GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרסלו דורפסמן: זאת לא עלייה ציונית.
מרסלו דורפסמן: כלומר, העלייה שהגיעה ב2002-2003-, שברובה אינה ציונית, אלה שברחו מארגנטינה שהיו במצוקה או לא, ושמבין האפשרויות שלהם הם לא יכלו להגיע לארה"ב, הם לא יכלו להגיע לקנדה, הם לא יכלו להגיע לאירופה, כי שם אין סל קליטה ושם לא מקבלים אותם.
מרסלו דורפסמן: ואז הרבה מהם הגיעו ארצה.
אילן שלגי: שלהם.
מרסלו דורפסמן: קשה ומסובך.
מרסלו דורפסמן: הוא הגיע למצב בארץ בגלל המצב של עולה שעוקר את עצמו מארץ מולדתו, עוקר את עצמו מהמשפחה שלו, עוקר את עצמו מהחברים שלו, מכל מה שהיה החיים שלו, והוא בא למקום חדש.
מרסלו דורפסמן: כי א"י זה הבית של היהודים, כן.
מרסלו דורפסמן: אבל עד שאתה קולט שזה הבית שלך, אז אתה צריך לעבור תהליך קשה שהרקע היהודי והציוני יכול לעזור לך.
מרסלו דורפסמן: יחד עם כלים אחרים כמו שפה והכשרות מקצועיות.
מרסלו דורפסמן: זה שאומר יריב שעכשיו מכשירים זה נכון, אבל יש לי בעיה עם זה.
מרסלו דורפסמן: זו לא חובה, זו בחירה.
מרסלו דורפסמן: ואני חושב שמי שבא לארץ, מי שבוחר לעלות לארץ, צריך לחייב אותו בהכנה עצמית לעלייה.
מרסלו דורפסמן: ולא ייתכן שאנשים לא מתכוננים לעלייה.
מרסלו דורפסמן: אנשים מתכוננים לכל מיני דברים, לא לעלייה.
מרסלו דורפסמן: הם באים ככה כמו שהם לוקחים אוטובוס.
מרסלו דורפסמן: אנשים ללמוד עברית שיבואו לארץ עם עברית ועם איזה שהיא הכשרה שתיתן להם את האפשרות להיקלט פה.
מרסלו דורפסמן: דבר שני, החינוך - הקהילה היהודית בארגנטינה זאת קהילה והיתה קהילה שהצטיינה ברמת החינוך היהודי הציוני.
מרסלו דורפסמן: אני שמעתי ממורים שלי ישראליים כשהם הגיעו עד להכשרה מקצועית במכללה בארגנטינה, שכאשר למצוא מחוץ לא"י קהילה דוברת עברית ואנשים דוברים עברית עם ארגנטינה.
מרסלו דורפסמן: וזה הולך ומתדרדר כל הזמן.
מרסלו דורפסמן: זה קיבל ביטוי בשנים האחרונות, אבל זה תהליך שלא התחיל רק ב2002-, זה תהליך שהתחיל כבר מזמן.
מרסלו דורפסמן: אידיאולוגיות.
מרסלו דורפסמן: פה החבר של הסוכנות דיבר על המלגות ואני אומר בסדר, זה משהו חשוב מאוד בתוכנית קיץ זו תוכנית יוצאת מן הכלל.
מרסלו דורפסמן: אבל מלגה זה תרופה לטווח קצר, זאת לא התרופה.
מרסלו דורפסמן: כי מה שקורה בארגנטינה זה לא העניים עוזבים בת"ס, העשירים עוזבים העשירים עוזבים בתי"ס.
מרסלו דורפסמן: אנשים שיכולים לשלם בי"ס יהודי הם הולכים ומשלמים בתי"ס פרטיים אנגליים או נוצרים אפילו.
מרסלו דורפסמן: זאת אחת הבעיות, זה לא תלוי במלגות, זה תלוי בדברים אחרים.
עמוס חרמון: זה קרה?
מרסלו דורפסמן: מילאנו את כל הציפיות מאוד.
מרסלו דורפסמן: מה שקורה שיש בחברה היהודית הארגנטינאית לחץ ללימודים אחרים, כמו אנגלית ומחשבים.
אילן שלגי: סיפור יונה.
אילן שלגי: דיברה המורה עברית, ילדים הבינו אותה, השיבו לה בעברית.
אילן שלגי: אך כך פגשנו קבוצת תלמידות מכיתה יב', לא יכלו לדבר איתנו בעברית.
אילן שלגי: והסבירו לנו את זה שבכיתות הנמוכות יש יותר עברית, אח"כ גם בגלל תקציב וגם בגלל התגבור של מקצועות הבגרות, הם מקבלים הרבה פחות עברית ולכן בי"ב הם כבר לא יודעים לדבר כפי שהם דיברנו ארבע-חמש שנים קודם.
מרסלו דורפסמן: התקבלה לאולפן קיץ ברמה ד'.
מרסלו דורפסמן: ועכשיו היא לומדת רמה ה' באוניברסיטת ירושלים במכינה.
מרסלו דורפסמן: אז זה בי"ס גזנט, אולי הגעת לכיתה, יש להם רמות של עברית.
מרסלו דורפסמן: למשל אתה התייחסת לאורט, זה בי"ס למופת, אבל שם לימודי יהדות זה משהו קטן.
מרסלו דורפסמן: המחשבה שלי יכולה להיות מחשבה של מישהו מנוסה במקצוע 20 שנה בפעילי יהודים בארגנטינה, אבל זאת לא המחשבה.
מרסלו דורפסמן: אני רציתי רק לעלות רק שתי נקודות למחשבה של הועדה הזאת.
מרסלו דורפסמן: דבר אחד, זה שאנחנו שלא יודעים בדיוק מה קורה בארגנטינה, מה קורה בקהילה הזאת.
מרסלו דורפסמן: אין בארגנטינה מחקר כבר 20 שנה, מחקר בסיסי.
מרסלו דורפסמן: לא יודעים בדיוק כמה יהודים יש, לא יודעים איפה הם גרים, לא יודעים איפה הם נמצאים.
מרסלו דורפסמן: בארגנטינה שנעשה אז מטעם עמיה בניהול פרופ' יעקב רובינזון.
מרסלו דורפסמן: אין מפקד, אנחנו לא יודעים איפה נמצאים.
נעמי סבלסקי: ליהדות והגיעו ל4- מיליון.
מרסלו דורפסמן: היהודים הארגנטינאים שהם מחוץ לקהילה.
מרסלו דורפסמן: יש מלגות לאלה שהם בקשיים אבל אנחנו לא יודעים איפה ולמה היהודים שיכולים לשלם בתי"ס לא מגיעים לבתי"ס.
מרסלו דורפסמן: וצריך על סמך מחקר כזה ועל סמך הידע הזה, להקים איזו ועדה של אנשים שבאמת, למשל בבמה שזה מוסד מעולה, ועדה שתחשוב מהם הקווים לפיתוח הקהילה.
מרסלו דורפסמן: דבר שני, פה אמרו שהיו כל מיני מרכזים, מרכז רבין מכללה, שהיו מרכזים להכשרה של מורים, עכשיו אין לנו הכשרה של מורים.
מרסלו דורפסמן: הכל נעשה ע"י הדור שהוכשר לפני 20 שנה או 10 שנים.
מרסלו דורפסמן: יש קבוצה של אנשים שיש להם חינוך יהודי, עברי ציוני למופת.
מרסלו דורפסמן: אבל בעוד 20 שנה לא יהיה אף אחד שם.
מרסלו דורפסמן: כלומר, לא יהיה אף אחד בהכשרה הזאת.
מרסלו דורפסמן: במה זה לא נכון שנותן הכשרה למורים, הוא נותן השלמות, השתלמויות.
מרסלו דורפסמן: אבל איני מתכוון להשתלמות אלא להכשרה מקצועית לאלה שהולכים להיות מורים ואלה שרוצים להיות מנהיגים חינוכיים.
מרסלו דורפסמן: ולא רק בארגנטינה, אני חושב שבארגנטינה יש פוטנציאל כדי להיות מרכז ולהזרים את הידע יחד עם מדינת ישראל לקהילות בדרום אמריקה.
מרסלו דורפסמן: כמו שפעם היתה מכללה.
מרסלו דורפסמן: אבל עכשיו אין לנו כל-כך הרבה משאבים, אין לנו כל-כך הרבה מועמדים, אבל כן יש למשל אמצעים טכנולוגיים שיכולים להשלים מה שהמועמדים לא יכולים.
מרסלו דורפסמן: גם בבואנוס איירס וגם בפרובינציה של ארגנטינה יש בתי"ס חשובים, ושפה לא הוזכרו, ושגם בקהילות קטינות כמו אורוגואי וצ'ילה ופרו, וקולומביה, אפשר לעשות משהו כדי להכשיר דור חדש של מחנכים יהודים עברים-ציונים ומנהיגים יהודים ציונים.
מרסלו דורפסמן: זה בסיס כדי לחזק, לא רק את העלייה, אלא גם את הקהילה היהודית והחיים היהודים בדרום אמריקה.
נעמי סבלסקי: עברית, לא היה כבר רמה, לא למדנו באולפן, כל הגרעין שלנו למד באולפן ואנחנו עבדנו בקיבוץ.
נעמי סבלסקי: אני תוצרת גם של השומר הצעיר של גרעין הגשר מהשומר הצעיר.
נעמי סבלסקי: אני עליתי בשנת 1976 לקיבוץ נחשונים.
נעמי סבלסקי: ההיסטוריה הזאת של ההתמוטטות האחרונה זה זיק בהתמוטטות האמיתית של החינוך ושל הקהילה היהודית בארגנטינה.
נעמי סבלסקי: הכל התחיל כבר לפני הרבה שנים בגלל בעיות פוליטיות בין היהודים, בעיות של שחיתות ושל גניבת כספים.
נעמי סבלסקי: זאת האמת.
נעמי סבלסקי: וכשאני שומעת מיליונים, אני רועדת.
נעמי סבלסקי: מי מנהל את הכספים האלה שם.
נעמי סבלסקי: הסוכנות עושה באמת עבודה יוצאת דופן.
נעמי סבלסקי: היא למעשה עברה להיות ועד הקהילה, ועד החינוך, היא עברה להיות הכל.
נעמי סבלסקי: כשאני מגיעה לשם ואני מגיעה לעיתים קרובות, אני בדילמה.
נעמי סבלסקי: והדילמה היהודית.
נעמי סבלסקי: אנחנו עוזרים שם כדי לקבל עוד פעם יהודים עם חינוך יהודי.
נעמי סבלסקי: אבל אנחנו צריכים שהיהודים האלה יבואו לארץ.
נעמי סבלסקי: אז זאת הדילמה הזאת.
נעמי סבלסקי: אנחנו מזרימים כספים, אבל הם לא באים לפה.
נעמי סבלסקי: לצערי מהנתונים של הסוכנות, אחד מכל שלושה יהודים שיצאו בשנתיים האחרונות, הגיע לארץ.
נעמי סבלסקי: וכמו שאתה אמרת, לרוב הגיעו אנשים במצוקה.
נעמי סבלסקי: אחי אמר משהו מעניין, הוא אומר, למה אתם נותנים, שישלמו כדי לבוא כמו שצריכים לשלם כדי לבוא לקנדה או למקומות אחרים.
נעמי סבלסקי: והם לא מתלוננים ולא אומרים מגיע לי והם נשארים ולא יורדים.
נעמי סבלסקי: אני חושבת שאחת הבעיות של העלייה של הארגנטינאים פה זה העניין של חוסר מקצוע, לרוב זה סוחרים.
נעמי סבלסקי: זה בא עוד מהסבא שבא מפולין, מרוסיה.
נעמי סבלסקי: ואין ספק שהאנשים האלה צריכים ליווי בקליטה, חודשיים במרכז קליטה זה כלום.
נעמי סבלסקי: אנשים שבאים ממדינה במשבר בנוסף למשבר האישי שלהם בעלייה שלהם, ולא יודעים מה זה לחפש עבודה, לא יודעים מה זה לכתוב קורות חיים.
נעמי סבלסקי: עוזרים להם בסוכנות, נוסעים יועצים ממשרד העבודה, מלמדים אותם איך לעשות.
נעמי סבלסקי: אבל לא כולם יודעים, לא יודעים מה זה לחפש עבודה.
נעמי סבלסקי: הם במשבר כפול.
נעמי סבלסקי: קיבלנו 28 תלמידים מארגנטינה, צ'ילה ואורוגואי.
נעמי סבלסקי: הבעיה שלנו של גיוס ילדים שם, בנוסף לכך שירדנו לכ-חצי בארגנטינה.
נעמי סבלסקי: כי בארצות האחרות דווקא עלינו.
נעמי סבלסקי: בארגנטינה אל תשכחו שהעלייה גם הביאה לנו הרבה ילדים, כי המשפחות הגיעו לשליח עלייה ושליח העלייה, אמר, יש לך ילד בגיל הזה, לך לבמה, לך לצוות של נעל"ה שם ונרשמו.
נעמי סבלסקי: וכך היה שקיבלנו יותר ילדים.
נעמי סבלסקי: הבעיה של הגיוס שלנו היא שאנחנו לרוב ניגשים לילדים הממוסדים שאנחנו קוראים להם.
נעמי סבלסקי: אלה ילדים שהם בחינוך היהודי, שהם במועדונים האלה וכל התכניות האלה שנוצרו בשנים האחרונות.
נעמי סבלסקי: הבעיה שלנו היא למצוא את הילדים בפבלות, בערים הנידחות.
נעמי סבלסקי: לפעמים אין להם טלפון, היה לנו מועמד בחוחוי שזה הפרובינציה הכי רחוקה בצפון ע"י בוליביה, לא הצלחנו לאתר אותו.
נעמי סבלסקי: בסופו של דבר הוא היה מעוניין מפני שהוא טלפן פעמיים, לא פקס ולא אי-מייל ולא טלפון.
נעמי סבלסקי: ולא רק שם, גם בקונקריה שזה בטריאוס.
נעמי סבלסקי: גם שם יש לנו ילדה שאין לה טלפון.
נעמי סבלסקי: אבל שם יותר קרוב להגיע.
נעמי סבלסקי: יש לנו בעיה גם של גודל.
נעמי סבלסקי: אני חושבת שיש לנו את הבעיה הזאת שאנחנו עוד פעם ועוד פעם חוזרים לאנשים הממוסדים, אנשים שהולכים לקנטרי-קלאב, הולכים למועדונים יהודיים למיניהם, שהם מעורבים ופעילים.
נעמי סבלסקי: הרוב לא מגיע למקומות האלה.
נעמי סבלסקי: כי להיות יהודי בארגנטינה זה מאוד יקר.
נעמי סבלסקי: אני רוצה לשים דגש - יש לנו עלייה משמעותית בצ'ילה.
נעמי סבלסקי: מתלמיד אחד שהולך לסיים השנה בוגר ראשון מצ'ילה בנעל"ה.
נעמי סבלסקי: הכפלנו את זה ל7-, 7 ילדים הגיעו מצ'ילה.
נעמי סבלסקי: וזאת קהילה הרבה יותר קטנה של כ20- אלף יהודים.
נעמי סבלסקי: אבל הם מאוד מעונינים, זו קהילה על רמה.
נעמי סבלסקי: יש להם בי"ס אחד גדול שזה כמעט קמפוס למעט שהם לא גרים שם.
נעמי סבלסקי: אבל יש מה לעשות באמת בצ'ילה.
נעמי סבלסקי: הם מעונינים, הם רציניים, מחויבים.
נעמי סבלסקי: באורוגואי כמו שאמרת, יש שם ציונות מושרשרת.
נעמי סבלסקי: ואני יודעת שזה מארצות אמריקה הלטינית שיש הכי הרבה עלייה.
נעמי סבלסקי: יש לנו מספר קבוע מאורוגואי של תלמידים כל שנה.
נעמי סבלסקי: בברזיל יש לנו עלייה יחסית.
נעמי סבלסקי: שנה שעברה התקבלו 24, השנה התקבלו 31.
נעמי סבלסקי: אבל זאת מדינה אדירה, שזאת יבשת בפני עצמה שאין לה אנשים.
נעמי סבלסקי: ואני פונה לסוכנות, הם צריכים צוות.
נעמי סבלסקי: כי בן אדם אחד שעושה את העבודה, למשל של נעל"ה, לא יכול לכסות אפילו רבע מהמדינה הזאת.
נעמי סבלסקי: אז חבל, כי יש לנו שם פוטנציאל גדול ונעל"ה.
נעמי סבלסקי: אני יודעת שהעלייה היא בכמויות קטנות, אבל יחסית נעל"ה היא מאוד גדולה.
נעמי סבלסקי: 27 ילדים מתוך 250 עולים, זה המון.
נעמי סבלסקי: אני מבקשת לשים דגש על זה, כי אני יודעת שקיבלו את התקציב של השנה הקרובה והוא קטן יותר וגם לא הוסיפו להם כח-אדם.
נעמי סבלסקי: בתור ארגנטינאית לא נעים לי שאנחנו תמיד מתרכזים בארגנטינה.
נעמי סבלסקי: יש לנו הרבה יהודים באמריקה הלטינית מחוץ לארגנטינה.
נעמי סבלסקי: יש לנו, במקסיקו, בקולומביה ובונצואלה ואפילו בפראוגוי.
נעמי סבלסקי: מקסיקו לצערי לא באים לנעל"ה.
עמוס חרמון: אבל תכניות ארוכות קצרות .
עמוס חרמון: בכלל כל המערכת היהודית הפורמלית במקסיקו מנוהלת ע"י מנהלים ישראלים.
עמוס חרמון: יש לנו משלחת של קרוב ל40- מורים ישראליים.
עמוס חרמון: מהבחינה הזאת של החינוך היהודי ציוני אין לנו מה לדאוג.
עמוס חרמון: יש לנו הרבה יותר לדאוג לגבי ממדי העלייה ממקסיקו.
עמוס חרמון: החיים שם עדיין חיים בהחלט סבירים.
1: אני חושב מחוץ לתמיכה הציבורית שאתם נותנים לנושא הזה, צריך להקים קבוצה ואנחנו חושבים על זה, לאט ובחוזקה, יחד עם הטיפול בעמיתים הסוציאליים, צריך אנשים כמו דב או מאיר שבתאי, ועוה"ד וכו'.
1: השכבה שלא שומעים כי היא נלקטת יפה, לגייס אותם לקליטה עצמית, לקליטה לבירור הנושא של עלייה, אינטגרציה בחברה הישראלית, בלי לוותר על הזיקה ועל האחריות איפה שהם גרים.
1: וקבוצה כזאת יכולה לתרום גם לזיקה הציבורית ולשיפור האווירה בחו"ל.
1: באופן מעשי אני חושב שאחד מהבעיות של הקליטה זה גם משליך קשה מאוד על החינוך שם, זה עניין הקלות בגיור.
1: ואני פה בסביבה אני חושב, אוהדת.
1: הקלות שהכניסה לישראל תהיה גם כניסה לעם היהודי.
1: לא הידרדרות עוינת מנכרת שבסוף יגידו כמו כמה רוסים ילכו עם צלב ויגידו, דוחים אותי - אני נוצרי עם כבוד.
1: צריך לקבל את העולים ולהקל ולשנות את סדרי המדינה כדי שהיא תהיה מדינת ציונית ולא לדרוש את כל הכל מהחינוך או מאחרים.
1: מילה אחרונה, דווקא כיוזמי אונ' ת"א המחקר הראשון על יהודי אמריקה הלטינית היום, עסקו בהיסטוריה, אנחנו עסקנו בסוציולוגיה ובחינוך.
1: וראובן עבד מטעמנו שם.
1: אני מסייג קצת את הזיקה למחקר רחב מדי או מופשט מדי, או אמביציוזי מדי.
1: כי אנחנו פה נשקיע כמה שנים במחקר כזה, בינתיים ימותו לנו הפציינטים.
1: אני מציע שילוב של מחקר יישומי לאסוף את הדברים כמו שעושים, ולדעת דיאגנוזה שאפשר לשאת בעלות שלה, אבל גוף חשיבה של הועדה עם הסוכנות, עם עולים איכותיים מאמריקה הלטינית, צריך להדריך את הפעילות הזאת כדי לתוך בה.
1: אסור להשאיר אותה בידי כמה פוליטיקאים ובידי אנשים נאמנים שעובדים, אבל בגלל המינהל התקין לעבודה, הם צריכים לעסוק במינהל ולא בחשיבה ובתמיכה הציבורית הזקוקה לה.
קולט אביטל: איך שהוא התחדד.
קולט אביטל: ואני חושבת שאחת הבעיות המרכזיות של כולנו היא שאנחנו יודעים מה הפך את מדינת ישראל למדינה אטרקטיבית ליהודים בשנות ה50-.
קולט אביטל: אנחנו יודעים מה הפך את מדינת ישראל למדינה אטרקטיבית אחרי מלחמת ששת הימים.
קולט אביטל: אני לא מדברת היום, לא על המשבר הכלכלי אלא נניח לרגע שאין משבר כלכלי ואין אינתיפאדה, נניח לרגע, אבל כל הסמלים של העבר בעצם כבר לא כל-כך קיימים.
קולט אביטל: אני לא יודעת כמה היום נער או נערה בגיל 17,18 או 19, מת לבוא להיות מתנדב בקיבוץ, כפי שהיה בשנות ה60- בדנמרק או במקומות אחרים.
קולט אביטל: ולכן חלק מהעניין הזה שילדים פחות לומדים יהדות ופחות לומדים עברית, ויותר מתעניינים בעולם הגדול ויותר רוצים ללמוד אנגלית ויותר רוצים ללמוד קומפיוטרים, זה גם חלק מהעולם הגדול, אבל זה גם חלק מהעולם שבו אנחנו צריכים להיאבק, כדי להשיג שימת לב.
קולט אביטל: ולכן מה שאני חושבת ואני מנסה לתרגם את זה לשפה אולי יותר פרגמטית.
קולט אביטל: מה שאני חושבת שחייבים איכשהו לחשוב, ואני זורקת לכם את האתגר הזה להקמת איזה שהיא ועדה של כמה אנשים מעניינים, חלקם אולי סופרים, חלקם עיתונאים, צוות שינסה לחשוב.
קולט אביטל: יכול להיות שתוך כדי בדיקה אצל ילדים שכן נמשכים.
קולט אביטל: מהם הדברים שיכולים להיראות כמושכים.
קולט אביטל: במקביל אני גם הייתי מנסה לבקש מצוות כזה לעשות קצת מחשבה איך מושכים ילדים, אנשים צעירים לתוך מסגרות של פעילות יהודית מעבר למה שנעשה היום בכלים שקיימים והם כלים שלפעמים מיושנים.
קולט אביטל: תאמינו לי לעשות קומזיץ עם קרטוז'קס ביום שישי בערב בניו-ג'רסי זה לא מעניין את אף אחד, אף אחד לא יבוא.
אילן שלגי: שדווקא זה יהיה מיוחד.
קולט אביטל: הקהילה.
קולט אביטל: באיזה כלים אנחנו יכולים להשתמש.
קולט אביטל: החל ממקומות שבהם יש אינטרנט וכלה בכל מיני דברים או ויזואליים שיכולים להיות מאוד אטרקטיביים בכל מיני מסגרות כלליות או אפילו בבתי"ס תיכוניים כלליים, מה אנחנו עושים.
קולט אביטל: וזה אני חושבת הוא הדבר העיקרי.
קולט אביטל: מעבר לכך ברמה הבירוקרטית יש לנו שלוש החלטות.
אילן שלגי: מקום דרך האינטרנט הוא גם להגיע יחסית בקלות היום ממקום למקום, זה משנה.
אילן שלגי: אבל דווקא אני חושב שהערך הציוני, ואני פה מדבר גם על הנוער שלנו, כדי שהוא לא יברח לנו או לא יברח פיזית או לא יברח מנטלית ולא יהיה איכפת לו מהמדינה.
אילן שלגי: ואנחנו כמעט כולנו כבר מזמן היינו בני-נוער.
אילן שלגי: אני עדיין חושב שבני נוער כן רואים את הדברים מצד אחד בשחור ולבן, הם קיצוניים לפעמים על הצדדים הלא-טובים.
אילן שלגי: אבל אם אנחנו יודעים לרתום אותם לערכים ולהתלהבות גם בקומזיץ ראוי וגם באתגרים, אז אנחנו רואים את זה לפעמים בתנועות הנוער.
אילן שלגי: גם בקהילות היהודיות בחו"ל איפה שזה קיים וגם בארץ.
אילן שלגי: אבל זה צריכה לעשות מערכת חינוך ומערכת ציונית.
אילן שלגי: ולצפות שהנוער הוא זה שידחף כלפי מעלה.
אילן שלגי: זה דרך אגב תמיד נכון, בכל המקומות ובכל הדורות, הנוער היה זה שהוביל את המהפכות, או לפחות היה זה שהיו הפועלים העיקריים.
אילן שלגי: אבל אם יש אנשים נכונים, המנהיגים הנכונים שזה הגילאים מבוגרים יותר יכולים לסחוף בני-נוער אם עובדים נכון.
אילן שלגי: כשישבתי עם חבר'ה מתנועות נוער במונטיווידאו ושאלתי אותם, היו שם כ30- בני נוער עם חולצות כחולות, שאלתי אותם מי מתכוון לעלות לישראל בשנה הקרובה - היו שלושה, ושאלתי ומי בשלוש השנים הקרובות - כמעט כולם הרימו את היד.
אילן שלגי: אז אולי לא כולם גם יגשימו, אבל הם מדברים על זה, הם מתכוונים לזה.
אילן שלגי: ברור לי שבמקומות שבהם יש פעילות נכונה, עם שליחים נכונים שלנו, אז אפשר לעשות דברים.
אילן שלגי: גם אם בסופו של דבר לא 50% מהם יעלו ארצה.
אילן שלגי: אבל הם אח"כ ימשיכו להיות פעילים בקהילה.
אילן שלגי: הם ימשיכו להוביל את האחרים.
אילן שלגי: אני חושב שיש מה לעשות ואני יודע שעושים.
אילן שלגי: ואנחנו יכולים לדרוש מעצמנו גם פה בארץ יותר.
קולט אביטל: להגביר באופן משמעותי את המסגרות להכשרת מורים ומחנכים בשיטות חדשות יותר.
קולט אביטל: הועדות קוראות לסוכנות או למשרד הקליטה להאריך את תקופת השהייה במרכזי קליטה.
קולט אביטל: תקופת השהיה של עולים חדשים במרכזי קליטה והתקופה של לימודי העברית באולפנים.
קולט אביטל: מה שקורה למעשה זה שלפעמים יושבים במרכז קליטה חודשיים, נזרקים החוצה, צריכים ללמוד עברית תוך כדי חיפוש עבודה, תוך כדי חיפוש אחר מקום מגורים וזה גורם לכך שהם גם מוותרים על לימוד העברית.
קולט אביטל: הועדות קוראות למשרד החינוך והתרבות ולממשלת ישראל להגדיל המעורבות בחינוך היהודי בתפוצות בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית.
קולט אביטל: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שחבר הכנסת רומן בורנפמן עדין לא חזר ושפרופסור בריילובסקי וחבר הכנסת יאסינוב נמצאים פה ולהעלות את נושא תכנית קמ"ע.
קולט אביטל: הייתי רוצה שנעלה את התכנית ואחר כך נדבר על הבעיות של הדיור.
קולט אביטל: למען היעילות בדיון, אני לא חושבת שצריך להציג את הבעיה במלוא חומרתה, כי אנחנו מכירים אותה.
קולט אביטל: נמצאים אתנו המדענים ואולי אני אבקש מאחד מהם, מפרופסור גלעדי או מפרופסור בלינסקי או משניהם, להגיד כמה מלים.
קולט אביטל: אני חושבת, שכולנו חיים בציפייה לדעת מה יקרה עם תכנית קמ"ע.
קולט אביטל: עד כמה שאנחנו מבינים עדין חסרים 22 מיליון שקל בתקציב.
מירלה גל: אומר מספר מילים, כי גם אני צריכה לצאת.
מירלה גל: נמצא כאן מר עמרי אינגבר, שהוא ראש האגף לקליטת מדענים עולים במשרד והוא ירחיב את הדיבור.
מירלה גל: תכנית קמ"ע בעינינו ובעיני כל הגורמים המקצועיים במשרד לקליטת עלייה היא תכנית חשובה.
מירלה גל: יש התחייבות של ממשלת ישראל לתמוך ב-500 מדענים עולים.
מירלה גל: הבעיה של חוסר בתקציב התחילה בשנת 2001 ומאז, מדי שנה אנחנו גוררים את הבעיה.
מירלה גל: כפי שעד עכשיו, בסיכומו של דבר, נמצאו הפתרונות ואף מדען לא הלך הביתה כתוצאה ממחסור בתקציב, כך אני מאמינה שפעילות שלנו ושל גורמים נוספים בסיכומו של דבר תביא את התקצוב המיועד לתכנית הזאת.
מירלה גל: ליתר פירוט, נמצא כאן עמרי ואני בטוחה שהוא ישמח להרחיב את הדיבור על כך.
מירלה גל: אני יכולה להגיד לכם, שהיינו באתו מצב גם בשנה שעברה ובסופו של דבר, התקציבים נמצאו.
מירלה גל: כך גם יהיה ב-2005 ולנו, ודאי שאין שום כוונה לקצץ בתכנית.
קולט אביטל: את חייבת ללכת?
מרינה סולודקין: אולי נשמע גם את נציג האוצר?
קולט אביטל: אחר כך.
אליעזר גלעדי: אני רוצה להתייחס לדבר מאוד בקצרה, בכמה משפטים: אני חושב שמקובל על כולם שתכנית קמ"ע היתה הצלחה והיא עדין הצלחה.
אליעזר גלעדי: היא יועדה ל-500 איש.
אליעזר גלעדי: כרגע, יש בתוך התכנית משהו כמו 476 איש.
אליעזר גלעדי: אנחנו הולכים למלא את הדבר הזה.
אליעזר גלעדי: התכנית מוצלחת.
אליעזר גלעדי: יחד עם זאת, זו הצלחה עצובה מאוד.
אליעזר גלעדי: התכנית פועלת 6 שנים ומדי שנה, אנחנו חוזרים על ריטואל שנתי שחוזרים לפה ודנים עוד פעם על התקציב ובסוף זה מסתדר.
אליעזר גלעדי: את צודקת לגמרי, שזה בסוף יסתדר.
אליעזר גלעדי: אבל אם אני מסתכל מבחינת ראותו של העולה, אז פעם בשנה מושיבים אותו על גחלים לוחשות והוא לא בטוח מה יהיה בשנה הבאה.
אליעזר גלעדי: אז מצד אחד, יש תכנית שבעיניי היא נהדרת וממלאת תפקיד מאוד חשוב ועוזרת לאוניברסיטאות ועוזרת לאנשים שמשתתפים בה.
אליעזר גלעדי: מצד שני, מוציאים לאנשים את הנשמה.
אליעזר גלעדי: במקום שהאנשים האלה יהיו מאושרים, אז הם כל הזמן בלחץ וכל שנה הם נאבקים וכל שנה יש איזה שהיא אי שביעות רצון בגלל שזה לא נכנס למסלול של קבע.
אליעזר גלעדי: את הדבר הזה צריך לפתור.
אליעזר גלעדי: את המספרים מר אינגבר יודע יותר טוב ממני ומר בלינסקי יודע יותר טוב ממני.
אליעזר גלעדי: אני חושב, שחייבים פעם אחת ולתמיד להכניס את זה לבסיס התקציב, כדי שהתכנית הזאת, שהיא כל כך טובה, תראה טובה גם לנוגעים בדבר, לא מבחינתנו.
אליעזר גלעדי: העובדה היא שנכון שעד עכשיו בכל שנה זה נפתר.
אליעזר גלעדי: אבל היו מקרים.
אליעזר גלעדי: שרת הקליטה היום פועלת יפה מאוד.
אליעזר גלעדי: שר הקליטה הבא, אני לא יודע מי הוא יהיה, אולי יהיה לו סדר עדיפויות אחר.
אליעזר גלעדי: לא יתכן, שהעתיד של האנשים האלה יהיה תלוי שנה בשנה באיזה שהוא שינוי כזה או אחר במפה הפוליטית.
אליעזר גלעדי: אני חושב שצריך לעשות מאמץ נעלה.
קולט אביטל: לטובת אנשים שיושבים פה אני אגיד, שזה חלק מהתהליך שעובר עלינו, שבגללו חלק מאתנו מגישים הצעות חוק.
קולט אביטל: זה בגלל הארעיות.
קולט אביטל: זאת אומרת, כמה המועצה המדעית למשל למען נשים?
קולט אביטל: אנחנו פוחדים שבשנה הבאה היא לא תתקיים ואז, אנחנו מגישים הצעות חוק.
קולט אביטל: ואז הממשלה באה אלינו ואומרת לנו: מה כל הסיפור הזה של כל כך הרבה הצעות חוק.
קולט אביטל: אבל אנחנו חייבים להגיע להסדר של ביטחון ולא של ארעיות בעניין הזה.
משה בלינסקי: אנחנו רואים שבכל שנה המצב של תכנית קמ"ע נעשה יותר חמור.
משה בלינסקי: בשנת 2001 כל התקציב היה בבסיס תקציב קמ"ע.
משה בלינסקי: עכשיו, בשנת 2005 חסרים שם 25% מהכסף המזומן וחסרים 12% מכסף הרשאות להתחייב.
משה בלינסקי: כל שנה המצב יותר חמור ואנחנו צריכים להתחיל עוד שנה במצב לא טוב.
משה בלינסקי: יש פה נציגים מכל מיני אוניברסיטאות והם מאוד מבקשים לעשות כל מה שאפשר בשביל לשים את כל הכסף בבסיס התקציב.
משה בלינסקי: אנחנו רואים שכל הזמן זה יותר קשה.
מירלה גל: אני בטוחה שנציג האוצר ישמח לענות לכם, אבל לפני כן, אני רוצה להודות לוועדה על הזדמנות שניתנה לנו להציג את הפעילות המרכזית לשנת 2004 ובעיקר, את שיתוף הפעולה עם הוועדה במהלך השנה.
מירלה גל: תודה רבה.
קולט אביטל: תודה רבה מירלה.
עמרי אינגבר: אני אתן סקירה קטנה: תכנית קמ"ע מופעלת משנת 98 על סמך החלטת ממשלה.
עמרי אינגבר: החלטת הממשלה מדברת על מסגרת תקציבית של 500 מדענים במסלול של חוקרים.
עמרי אינגבר: אני, כמפעיל התכנית, נמצא כיום באיזה שהוא סד כי אנחנו יודעים מה זה 500 ויש יותר מ-500, כי יש 472 מדענים שעברו הליכי מינוי באחת משלוש הדרגות: חוקר, חוקר בכיר או עמית מחקר, שמקבילות למרצה, מרצה בכיר או פרופסור חבר.
עמרי אינגבר: אנחנו יודעים מהו השכר או מהי עלות ההעסקה של חברי הסגל האקדמי הבכיר בהתאם לטבלאות הות"ת ויש עוד 70, שהם במעמד של מועמדים קרי: הם עברו הליך בחירה כמצוינים לתכנית גלעדי והם ממשיכים לעבוד בתנאי גלעדי שנתיים שלוש שנים, עד שיעברו את הפרוצדורות האקדמיות.
עמרי אינגבר: אם אני לוקח את המספרים, 500 חוקרים כפול עלות של חוקר, אז אנחנו צריכים לתכנית כזאת 90 מיליון שקל בכל שנה.
עמרי אינגבר: בשנים קודמות ניתנה לנו הרשאה בהיקף של 90 מיליון.
עמרי אינגבר: כלומר, אם נתנו לי לפני שלוש שנים הרשאה ב-90 מיליון ולפני שנה הרשאה ב-90 מיליון והשנה הרשאה ב-90 מיליון, אז ברור הוא שבשנה הבאה צריך לפרוע את ההרשאות האלה בהיקף של 90 מיליון.
עמרי אינגבר: זה ברור.
עמרי אינגבר: אני לא החזרתי כספים לאוצר.
עמרי אינגבר: השתמשתי במה שהחוק התיר לי להשתמש.
עמרי אינגבר: 90 מיליון כל שנה הרשאה להתחייב.
עמרי אינגבר: ההרשאות הן ל-3 שנים, אז בתום שלוש שנים אני מחויב על 90 מיליון.
עמרי אינגבר: אין מה לעשות, זו מתימטיקה פשוטה.
עמרי אינגבר: בפועל, במעבר מ-2001 ל-2002 האוצר קיצץ 15 מיליון מבסיס התכנית.
עמרי אינגבר: יש לנו מכתב של מנכ"ל משרד האוצר שאומר:
עמרי אינגבר: אני אעביר לכם את ה-15 מיליון במהלך השנה ואנחנו חוזרים על הריטואל הזה של מחסור בכל שנה.
עמרי אינגבר: השנה, בנוסף לכך קיצצו בבסיס עוד 3% וזה 2.5 מיליון פחות.
עמרי אינגבר: זאת אומרת, הצעת התקציב של האוצר מדברת על 68 מיליון ואנחנו צריכים 90 מיליון.
עמרי אינגבר: זה 22.5 מיליון שחסרים לנו במזומן.
עמרי אינגבר: בהצעת התקציב החדשה, גם לצורך האיזון שלא יקרה עוד פעם השנה, כמו השנה הזו שכבר אנחנו מחויבים על כל הכסף, הם מצאו לנכון להוריד בלי לשאול אותנו ובלי להתייעץ אתנו את ההרשאה ולהשוות אותה למזומן.
עמרי אינגבר: קרי: הם מעמידים רק 70 מיליון בהרשאה.
עמרי אינגבר: קיצוץ בלתי מוסבר ובלתי מובן.
קולט אביטל: אני מבינה שאתם במשא ומתן עם האוצר.
עמרי אינגבר: אנחנו במשא ומתן עם האוצר.
עמרי אינגבר: עד רגע זה פתרונות לא קיבלנו.
שגיא בלשה: כמו שאתם שומעים, בתוך משרד הקליטה לא מדברים באותו טון ויש לזה סיבה.
קולט אביטל: לא שמענו את זה.
קולט אביטל: דווקא שמענו דברים אחרים.
שגיא בלשה: כמו שאמרה המנכ"לית זה נפתר כל שנה וזה ייפתר גם השנה.
שגיא בלשה: הסיבה לכך, שזה לא קיצוץ אמיתי, זה לא קיצוץ ממוקד, שהאוצר הצביע על תקנה של תכנית קמ"ע והחליט להפחית בה.
שגיא בלשה: הסיבה לזה היא - -
מרינה סולודקין: אנחנו לא ניתן לאוצר, בשום פנים ואופן.
מרינה סולודקין: יש לזה סיבות פוליטיות.
שגיא בלשה: אין לזה שום סיבות פוליטיות.
שגיא בלשה: לא קוצץ מעולם שום דבר ספציפי רק בתקנה הזאת או בסעיף - -
קולט אביטל: סליחה, רק כדי שנבין מה אתה אומר: בדרך כלל, משרד מגיש הצעת תקציב.
קולט אביטל: הוא מקבל מכם חזרה את הסעיפים לתקציב שאתם אישרתם.
קולט אביטל: והנה, הוא מגיש 90 מיליון ואתם מחזירים לו תקציב עם אישור של 70 מיליון.
קולט אביטל: מה זה נקרא בבית ספרנו, זה קיצוץ או לא קיצוץ?
שגיא בלשה: אני אסביר את כל המהלך הזה.
שגיא בלשה: הסיבה לזה היא שבמהלך השנים 2002 עד 2005 היו קיצוצים בתקציב הממשלה, שכללו את כל משרדי הממשלה כולל את משרד הקליטה.
שגיא בלשה: יורשה לי להדגיש בהקשר הזה, שחצי מהתקציב של משרד הקליטה הוחרג מהקיצוצים ולא קוצץ בעוד משרדי הממשלה האחרים הוחרגו.
שגיא בלשה: הקיצוצים שנקראו קיצוצי פלט או קיצוצים רוחביים, כולנו מכירים אותם.
שגיא בלשה: באחד הקיצוצים שהיו במעבר, אם אני לא טועה, בין 2002 ל-2003 נדרש משרד הקליטה להפחית סכום של 13 מיליון שקל נדמה לי.
שגיא בלשה: שר הקליטה דאז, לא רצה לעשות את אותה הפחתה.
שגיא בלשה: אגב, אותה הפחתה היא לאו דווקא בתקציב קמ"ע.
שגיא בלשה: כמו שעשו ביתר הקיצוצים, צריך היה להפחית את זה קצת מכל סעיף, כמו כל קיצוץ רוחבי שהיה בשנים האחרונות.
שגיא בלשה: שר הקליטה דאז, סירב לשתף פעולה עם הקיצוץ.
שגיא בלשה: התנגד להחלטת הממשלה ולכן, משרד הקליטה אז לא שלח את פריסת הקיצוץ שלו על פני כלל הסעיפים התקציביים.
שגיא בלשה: התוצאה – אנחנו, אני חדש בתפקיד, אבל זה שהיה לפניי - -
רומן ברונפמן: מה שאתה אומר לא מקובל.
רומן ברונפמן: אתה אומר שהשר דאז סירב.
רומן ברונפמן: זה לא עניין שהשר סירב.
רומן ברונפמן: הוא סירב, אבל הוא קיבל גיבוי כנראה ממשרד האוצר או שר האוצר דאז.
רומן ברונפמן: שר לא יכול לסרב, אם כי הוא סיכם עם שר האוצר.
יגאל יאסינוב: יש פה גם שאלה אחרת.
יגאל יאסינוב: רוב התקציב הוא קבוע ושר לא יכול לגעת בו ולא יכול לקצץ בו.
יגאל יאסינוב: ואז יש מספר קטן של סעיפים שמהם אפשר להוריד.
יגאל יאסינוב: ואז מה שקרה, שהיה אפשר לתקצב בחלק - -
שגיא בלשה: אתה צודק, אבל בגלל זה גם בסיס הקיצוץ קטן יותר.
עמרי אינגבר: לא נכון.
יגאל יאסינוב: אבל את כל הקיצוץ הוא היה יכול לעשות אך ורק בשניים או שלושה סעיפים.
שגיא בלשה: זה לא נכון.
שגיא בלשה: אם במשרד הקליטה נניח היה אפשר לקצץ בכל הסעיפים ב-40 מיליון, אז בגלל שחצי מהתקציב הוא קשיח ואי אפשר לקצץ בו - -