המענה הנכון לניצולי השואה, ואיננה נותנת את הכספים הדרושים כך שיוכלו לחיות חיי כבוד, ואנחנו מדברים על הסיוע המיוחד שהממשלה צריכה להעניק לניצולי השואה הנזקקים שמספרם רק הולך וגדל.
קולט אביטל: אנחנו מקבלים על כך את ההחלטה, אבל אנחנו מקבלים החלטה גם להמשיך לפעול מול האוצר ומול ראש הממשלה שהוא גם שר האוצר, היום.
קולט אביטל: מיכאל מלכיאור: סליחה, רק לנושא הזה.
קולט אביטל: אם עושים את זה כללית – הייתי עושה את זה מאד ספציפית.
קולט אביטל: פשוט מחאה לגבי הכספים.
קולט אביטל: שיעבירו את ה- 14 מיליון האלה, שהבטיחו, מיידית, כדי להמשיך את השירותים שהיו קיימים ועכשיו הפסיקו אותם מטעם הקרן.
קולט אביטל: כי אם זה כללית, לא ייצא מזה כלום.
קולט אביטל: בסדר, אוקי, אבל גם כללית צריך להמשיך.
מיכאל מלכיאור: בסדר, כללית אני גם מסכים, אבל זה לא מספיק.
קולט אביטל: אני שמחה שאתה מסכים.
קולט אביטל: אני, אגב, לא בטוחה שאני יודעת מה ההתחייבות, אם הייתה התחייבות בכתב או לא, צריך לבדוק את זה.
קולט אביטל: כי בסך הכל יבואו ויגידו לך שעוד לא אישרו את התקציב.
קולט אביטל: לכן, אני מאד לא בטוחה במה שאנחנו אומרים, בוא נבדוק בדיוק.
קולט אביטל: אבל ספציפית, צריך להזרים מיד כסף לקרן לניצולי השואה, לקרן לרווחה, כי אינני רוצה להתבסס על דבר שלא התקבל במסגרת התקציב, כדי שלא יכשילו אותי.
קולט אביטל: אז בוא נראה איך אנחנו מנסחים את זה כך שזה גם יחייב.
קולט אביטל: דבר נוסף, אנחנו מכאן מוציאים מחאה על עניין הכנס המתוכנן באיראן, גם אם אין כלים לאף אחד מאתנו להתמודד מול איראן שהולכת לקיים את הכנס של מכחישי השואה, אנחנו כן נפנה לפרלמנטים וכן נפנה לאישים בעולם, ואנחנו פונים גם למשרד החוץ בעניין הזה.
קולט אביטל: איראן ומכחישי השואה ימשיכו להיפגש בכל מקרה, אבל אנחנו חייבים להביא לגינויים רבים ככל שניתן.
קריאה: הם לא יזמינו את הכנסת?
קולט אביטל: יש בכנסת מכחישי שואה?
יורי שטרן: יש לנו כמה.
קולט אביטל: לא חושבת.
קולט אביטל: בעניין הזה, חבר הכנסת יורי שטרן, אתה יודע שכל הכנסת – ולא חשוב מאיזה סיעות ומאיזה מוצא – אנשים מאוחדים בעניין הזה, ואני לא הייתי עושה זילות מהכנסת בעניין הזה.
קולט אביטל: דבר אחרון, אנחנו כן נרצה לעקוב בצורה רצינית, ונבקש עדכון, גם ממשרד החוץ וגם מהמשרד לתפוצות, משר התפוצות, וגם מיד ושם, כדי לדעת אילו תוכניות הולכים לערוך להוראת השואה.
יורי שטרן: אני מבקש להוסיף לזה, קולט, את מה שהזכרנו, מרינה ואנוכי, וזו מחאה או דרישה להפסיק לגבות כספים מהרנטרים מגרמניה בהוסטלים.
קולט אביטל: בסדר גמור, זה יתווסף.
קולט אביטל: בסדר גמור.
קולט אביטל: אני פותחת את הישיבה המשותפת של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ושל ועדת החינוך התרבות והספורט.
קולט אביטל: אנחנו מתארחים בוועדת החינוך התרבות והספורט, ומן הדין היה שיפתח את הישיבה חברי, יושב-ראש הוועדה, אבל הוא בדרך תקוע בפקק תנועה.
קולט אביטל: אנחנו מקווים שהוא יגיע עוד כרבע שעה, ולכן ברשותו אני פותחת כבר עכשיו את הישיבה כדי לא לעכב אתכם.
קולט אביטל: אנחנו התכנסנו שתי הוועדה יחד, למרות הפגרה ולמרות הבחירות, בגלל נושא שנזעקנו אליו על-ידי חברים באוניברסיטה העברית: הכוונה – גם אם היא לא מוגדרת כך - להקטין או לחסל לגמרי את לימודי הרוסית באוניברסיטה העברית.
קולט אביטל: אני רוצה לתת כמה עובדות.
קולט אביטל: בו בזמן שבמדינות אירופיות ומדינות נאורות אחרות יש לפחות בין 10 ל-20 חוגים כאלה באוניברסיטאות ברחבי אותן המדינות - איטליה, צרפת או מקומות אחרים - במדינת ישראל קיימת רק מחלקה אחת, באוניברסיטה העברית.
קולט אביטל: יתר האוניברסיטאות לא מצאו לנכון לפתוח מחלקה כזאת.
קולט אביטל: לשם השוואה, בכל האוניברסיטאות יש חוגים לספרות אנגלית, ספרות אמריקאית, ספרות גרמנית.
קולט אביטל: בזמן האחרון מלמדים אפילו פורטוגזית, ואני בוודאי שמחה על כך.
קולט אביטל: לכן היחס שלנו לשפה ולספרות הרוסית היה צריך להיות לפחות באותו קנה מידה ובאותה רמה, כפי שנהוג עם סופרים וספרות גדולה וחשובה בעולם.
קולט אביטל: זה לא קורה, יש לנו מחלקה אחת, שאני מבינה שהתחילה בקול גדול ויפה עם שבעה מרצים והצטמצמה לשניים, ועכשיו הכוונה היא להפוך את המחלקה הזאת לחלק ממחלקה עם הרבה נושאים ושותפים אחרים.
קולט אביטל: מלבד העניין האקדמי הטהור עצמו, אנחנו גם מדברים על כך שיש קהל גדול בארץ שהגיע בעלייה של שנות ה-70 וה-90.
קולט אביטל: בכל זאת מדובר על ציבור מאוד גדול של כמיליון עולים, מה שהופך את הנושא הזה לחיוני עבורם.
קולט אביטל: אנחנו מדברים על כך שגם בקרב מינהל הסטודנטים והסטודנטים שמגיעים הנה כעולים יש ביקוש ודרישה לעניין, ולכן קשה לנו להבין למה דווקא עכשיו יש החלטה כזאת.
קולט אביטל: אנחנו פנינו לאוניברסיטה העברית וביקשנו תגובה מלשכת הנשיא וכן ביקשנו שהנשיא ישלח מישהו לישיבה.
קולט אביטל: לא נענינו לכך.
קולט אביטל: אנחנו מבינים שיש מישהו כאן מהמועצה להשכלה גבוהה.
קולט אביטל: זה נושא שמטריד ומדאיג אותנו ללא כל קשר למערכת הבחירות.
קולט אביטל: שתי הוועדות גם יחד ינסו לעשות כל שניתן מצד אחד כדי למנוע את הסחף, ומצד שני כדי לראות איך מחזקים את הלימודים האלה.
קולט אביטל: אני אוסיף שהיתה צריכה גם להגיע סגנית שרת הקליטה, אבל היא לא יכולה היתה להגיע.
קולט אביטל: נמצאת כאן היועצת שלה אתנו.
קולט אביטל: סגנית השר שלחה מכתבים ב-13 בפברואר גם לשרת הקליטה וביקשה ממנה להתערב וגם לנשיא האוניברסיטה.
קולט אביטל: נדמה לי שהמכתבים שלה הופצו.
קולט אביטל: אם לא, הם עומדים לרשותכם.
קולט אביטל: אנחנו מצרים על כך שעד עכשיו לא קיבלנו שום תגובה.
קולט אביטל: אם הבעיה היא בעיה תקציבית, לפי דעתנו זה נושא שניתן למצוא לו פתרונות יצירתיים.
קולט אביטל: אם זה לא עניין תקציבי, אנחנו כמובן הרבה יותר מוטרדים ומודאגים מהמגמה הזאת.
קולט אביטל: על כל פנים, תשובה מלשכתו של נשיא האוניברסיטה לא קיבלנו.
קולט אביטל: אני אבקש מהחברים שהגיעו אלינו להציג את הנושא עצמו.
הלנה טולסטוי: אני מרצה לרוסית באוניברסיטה העברית.
הלנה טולסטוי: שמי הלנה טולסטוי.
הלנה טולסטוי: רציתי לומר כמה מילים במקום משתתף אחד שלא הגיע, שהוא נציג הסטודנטים.
הלנה טולסטוי: התחלתי לשאול את הסטודנטים למה חשוב להם שיתקיימו פה לימודים כאלה.
קולט אביטל: דוקטור טולסטוי, האם העובדות שמסרתי עד עכשיו נכונות?
הלנה טולסטוי: כן.
קולט אביטל: זאת אומרת שלא צריך להשלים ברמת העובדות.
הלנה טולסטוי: בגלל שיש הרבה מאוד אינפורמציה, יותר ממה שאני יכולה לספר, כתבתי מכתב.
הלנה טולסטוי: סטודנטים ממשפחות דוברות רוסית, שיש להם ידע מלא ושליטה בשפה הרוסית כשפת אם, אמרו שיש להם צורך רב בלימודים רוסיים, לא רק במידה ולא רק בצורה שבה הם עכשיו מתקיימים בחוג ללימודים רוסיים, אלא בצורה יותר מורחבת ומעמיקה.
הלנה טולסטוי: יש להם צורך בקורסים בשיטה אינטגרלית, בתוכנית כוללת.
הלנה טולסטוי: זה מה שכולם אמרו.
קולט אביטל: כמה סטודנטים יש עכשיו?
הלנה טולסטוי: כ-80 סטודנטים, חלק גדול מהם דוברי עברית והם לוקחים אצלנו קורסים פופולריים בשפה העברית.
הלנה טולסטוי: אותם קורסים פופולריים מכוונים לאלה שאין להם בסיס לימודים כמו שיש לדוברי רוסית, אבל יחד איתם לומדים גם הסטודנטים דוברי רוסית.
הלנה טולסטוי: במשך השנתיים הראשונות בתואר הראשון רוב הסטודנטים דוברי הרוסית מקבלים את כל הקורסים שהם יכולים לקבל, ואז יש להם דרישה ליותר קורסים לתואר השני, שיכולים להעמיק ולהרחיב את הידע שלהם בתרבות ובהיסטוריה הרוסית ולהגביר את השליטה שלהם בשפת הכתיבה עד לרמה שהם יוכלו לקבל ספציאליזציה בזה.
קולט אביטל: אתם עובדים על תואר ראשון ותואר שני?
הלנה טולסטוי: תואר ראשון זה משהו פופולרי ברמה לא כל כך מעמיקה, אבל יש צורך, דרישה ורצון להרחיב ולהעמיק וליצור ממש שיטה של לימודים ברמה יותר גבוהה.
יהודית גידלי: כרגע אין סטודנטים לתואר שני?
הלנה טולסטוי: יש, אבל מעט מאוד.
יהודית גידלי: כמה סטודנטים יש לתואר שני?
שמואל שוורצבנד: 12 סטודנטים.
הלנה טולסטוי: אני שמעתי את הכמיהה לקורסים בתואר שני לא רק מהסטודנטים שלנו, אלא מסטודנטים אחרים, לדוגמה: מלימודי יחסים בינלאומיים והיסטוריה.
קולט אביטל: אם קיימים לימודים לתואר שני ויש דרישה, למה יש רק 12 סטודנטים?
קולט אביטל: את אומרת שיש אנשים נוספים שרוצים להצטרף.
הלנה טולסטוי: אנשים אומרים שיש מערכת של קורסים לתואר ראשון, ושאחרי השנתיים הראשונות כבר לא כדאי לקחת את הקורסים, כי גם אין בחירה לקורסים בתואר השני.
הלנה טולסטוי: יש איזושהי שיטה, אולי זו שיטת ההערכה של הקורסים.
הלנה טולסטוי: לקורסים ברוסית יש רמה מאוד נמוכה במסגרת הנקודות שהם נותנים.
הלנה טולסטוי: קורסים כבדים וחשובים הם לא בשפה ובספרות רוסית.
ויקטור בריילובסקי: מבחינת נקודות.
קולט אביטל: אני לא עוקבת אחריך.
קולט אביטל: האם אין יותר קורסים כבדים או כאלה שמזכים אנשים, בגלל חוסר במורים או בגלל שלא נותנים נקודות?
קולט אביטל: למה יש מדיניות של האוניברסיטה לא לתת נקודות?
קולט אביטל: מה הבעיה?
הלנה טולסטוי: קשה לי להבין, זה באמת מאוד מסובך.
קולט אביטל: אני צריכה להיות מוכנה גם להבין מה שחושב נשיא האוניברסיטה.
קולט אביטל: הוא יכול לומר שאין לזה דרישה, אז מה קודם למה?
קולט אביטל: אין דרישה כי אין מורים או שסטודנטים עוזבים את המחלקה כי אין מורים?
הלנה טולסטוי: זאת הסיטואציה הקלאסית, שתמיד מתרחשת באותה צורה.
הלנה טולסטוי: לסטודנטים אומרים שאין מורים, למורים אומרים שאין דרישה, וזה מתגלגל למצב שהגענו אליו היום.
אלכסנדר קוליק: כמות התלמידים בתואר השני מוגבלת על-ידי ההיצע של הקורסים.
אלכסנדר קוליק: יש מעט קורסים בגלל שיש מעט מורים, וזה גורם להקטנת כמות התלמידים, בהשוואה למה שקורה בתואר הראשון, כשעדיין יש באופן יחסי מספר תלמידים די גבוה.
אלכסנדר קוליק: אני יכול להביא כדוגמה קורסים שיושבים בהם 45 תלמידים כמו בקורסים שלי, או 35 תלמידים בקורס של דוקטור טולסטוי, שאלה מספרים גדולים מאוד של סטודנטים במדעי הרוח.
אלכסנדר קוליק: אלה מספרים רגילים של סטודנטים במתמטיקה וכן הלאה, אבל במדעי הרוח יש במקרה הטוב 10 תלמידים בקורס.
אלכסנדר קוליק: קבוצות של 30, 40 תלמידים במדעי הרוח הם קבוצות גדולות מאוד.
אלכסנדר קוליק: בתואר ראשון עדיין כמות המרצים שמוקצבת היא סבירה, ולכן יש לנו כ-80 ויותר תלמידים בסך הכל.
אלכסנדר קוליק: אבל האמת היא שכבר אין משאבים אנושיים ומשאבי האנוש של המחלקה כבר לא מספיקים לשלב המתקדם, וזה גורם לצמצום הכמות של הסטודנטים.
קולט אביטל: זאת אומרת שבכוח האדם המצומצם שיש אפשר להשתלט על מספר קורסים לתואר ראשון, אבל אותם מורים לא יכולים לספק את כל ההיצע שצריך להיות בקטלוג כלשהו לתואר שני.
קולט אביטל: כמה קורסים מוצעים לתואר שני בתוכנית הלימודים שלכם?
שמואל שוורצבנד: שמונה או תשעה.
קולט אביטל: וכמה קורסים צריך לתואר שני?
שמואל שוורצבנד: בערך 15.
קולט אביטל: זאת אומרת שהם לא יכולים לגמור את הלימודים, כי לא יהיו מספיק קורסים.
אלכסנדר קוליק: וגם אין להם בחירה.
אלכסנדר קוליק: אפילו אם הם משלימים את הקורסים שלהם במחלקות אחרות - כי לא כל הקורסים חייבים להיות במחלקה של לימודי רוסית - במסגרת החוג ללימודים רוסיים לתלמידים הללו אין בחירה.
אלכסנדר קוליק: לא כל אחד מתמחה בכל דבר.
אלכסנדר קוליק: אלה קורסים שכוללים לימודי היסטוריה, ספרות, ספרות מודרנית, ספרות ימי הביניים וכן הלאה.
אלכסנדר קוליק: לא כל אחד מעוניין בכל הקורסים הללו.
אלכסנדר קוליק: סטודנט לא יכול לבנות לו תוכנית שמתאימה להתמחותו.
אלכסנדר קוליק: אני לא הייתי מתרכז בעניין של מחסור במורים לתואר שני.
אלכסנדר קוליק: באופן יחסי בלימודי התואר הראשון המצב סביר.
אלכסנדר קוליק: אנחנו יכולים להשוות ללימודי תואר ראשון ולהגיד מה הסיבות שיש מעט תלמידים.
קולט אביטל: כמה תלמידים יש בחוג לספרות צרפתית?
אלכסנדר קוליק: אני חושב שפחות.
שמואל שוורצבנד: פחות תלמידים, וכך גם בספרדית.
קולט אביטל: גם שם יש מגמה לצמצם?
שמואל שוורצבנד: כן.
אלכסנדר קוליק: כמו שאנחנו מבינים, מדובר בצמצום מחלקות רגיונליות, אבל לא באנו לכאן כדי לייצג את כל המחלקות הרגיונליות.
אלכסנדר קוליק: בחומר שהופץ יש גם טענות נגד המגמה של ביטול לימודים רגיונליים ומיזוגם למקצועות אחרים, אבל זה לא הנושא.
אלכסנדר קוליק: אנחנו מדברים על מקום מיוחד של לימודים רוסיים בארץ ועל מקום מיוחד של לימודים רוסיים באוניברסיטה העברית ועל הסכנה שעומדת בפני התוכנית הזאת.
אלכסנדר קוליק: אני לא יודע אם זה השלב להגיד את זה, אבל יש כאן כמה היבטים.
אלכסנדר קוליק: היבט אחד זה ההיבט הציבורי, מה הקשר בין חיי החברה בארץ לבין האקדמיה.
קולט אביטל: זה נושא מאלף, אבל לא נצליח לדון בו היום.
אלכסנדר קוליק: אני חושב שכדאי להזכיר את זה, אבל אני לא חושב שאני אייצג את ההיבט הזה.
אלכסנדר קוליק: אני רוצה לדבר על עניינים אקדמיים גרידא.
אלכסנדר קוליק: אני לא יודע בדיוק מה תוכניות ההנהלה של האוניברסיטה ולאן הן יובילו, אבל אני רוצה להגיד בכמה מילים מה הם לימודים סלביים באוניברסיטה העברית ועל איזה סוג מחלקה אנחנו מדברים.
אלכסנדר קוליק: דיברו כאן על החשיבות של לימודים רוסיים.
אלכסנדר קוליק: זה באמת היה נכון לו היה מדובר במחלקה בינונית או במחלקה רגילה, כמו שיש רבות בעולם, אבל כאן יש תופעה מאוד מיוחדת, ולא כולם מודעים לה, אפילו לא בתוך האוניברסיטה.
אלכסנדר קוליק: מדובר באחת המחלקות הטובות בעולם, שהיא נכס לאוניברסיטה ונכס למדינת ישראל, שיכול להיות לה מקור לגאווה.
אלכסנדר קוליק: אם את תסתכלי באותם מכתבים שקיבלנו מסטנפורד, מהרווארד, מ-UCLA ומאוניברסיטאות באירופה, תראי איך עמיתים שלנו מעריכים אותנו.
אלכסנדר קוליק: מתוך צניעות אני לא יכול לחזור על אותן מילים שהם מתארים את "האסכולה הירושלמית" ללימודים רוסיים וסלאביים.
אלכסנדר קוליק: מדובר באחת האסכולות הטובות בעולם, שאנשים משווים אותה לעוד שלושה, מקסימום ארבעה מקומות בעולם.
אלכסנדר קוליק: אם תדברי עם סלאביסטיים ברחבי ברוסיה, הם יגידו לך שיש לימודים רוסיים ברוסיה, בארצות ובמקום שלישי בישראל.
אלכסנדר קוליק: עכשיו חזרתי מארצות הברית, שם נפגשתי עם עמיתים שלנו בברקלי, בסטנפורד, בשיקגו, ודיברתי עם עמיתים שלנו בהרווארד, ואנשים נדהמים ולא מבינים איך זה קורה כשמדובר בנכס כזה שיש למדינת ישראל, האוניברסיטה העברית שאפשר להתגאות בה.
אלכסנדר קוליק: המחלקה ידועה לא רק בקרב הקהילה הסלאביסטית, אלא גם בקהילה של מדעי הרוח בכלל, כולל מדעי היהדות, כי הרבה אנשים במחלקה שלנו עוסקים בנושאים בין-תחומיים במדעי היהדות ולימודים סלאביים.
אלכסנדר קוליק: אנשים לא מבינים איך נכס כה יקר הולך להיעלם.
קולט אביטל: אני מבינה שחלק מהמוניטין שרכשתם זה בגלל הפרסומים.
אלכסנדר קוליק: יש כמה מדדים וכמה דרכים למדוד את ההצלחה שלנו.
ולדימיר חזן: גם סדנאות וגם סמינרים.
לריסה נאידיץ: גם סטודנטים שמקבלים משרה באמריקה אחרי שהם לומדים פה.
אלכסנדר קוליק: כמו שנאמר, יש כתבי עת בינלאומיים שאנשים מכל העולם, כולל ארצות-הברית ואירופה, גאים להתפרסם שם וגאים שהעבודות שלהם מתקבלות בירושלים.
אלכסנדר קוליק: חלק מהעורכים ומהמחברים נמצאים כאן.
אלכסנדר קוליק: כמו שנאמר על-ידי עמיתיי, כל שנה יש כנסים בינלאומיים, שבהם אנשים מכל העולם באים לכאן.
אלכסנדר קוליק: נוצרה דינמיקה מדעית מיוחדת שמתקיימת כאן בירושלים.
אלכסנדר קוליק: כמו שנאמר, גם בוגרים שלנו תופסים מקומות מובילים באוניברסיטאות בעולם, לדוגמה: אחד הראשים של המחלקה בסטנפורד, פליישמן.
אלכסנדר קוליק: לדוקטור טולסטוי יש רשימה של עמיתים שלנו, שממשיכים במחלקות המובילות בעולם בהוראה כפרופסורים, כראשי מחלקות וכן הלאה.
אלכסנדר קוליק: יש לי מה להוסיף, אבל אני חושב שקיבלתם מושג כללי על הרמה האקדמית של המחלקה.
אנה איסקובה: אני רוצה לדבר מאוד בקצרה על השיטה ועל ההשלכות הפוליטיות.
אנה איסקובה: השיטה שהפקולטה הגיעה למצב כזה היא שיטה מאוד מוכרת, אנשים יצאו לפנסיה ולא לקחו אנשים חדשים.
אנה איסקובה: זה היה מכוון.
אנה איסקובה: אני חושבת שזאת מגמה, מפני שהיא מבטאת את עצמה במשך עשר שנים ויותר, אם כל פעם שמישהו יוצא לפנסיה ולא מעסיקים מישהו חדש.
אנה איסקובה: יש השלכות שלא חושבים עליהן.
אנה איסקובה: מאמה רוסיה מאוד מעונינת לקחת את הקהילה הזאת כאן ולהראות אותה כגולה תרבותית רוסית, היינו: במידה שאנחנו סוגרים את הפקולטה ובמידה שאנחנו סוגרים כל מרכז תרבותי שדובר רוסית כאן, המרכז הזה עובר לשם, ואנחנו הופכים במקום אזרחי ישראל דו-תרבותיים - שמקבלים ברצון את התרבות העברית מצד אחד ומשאירים לעצמנו את תרבות ההורים והבית הקודמת והקשר בין הדורות מצד שני - לנתינים תרבותיים של הרוסים.
קולט אביטל: דרך אגב, זה נכון גם לגבי דברים אחרים וכל הניסיון שלהם להחזיר אנשים לרוסיה.
אנה איסקובה: בוודאי, אבל מה אנחנו עושים?
אנה איסקובה: אנחנו סוגרים אחת אחרי השנייה כל אפשרות לתת לאזרחי המדינה לבטא את עצמם במסגרת התרבות שלהם, התרבות שהם מרגישים שהיא שלהם, ולנצל את הפוטנציאל היצירתי שלהם בשפה שהיא שפתם.
אנה איסקובה: ישראל חתומה על האמנות האלה.
אנה איסקובה: בסך הכל זה דבר שהוא אחד מחובות המדינה וזכויות האזרח.
קולט אביטל: גברת איסקובה, אולי זאת שאלה לא הוגנת, אבל מתוך מה שאת יודעת או מתוך מה שמישהו אחר בחדר הזה אולי יודע, כמה המגמה הזאת נכונה גם לגבי מחלקות אחרות?
אנה איסקובה: אני לא רוצה להטעות, אני צריכה לבדוק.
אנה איסקובה: אני חושבת שיש דברים שקשורים בתמיכה תרבותית מבחוץ, היינו: מכיוון שיש מכון גטה ומכיוון שהגרמנים מאוד דואגים לתמוך בתרבות שלהם, הם מעבירים כסף, וקרוב לוודאי שלא יעשו דברים שיהיו נגד רצונם.
אנה איסקובה: אותו דבר לגבי אנגלית וצרפתית וכך הלאה, שם המדינות משתתפות.
אנה איסקובה: אנחנו כנראה לא כל כך רוצים שהרוסים ישתתפו בזה, והם גם כנראה לא כל כך יכולים להשתתף, ולכן אין לפקולטה הזאת גיבוי.
אנה איסקובה: אפשר לפרש את התרבות הרוסית והסובייטית בכל מיני דרכים.
אנה איסקובה: רוסיה כיום היא מדינה, כמובן לא טוטליטרית, אבל די אוטוריטרית.
אנה איסקובה: הפקולטה הזאת היא אחד המקומות הבודדים בעולם, שבהם יכולים לדבר חופשי ולהגיד את מה שברוסיה כבר לא תמיד אפשר להגיד, ולכן לסגור עכשיו את הפקולטה זאת טעות שאי אפשר לסלוח לה.
קולט אביטל: מר משה אהרוני, מה עמדת המועצה להשכלה גבוהה?
קולט אביטל: מה ידוע לכם ומה עמדתכם?
משה אהרוני: נודע לנו שרוצים לסגור את החוג ללימודים סלאביים דרך ההזמנה לישיבה הזאת, זאת אומרת שזה לא נושא שמישהו דיבר אתנו עליו או התייעץ אתנו לגביו.
משה אהרוני: למעשה, באופן רשמי, למועצה להשכלה גבוהה אין סמכות, והיא לא נוהגת להתערב בהחלטות פנימיות של מוסד להשכלה גבוהה מסוג זה.
משה אהרוני: זאת אומרת, אנחנו מאוד מצרים על הדבר הזה ומקווים שהוא לא יקרה, אבל זה מסוג ההחלטות של סגירת יחידות, איחוד יחידות או איגום משאבים.
משה אהרוני: על פי החוק, בסעיף 15 לחוק המועצה להשכלה גבוהה, במסגרת החופש האקדמי והמינהלי של האוניברסיטאות של המוסדות להשכלה גבוהה, לנו אין עמדה.
קולט אביטל: מבחינה חוקית, אבל מבחינה מקצועית אקדמית יש לכם דרך לחוות דעה?
משה אהרוני: לא, זה במסגרת החופש האקדמי של המוסדות.
משה אהרוני: הדבר היחיד שאנחנו היינו יכולים לחוות עליו דעה - ואלה דברים שאנחנו נוהגים לחוות עליהם דבר - הוא דבר שהוא מבחינה תכנונית כרוך בצרכי המשק.
משה אהרוני: כאשר מדובר בצורך אקדמי, שהוא גם בגדר צורך לאומי, בהחלט אנחנו אומרים את דברינו.
משה אהרוני: בדרך כלל זה הפוך, זה לא במקרים שרוצים לסגור חוג, אלא כשמבקשים לפתוח חוג.
משה אהרוני: לכן העמדה העקרונית שלנו כאן היא שההחלטה בנושא הזה היא לא החלטה שאנחנו, לצערנו, יכולים, על פי החוק, להתערב לגביה.
משה אהרוני: זאת החלטה שהיא בגדר החופש האקדמי והמנהלי של האוניברסיטה.
יהודית גידלי: האם הוועדה לתכנון ותקצוב לא מתקצבת את זה על פי מספר חוגים ופקולטות?
משה אהרוני: הוועדה לתכנון ותקצוב בהחלט מתקצבת את כל המוסדות להשכלה גבוהה והאוניברסיטאות על פי מודל התקצוב שלנו, בין השאר על פי מספרי תלמידים בחוגים השונים, ויש עוד פרמטרים שונים שקשורים גם למחקר.
קולט אביטל: סביר להניח שהוועדה לתכנון ותקצוב ממשיכה לתקצב.
קולט אביטל: אם מספר הסטודנטים במחלקה הזאת לא ירד, רמת התקצוב מטעם הוועדה לתכנון ותקצוב נשארה כפי שהיתה קודם, למרות שהם הורידו את מספר המרצים.
משה אהרוני: יכול מאוד להיות.
משה אהרוני: רמת התקצוב היא על-פי מספרי התלמידים, אבל צריך להבין שהתקצוב של הוועדה לתכנון ותקצוב לא תמיד מכסה את העלויות של המוסדות.
משה אהרוני: התקצוב של הוועדה לתכנון ותקצוב בדרך כלל מכסה בממוצע חצי ואת החצי השני מכסה שכר הלימוד.
אברהם פורז: האם העלות של סטודנט היא 25,000 או 20,000 שקל בשנה?
משה אהרוני: כן, בממוצע.
משה אהרוני: סטודנט להנדסה או לרפואה הוא הרבה יותר יקר מסטודנט לפילוסופיה.
קולט אביטל: זה בערך 10,000 דולר לשנה.
משה אהרוני: אנחנו צריכים לזכור שלפני שנה וחצי מערכת ההשכלה הגבוהה, בעיקר האוניברסיטאות, היו במצב תקציבי מאוד מאוד קשה.
משה אהרוני: האוניברסיטה העברית היתה בגירעון של כמעט 100 מיליון שקל או 80 מיליון שקל, הטכניון בגירעון, אוניברסיטת תל אביב בגירעון של 200 מיליון שקל.
משה אהרוני: כמערכת, אנחנו היינו במצב מאוד קשה.
משה אהרוני: כשנחתם ההסכם הרב-שנתי בין הוועדה לתקצוב ותכנון למשרד האוצר, בין השאר, אחד התנאים שצוינו בהסכם ושדאגנו ליישם אותו זה שלכל אוניברסיטה תהיה תוכנית התייעלות והבראה עד שהיא תגיע לאיזון כלכלי.
סרז' רוזר: אני מבקש לדבר עכשיו, כי לצערי אני אאלץ לצאת בעוד מספר דקות.
סרז' רוזר: אני רוצה לחזור על כמה דברים שדוקטור קוליק כבר אמר.
סרז' רוזר: אם יש ערך מוסף למה שאני אומר, זה רק במסגרת היותי מתבונן מהצד, אני שייך לחוג למדעי הדתות.
סרז' רוזר: הקולגות מהמחלקה שאני בא ממנה היום הם אנשים פתוחים.
סרז' רוזר: אני שמח מאוד שיש שיתוף פעולה פורה ביניהם לבין חוגים אחרים.
סרז' רוזר: כמי שעובד בחוג למדעי הדתות וכמי שעובד גם במרכז למדעי היהדות ברוסית, אני יודע שיש הרבה מאוד נושאים שגובלים בין שני התחומים הללו, ויש לנו סמינרים משותפים.
סרז' רוזר: לגבי הסטודנטים, אני מכיר כמה סטודנטים שהגיעו לכאן בתור אנשים צעירים ומשכילים, שהתחילו את הלימודים שלהם ברוסיה, והיה מאוד חשוב להם שיש יחידה מוגדרת של לימודים רוסיים וסלאביים.
סרז' רוזר: אני מכיר את הסטודנטים שלא נשארו במחלקה, שסיימו שם תואר ראשון ולא נשארו במחלקה, כי לא היתה אפשרות להמשיך לתואר שני.
סרז' רוזר: אנחנו דווקא הרווחנו מזה, משום שחלק מהסטודנטים עברו לחוגים אחרים.
סרז' רוזר: היתה לי סטודנטית מאוד מוכשרת שסיימה את החוג, ולאחר מכן היא סיימה תואר שני בחוג שלנו למדעי דתות, ועכשיו היא ממשיכה בקיימבריג' ללימודי דוקטורט.
סרז' רוזר: כמו הקולגות, כמו המרצים שם, הסטודנטים הללו הם אנשים שמשתמשים בלימודים שלהם כקרש קפיצה גם לרוחב, כלומר גם לחוגים אחרים.
סרז' רוזר: הדבר החשוב ביותר לקולגות זה המוניטין שעליו דיבר דוקטור קוליק.
סרז' רוזר: כמתבונן מהצד, אני יודע גם מהנסיעות לרוסיה וגם מהנסיעות לארצות הברית, כמה יש הערכה למה שהוא הגדיר בצדק כ"אסכולה הירושלמית" של לימודים רוסיים וסלאביים.
סרז' רוזר: אני מוצף עכשיו באי-מיילים בהולים מכל מיני מקומות.
סרז' רוזר: אף אחד לא שואל אותי לשלומה של המחלקה שלי באוניברסיטה – ואגב, אני לא יודע בדיוק מה שלומה - אלא כולם שואלים אותי האם זה נכון שעומדים לסגור את המחלקה באוניברסיטה העברית.
אברהם פורז: אתה יכול להתמחות בחמאס, ותראה איך תקבל עוד תקציבים.
סרז' רוזר: אני נעלב שלא שואלים על שלום המחלקה שלי, אבל כל הקולגות שואלים אותי מה קורה.
קולט אביטל: אנחנו מניחים, שאם לא הגעת אלינו, שלומה בסדר.