GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דניס רוס: אני חושב שנתן העלה נקודה מאד מעניינת בעניין ההחלטה שהיתה לפני שנים ללכת בעקבות אחד ממנהיגי החיזבאללה, היא הונעה על פי תפיסת הבטחון כאן אך היא לא לקחה בחשבון בעת קבלתה את התגובה שהחיזבאללה יכול להגיב והתגובה יכולה להיות לא רק נגד ישראל.
דניס רוס: כך שאם יש החלטות שלמעשה מתקבלות מסיבות בטיחות אף אחד לא יטען כי ישראל צריכה להחליט או להתחשב באחרים מבחוץ באם לנקוט בצעד שלדעתה חיוני לרווחת ישראל במיוחד מנקודת ראיה בטחונית אולם דבר אחד מינימלי נדרש לדעתי שבתהליך קבלת ההחלטה, האפשרות של השפעה שיכולה להיות על מי שבחוץ נשקלת לפחות כגורם בעת קבלת ההחלטה, לפחות כדרך קבלת החלטות שיטתית שחשבנו על כך לא רק כתוצאה אלא האם חשבנו על מה ההשלכות שיכולות לנבוע מההחלטה.
דניס רוס: אם חשבנו, האם חשבנו על התגובות האפשריות שעלינו להכין מראש?
דניס רוס: אם זה עלול להשפיע על קהילות שונות בגולה האם הן מוכנות לתגובות אלה שיכולות להיות בעלות משמעות חמורה?
דניס רוס: זה יכול להיות חלק מתהליך פנימי כאן שבשעה שמתקבלות החלטות, אתה שוקל כל תוצאה אפשרית ואתה מכין את עצמך להתמודד בכל מה שמשתמע מכך.
דניס רוס: זוהי התמצית של תכנון פעולה, כאשר אתה מתכנן פעולה אתה חושב לא רק על התוצאה הסבירה ממנה אלא אתה חושב על התוצאה החמורה ביותר שיכולה לנבוע מהפעולה ויש חובה לחשוב על כך ולהיות מודע להשפעה שלה לא רק כאן אלא גם על ההשפעה שלהם מעבר לים.
דניס רוס: דבר אחד על המכון לתכנון מדיניות לעם היהודי שעל שמו אנו נדון, אולי נמצא לו שם קצר יותר לתאר אותו אבל אני חושב שהדבר חשוב ביותר הוא שיש לנו מגוון דעות בכל מקום וזה הכוח שלנו לא החולשה שלנו.
דניס רוס: אם כולנו היינו חושבים באופן דומה לא היתה בכך חיוניות ומעט חשיבה יצירתית מרעננת.
דניס רוס: התוצאה של עימות לעתים תכופות יוצרת חשיבה רעננה.
דניס רוס: המכון הזה זקוק להיות מקור לחשיבה רעננה בכל הקשור למדיניות אמיתית.
דניס רוס: לא לעסוק בתיאוריות שנשארות על הקיר או על מדפי הספרים אלא גישות מעשיות לביצוע בפועל.
דניס רוס: אני אומר זאת כמעין מבוא לעובדה שאני עצמי עדיין לא החלטתי מה המנגנון הטוב ביותר שיש להפעיל כדי לארגן התייעצות מסוגים שונים.
דניס רוס: אני גם עדיין לא נמלכתי בדעתי אם תהליכים פנימיים בתוך ממשלת ישראל לחשיבה איך ההחלטות משפיעות על הגולה הם מספקים, לפחות כמינימום הם נדרשים.
דניס רוס: אולי ממשלת ישראל תוך התנסות בתהליך, תבין את הצורך בקבלת תגובה מבחוץ כך שאפשרות אחת יכולה להיות קביעת מנגנון פנימי שיהיה אמנם כאן אך יהיה פתוח להזמנת אלה מבחוץ שהם במעמד המאפשר להם להביע את דעתם.
דניס רוס: אולי זה כל מה שנדרש או אולי התפיסה של הנשיא בדבר קיום בית שני היא הדרך המתאימה או אולי כמה גופים מייעצים פורמליים יותר הכוללים רק אנשים מהגולה הנפגשים עם האנשים כאן.
דניס רוס: אולי זו הדרך ללכת, אינני יכול לשפוט מראש, אני עצמי אינני משוכנע איזה מנגנון טוב יותר.
דניס רוס: הדבר היחיד שאני יכול להגיד בבטחון וזה באמת הד למה ששניכם אמרתם שכאשר ישראל עומדת להחליט ולבצע החלטות חשובות, צריך תמיד לפחות להתחשב בגורם אחד שהוא ההשפעה במקום אחר.
דניס רוס: תמיד תהיה השפעה במקום אחר, לפעמים ההשפעה תהיה טובה ולפעמים היא יכולה להפוך להשפעה לא טובה.
דניס רוס: מוטלת אחריות על כל אחד מחברי ממשלת ישראל בקבלו החלטות, להבטיח שהוא צופה את התוצאות העשויות לנבוע ממנה וכי הוא מיקם את עצמו ואת אלה שעשויים לשאת בנטל העיקרי בעמדה שתקנה להם את האפשרות לפעול נגד האפשרויות שיכולות להיות רציניות.
דניס רוס: אני מאד מרוצה מכך שאתם מקיימים פורום לשיחה מסוג זה.
דניס רוס: אני סבור שהפורום עצמו יכול בסופו של דבר להעניק הרבה מאד תובנות באשר לאיזה מנגנון אם בכלל יכול להתאים אבל גם אם אין דבר אחר, דבר אחד לבטח אתם מדגישים וזה שלפחות במונחים של התהליכים הפנימיים של קבלת ההחלטות של ממשלת ישראל עליה לקחת בחשבון את התוצאות של החלטות מסויימות שהיא לקחות ככל שזה נוגע לעולם היהודי בחוץ.
דניס רוס: תודה רבה.
קולט אביטל: תודה רבה לך.
קולט אביטל: הדרך בה ננהל את הדיון תהיה שיהיה נואם אחד מאורחינו מחו"ל ואחד מחברינו מהכנסת.
קולט אביטל: אני מבקשת להזמין את חברת הכנסת מרינה סולוטקין לומר מספר מלים.
מרינה סולודקין: תודה לך קולט.
מרינה סולודקין: יש לנו הכבוד לקבל משלחת זו, המשלחת החשובה הזו.
מרינה סולודקין: אנו דנים תמיד בעתיד ובאמונה של היהודים בוועדה זו לעלייה ותפוצות.
מרינה סולודקין: אני חייבת לומר לכם כי אנו כאן בישראל במלחמה, אנחנו נלחמים בפוסט ציונות בשמאל ויש לנו פוסט ציונות בימין.
מרינה סולודקין: פוסט ציונים בשמאל אומרים לנו כי אנו כמו כל בני האדם בעולם.
מרינה סולודקין: הפוסט ציונים כאן בכנסת היו מוכנים בכנסת הקודמת לסגור את ועדת העליה והקליטה למרבה הצער.
מרינה סולודקין: פוסט ציונים בימין אומרים כי השטחים יותר חשובים מבני האדם ומאשר עלייה.
מרינה סולודקין: אני רוצה שכל האנשים שחושבים על העם היהודי בכל העולם יחשבו על הקרב הזה ויתחברו לאלה שחושבים שאנו עם אחד ויש לנו עתיד אחד.
מרינה סולודקין: אני חייבת לומר לכם שאני באופן אישי תומכת ביוזמה של השר נתן שרנסקי ונשיא מדינת ישראל מר משה קצב.
מרינה סולודקין: הם חושבים על הקמת פרלמנט שני כאן, הפרלמנט של העם היהודי, בגלל שיש לנו בעיות משותפות לוחצות אשר אינן יכולות להידון רק בישראל או רק בגולה כמו חוק השבות שאנו רואים שם נסיון מתמשך לשנות אותו.
מרינה סולודקין: בעית הגיור - אתמול נתבקשתי על ידי קולט לשבת בראש הוועדה והיתה פה שערורייה, שעתיים של שערורייה וזו הישיבה העשירית בעניין הגיור.
מרינה סולודקין: הבעיה השלישית לדעתי היא שאנחנו חייבים לחשוב על השפה העתידית של העם היהודי בתפוצות- יידיש, לדינו וכדומה.
מרינה סולודקין: כך שאנו מאד שמחים שאתם כאן ושאתם שותפים בתהליך היסטורי מאד חשוב.
מרינה סולודקין: תודה לכם.
קולט אביטל: תודה לך מרינה.
קולט אביטל: אני מבקשת עכשיו להזמין את נשיא אוניברסיטת ברנדייס, פרופסור ריינהרץ, ליטול את רשות הדיבור.
פרופ' יהודה ריינהרץ: גברתי יושבת הראש, הרשי לי לומר מספר דברים.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני כמובן מקבל בברכה את ההזמנה הזאת, אני חושב שזה מאד חשוב, אני חושב שזה כמעט מובן מאליו.
פרופ' יהודה ריינהרץ: ראשית הרשי לי לציין כי אנחנו מדברים על יהדות התפוצות ואיננו מדברים באופן תת הכרתי על יהדות אמריקה, מה שאנחנו בדרך כלל עושים.
פרופ' יהודה ריינהרץ: עשרים אחוז של העם היהודי אינם אמריקאים או ישראלים ואנו נוטים לשכוח אותם ואני חושב שיש להתחשב בהם.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני חושב שברור הוא שלכל מה שישראל עושה או לא עושה יש השפעה.
פרופ' יהודה ריינהרץ: השאלה שלי תהיה, אז מה?
פרופ' יהודה ריינהרץ: אנחנו יכולים לנהל את כל החיים שלנו בדאגה איך אחרים יגיבו למה שאנחנו עושים?
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני חושב שישראל צריכה להתחשב במה שקורה בתפוצות אבל במגבלה אחת ברורה, כפי שדניס הזכיר, ישראל אינה הולכת להחליט באם לנקוט בפעולה צבאית אחרי התייעצות עם כל גוף שהוא שיקום.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני מבקש להציע משהו אחר.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני סבור שאנחנו דנים בקהילות היהודיות בתפוצות אשר המידע שלהם על ישראל על היהדות על העם היהודי הוא מועט ביותר.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני סובר שיהיה זה הוגן להגיד כי גם ישראלים רבים יודעים מעט מאד על הקהילות היהודיות בחוץ לארץ.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני יודע שאני מדבר אל קבוצה שיודעת על כך יותר ממני.
פרופ' יהודה ריינהרץ: השאלה איזה סוג של התייעצות, אני סבור שהיא צריכה להיות על ענייני תרבות, היא צריכה להיות על ידע של יהדות והעם היהודי, אלה שני הדברים שאני יכול לחשוב כמוחשיים.
פרופ' יהודה ריינהרץ: איפה אנחנו מפסידים את הקרב כאן?
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני מפסידים בקרב בין הצעירים בארצות הברית היום, תלמידי קולג', לא רק באוניברסיטת ברנדייס אלא בכל ארצות הברית ובאירופה.
פרופ' יהודה ריינהרץ: נתן יודע הוא מצוי בחלק מהם.
פרופ' יהודה ריינהרץ: מה אנחנו יכולים לעשות כדי ללמד אותם על מדינת ישראל וכיצד יכול הדימוי של ישראל להשתפר בעיני היהודים והלא יהודים בחוץ לארץ?
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני רוצה להציע שתי הצעות.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אחת מהדרכים היא, הרשו לי לדבר על האמריקאים לדוגמה, האמריקאים מקבלים מידע על מה שקורה היום דרך הטלביזיה והאינטרנט, מעט מאד בני אדם קוראים נייר כתוב ויש הרבה מאד סקרים על הנושא כולל תלמידי קולג'.
פרופ' יהודה ריינהרץ: לאל-ג'זירה יש מגרש יומי באמריקה היום.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני הצעתי בלגלוג לפני מספר שנים שאנחנו צריכים אל ג'זירה משלנו משום שאנחנו צריכים אמצעי תקשורת במשך 24 שעות ביממה שיספק מידע לעם היהודי לא רק על הפוליטיקה אלא על התרבות הישראלית ועל המורשת שלה.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני חושב שאם מדינת ישראל תמצא את הדרך לשתף פעולה עם אנשים ידועי שם בתקשורת, שרבים מהם יהודים, יהיה בכך שירות גדול לעולם היהודי.
פרופ' יהודה ריינהרץ: דרך אגב יש מספר יוזמות היום באמריקה לעשות זאת.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני חושב שהחומר לכך צריך לבוא לעתים קרובות מכאן, לא בפיקוח על ידי ישראל אלא בעבודה משותפת עם אמריקה.
פרופ' יהודה ריינהרץ: ההצעה השנייה היא, אני סבור שעל אף זאת שמרבית האנשים אינם קוראים, יהיה טוב אם יהיה דף מידע חופשי יומי או אפילו שבועי אשר יחולק לקהילות היהודיות, לתלמידי קולג' בכל העולם, הנותן תקציר מידע על ישראל בדרך שאינה משוחדת או לפחות ככל האפשר לא משוחדת.
פרופ' יהודה ריינהרץ: באופן מסויים זה עושה את המידע אמין והעובדה שיש נקודות ראות שונות גורמת לבני אדם להיות יותר מיודעים.
פרופ' יהודה ריינהרץ: כיוון ששוב אני סבור שהפסדנו במערכה כך שכשאנחנו מדברים על התייעצויות עם יהדות התפוצות כפי שדניס רמז, עם מי דנים?
פרופ' יהודה ריינהרץ: מי הם הגופים להתייעצות?
פרופ' יהודה ריינהרץ: יש כבר התייעצויות עם מועצת הנשיאים, עם כל סוגי הארגונים, עם מי יוועצו?
פרופ' יהודה ריינהרץ: מי אחראי על העם היהודי בחוץ לארץ?
פרופ' יהודה ריינהרץ: מי מייצג אותם?
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני חושב שזו שאלה מאד, מאד קשה.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני מעריך כי גורמי ממשל רבים של מדינת ישראל מנהלים כבר היום התייעצויות עם אנשים רבים אולם האם יש מישהו שיכול לדבר בשם העם היהודי?
פרופ' יהודה ריינהרץ: האם יכול מישהו שאינו חבר בקהילה מאורגנת לדבר בשם היהודים בחוץ לארץ?
פרופ' יהודה ריינהרץ: אני לא בטוח.
פרופ' יהודה ריינהרץ: לסיום, הנקודה האחרונה שהייתי רוצה להצביע עליה, אינני סבור שבנושאים המדיניים המיידים, היומיומיים שעולים על הפרק במדינת ישראל יש מקום להתייעצות או אפילו למסור מידע ליהדות בחוץ לארץ אבל אני חושב שיכולים להיות גופים אחראים לדון איתם במדיניות ארוכת טווח.
פרופ' יהודה ריינהרץ: כשם שהשר שרנסקי ציין סוגיה של אנטישמיות שהיא ללא ספק סוגיה מאד חשובה שעולה בצורות שונות ושוב, אני מדבר עכשיו על אנשים צעירים שאנחנו מאבדים במיוחד בארצות הברית, אני מתכוון מאבדים אותם.
פרופ' יהודה ריינהרץ: דרך אחת בה מדינת ישראל יכולה לעזור, ושוב תוך התייעצות עם גוף אחראי כלשהו, היא שוב כמו שאמרתי קודם ללמד את היהודים האמריקאים על ישראל.
פרופ' יהודה ריינהרץ: שטחי הלימוד על ישראל באמריקה הם דלים מאד, הנושא של ציונות הוא טאבו, בקמפוסים האמריקאים היום אף אחד לא יעיז לתת קורס על ההסטוריה של הציונות, להוציא מספר מועט מאד חריגים.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אין גם אנשים מוכשרים שיכולים היום ללמד על ישראל.
פרופ' יהודה ריינהרץ: דרך אגב, הרשו לי לומר זאת בפרהסיה, יש בכלל מעט מאד אנשים שמוכשרים לעשות זאת, אנחנו לא גידלנו את הדור הבא של אנשים לעשות זאת.
פרופ' יהודה ריינהרץ: אם יש הצעה אחת שאני יכול להציע היא שהיות ויהיה קשה מאד ליצור עתה גוף יהודי אחר, ארגון יהודי, יש לנו כל כך הרבה ארגונים בחיי היהודים, אנחנו בדרך כלל חופפים ועושים לעתים קרובות אותם דברים, הצעתי היא לא להקים גוף יהודי אחר, זו דעתי האישית, תודה לכם.
נתן שרנסקי: קודם כל אני רוצה להגיד שיהודה ריינהרץ היה מאד צנוע ולא הזכיר שאוניברסיטת ברנדייס היא כיום הגוף המוביל בהכנת מחנכים ליהדות ומחזקת חינוך יהודי בקמפוסים.
נתן שרנסקי: צר לי לומר שמאמצים אלה הם מאד גדולים לאוניברסיטת ברנדייס אבל הם מצומצמים לצרכים של יהדות אמריקה והעולם היהודי כך שברור שצריך לחזקם.
נתן שרנסקי: הערה קצרה אחת לסוגיה החשובה במיוחד שהעלה יהודה, הוא הצורך באל ג'זירה או CNN ליהודים, אנחנו יכולים ליצור את המלך דוד ליהודים או כל דבר אחר.
נתן שרנסקי: אני חייב לומר לכם זאת כיוון שאני חושב שזה חשוב במיוחד ומפני שיש תלונות רבות על כך, במשך שנתיים אני נפגש עם מספר רב של מומחים ולמרבה הצער כל מי שמצוי בעסקים או בוחן את הסוגיה טוען כי זה יהיה כשלון כספי נורא.
נתן שרנסקי: כך שאני מאמין שזה תלוי ביהדות אמריקה שיש להם את אנשי העסקים הגדולים ביותר ואת מספר הצופים הפוטנציאלים הגדול ביותר ויש לה את הכסף להחליט אם היא מוכנה לעשות את המאמץ הכספי או המאמץ העסקי בדבר הזה.
נתן שרנסקי: אנחנו מוכנים, אנחנו פתוחים, אנחנו מאד מעוניינים בכך.
אילן שלגי: בוקר טוב לכולם.
אילן שלגי: בשנה האחרונה נאמתי בפני קהל ובאמצעי התקשורת בבואנוס איירס, המאזינים היו כמובן יהודים.
אילן שלגי: אני אמרתי שזה רק צירוף מקרים שהדודן שלי שהוא מהנדס גר בבואנוס איירס ואני חבר כנסת בישראל זה היה יכול להיות להיפך כי אבי והאבא שלו שניהם עזבו את גרמניה בשנות השלושים תוך שהם משאירים את ההורים שלהם שלא רצו לעזוב, אחד עלה לישראל אז פלשתין והשני היגר לבואנוס איירס.
אילן שלגי: דרך אגב, שנינו עוסקים ביהדות בדרכים שונות, שתי הדרכים אינם מוכרות כדת היהודית, שתי הדרכים של העיסוק ביהדות- הדודן שלי בבואנוס איירס ואני כאן בישראל אינן מוכרות כדת יהודית בישראל כי אנחנו לא יהודים אורתודוכסים.
אילן שלגי: הדודן שלי הולך לבית כנסת קונסרבטיבי, לפני שנים ביקרתי שם בבר מצווה של בנו ושמחנו שכל המשפחה התכנסה ביחד בבית הכנסת יחד עם הנשים שלנו וחזנית שרה שם נפלא.
אילן שלגי: כאן בישראל מרבית הישראלים היהודים אינם הולכים לבית כנסת, אולי אנחנו הולכים בתקופת החגים, אולי הם הולכים בעת שלבן שלנו יש בר מצווה.
אילן שלגי: אני מסכים לחלוטין שיהדות העולם לא צריכה להתערב בנושאים הישראלים בכל הנוגע לבטחון, כשזה נוגע לגבולות שלנו או הבטחון האישי שלנו.
אילן שלגי: אבל לדעתי בודאי שצריכה להיות לכם אמירה בעיסוק שלנו ביהדות, זה העניין שלכם כמו העניין שלנו להיות מעורבים ולדאוג שלא יהיה לישראל מונופול לדרך חד סטרית של היהדות.
אילן שלגי: כפי שידוע לכם בודאי שאם אתה רוצה להתחתן בישראל עליך לעשות זאת בדרך האורתודוכסית אחרת מדינת ישראל, המדינה היהודית לא תרשום אותך באופן פורמלי כאדם נשוי.
אילן שלגי: שוב סיפור אישי, בתי שנישאה לפני ארבע שנים.
אילן שלגי: היא ובעלה שניהם לא היתה להם בעיה אישית עם הרבנות האורתודוכסית, הם יכלו להינשא בנישואין אורתודוכסיים, אבל הם בחרו כמו אלפי זוגות ישראלים להתחתן בדרך אחרת, הם בחרו להינשא בפני רב רפורמי, אחרים עושים זאת בטקס אזרחי לחלוטין ואז הם צריכים לצאת לחו"ל ולהינשא שם, בתי נישאה בפני פקיד העירייה במנהטן התחתית.
אילן שלגי: מרבית הישראלים נוסעים לקפריסין בגלל שהיא קרובה יותר, זמינה יותר וזולה יותר וזאת בושה.
אילן שלגי: בעניין זה אתם יהודי העולם צריכים להיות מעורבים מכיוון שזה אתם וילדיכם, אם תחליטו יום אחד לעלות לישראל ולגור בה תהיה לכם בעיה עם הזהות שלכם.
אילן שלגי: אם אנחנו רוצים להישאר עם שלם אני חושב שאנחנו צריכים לקבוע לא מיהו יהודי אלא מי הוא רבי.
אילן שלגי: זה מוביל כמובן לבעיית הגיור וסוגיות אחרות.
אילן שלגי: כאשר אנחנו היהודים יושבים בסדר בפסח או ראש השנה וחשים הזדהות מוחלטת עם העולם היהודי בישראל תמצאו את הרוב הגדול ביותר של חילונים המשתתפים באותן חגיגות משפחתיות שאינם חשים באותה הזדהות.
אילן שלגי: לסיום אני רוצה לומר שאני מאד שמח שאתם לוקחים חלק ביוזמה זו ואנחנו צריכים לשתף פעולה ואנחנו צריכים להיות ביחסים וקשרים לא פעם או פעמיים בשנה אלא למצוא את הדרך לקיום דו שיח מתמשך ולוודא שהשותפות הזאת של היהודים תמשיך להתקיים תמיד.
אילן שלגי: תודה לכם.
קולט אביטל: תודה רבה אילן.
קולט אביטל: אני מבקשת בתוקף זכותי כיושבת ראש להבהיר סוגיה אחת.
קולט אביטל: היו לנו אכן ישיבות ארוכות אצל הנשיא כאשר מרבית המשתתפים בישיבות אלה חשו שהקמת גוף שיהיה גוף מייעץ בינינו לבין היהדות בתפוצות היא חשובה, נחוצה, היא בשעה הנכונה ויש להוציאו אל הפועל משום שאנחנו זקוקים למשהו חדש, מרענן יותר רלבנטי למאה העשרים ואחת.
קולט אביטל: העובדה שאנו דנים בכך כאן הינה רק הוכחה לצורך בכך.
קולט אביטל: רבים מאיתנו גם מסכימים שאיננו בטוחים באיזה צורה ואופן הוא יקום, האם הוא צריך להיות גוף פרלמנטרי או לא, ממי הוא יורכב, האם תהיינה בחירות או לא תהיינה בחירות, מי ישתתף.
קולט אביטל: כולנו חשבנו, ואני מציינת רק את ההסכמות מאותה פגישה, כולנו חשבנו שיהיה מאד חשוב לכלול בתהליך הזה לא רק אנשים המייצגים קהילות יהודיות מאוגדות אלא גם אנשי רוח, פרופסורים, הוגי דעות, אנשים אשר בדרך כלל אינם מעורבים על בסיס יומי בחיי היהדות ושתרומתם יכולה להיות חשובה ביותר וגם להעמיק את המעורבות בחיי היהדות.
קולט אביטל: אלה כמה מהמחשבות שהיו לנו.
קולט אביטל: הנשיא החליט כי נמנה ועדה מתאימה אשר תתחיל לבדוק מה היא התבנית המתאימה ביותר.
קולט אביטל: לאלה מכם המייצגים ארגונים יהודים, אני רוצה לציין ולהדגיש כי לפחות רבים מאיתנו במהלך אותה ישיבה חשבו וממשיכים לחשוב כי בכל הנעשה לא יהיה בו כדי להחליש או להוות גורם מתחרה של הארגונים היהודים הקיימים אשר באופנים רבים אינם רק לאומיים אלא גם בין-לאומיים.
קולט אביטל: במחשבה זו אני רוצה לבקש מחברתי הטובה איבי פוקסמן, המנהלת הארצית של ADL לומר מספר מלים.
קולט אביטל: אני רוצה לציין כי נמצא איתנו מל סלבורג, חבר ותיק אף הוא, היושב ראש הקודם של ADL והיושב ראש הקודם של ועידת הנשיאים בארצות הברית , ברוך הבא מל.
איבי פוקסמן: תודה רבה גברתי יושבת הראש.
איבי פוקסמן: אני הצלחתי לשנות את דעתי שש פעמים מאז התחלנו הבוקר.
איבי פוקסמן: הדיון הוא מאד חשוב ומאד ערכי.
איבי פוקסמן: אנחנו מדברים באופן גלוי, עכשיו אני הואשמתי בנסיון לשמירת השטח.
איבי פוקסמן: אני לא סבורה שאנו צריכים לבזבז זמן על המנגנון, אני סבורה שאנחנו צריכים לנצל את הזמן בשיחות על הסוגיות הרגישות.
איבי פוקסמן: אני אטען שיש יותר דיאלוגים, פגישות, מוסדות של ישראל ואמריקה.
איבי פוקסמן: באוניברסיטאות יש פורום פה פורום שם, אנשי רוח באים והולכים כך שאני חושבת שאנחנו יותר בדיאלוגים מכל בני האדם האחרים בעולם.
איבי פוקסמן: יש לנו מציאות חדשה שהגיע הזמן שנתחיל להיכנס לעובי הקורה שלה.
איבי פוקסמן: יש הרבה סיסמאות שהחזיקו אותנו ביחד, 'עם אחד, עם ישראל, כל ישראל ערבים לזה לזה'.
איבי פוקסמן: הן נולדו בתקופה בה לא היתה ישות יהודית ריבונית ואנו בתפוצה היינו זקוקים לסיסמאות כדי לחזק את עצמנו ולהישען אחד על השני.
איבי פוקסמן: ובכן, תודה לאל יש לנו שלטון יהודי ולשלטון יש אחריות מסויימת.
איבי פוקסמן: מה שאנו מתחבטים הוא מהי האחריות של מדינה יהודית זו כיוון שאנחנו אומרים שהיא שונה ממדינות אחרות.
איבי פוקסמן: מה עליה לעשות או לא, כמה עוצמה תהיה לה, איזה שיקול דעת יהיה לה.
איבי פוקסמן: במידת מה זה כמעט קל, כל הסוגיה של המעמד האישי שאינה בוויכוח לדעתי היא מי הוא יהודי, זהו הרעיון כולו לדעתי שמשפיע על העם היהודי.
איבי פוקסמן: זה בגלל טבעה של המדינה היהודית, של אמונתנו וכל דבר אחר.
איבי פוקסמן: אין ויכוח שהחלטת ממשלה הקובעת מי כן ומי לא יהודי משפיעה על כל היהודים בכל רחבי העולם, אין כל ספק בכך.
איבי פוקסמן: כן, חייבת להיות רגישות במדינה זו כאשר היא מחליטה החלטות כאלה.
איבי פוקסמן: החלטות כאלה יקבעו את המעמד של היהודים מעבר לגבולות שלה.
איבי פוקסמן: תרבות, הנשיא ריינהרץ, אין לי בעיה איתה, זו סיסמה שמאד נוחה לי, לכולנו, כי מציון תצא תורה.
איבי פוקסמן: התורה היום אינה מוגדרת בדרכים חדשות רבות, אף אחד אינו מתמודד איתה, היא צריכה להיות טובה יותר, גדולה יותר אבל זה בסדר, זו אינה דילמה עבורנו.
איבי פוקסמן: עלינו לעשות הרבה יותר, עלינו להיפגש יותר, עלינו למצוא דרכים להעביר טוב יותר את ההיסטוריה שלנו, התרבות שלנו, המסורת שלנו.
איבי פוקסמן: יש משהו אירוני בכך, אותם אנשים שנתנו לעולם את התקשורת הטובה ביותר יצרו שני סרטים בחמישים השנה האחרונות, אחד הוא אקסודוס שאנחנו עדיין מדברים עליו והשני הוא רשימת שינדלר.
איבי פוקסמן: כך שיש כאן משהו שגוי שלא ניתן לתיקון, יש משהו שגוי בשיטת החינוך של העם היהודי שגם אני אינני בטוחה שזה התשובה אף על פי שזה חלק מהתשובה.
איבי פוקסמן: הגורם המסובך ביותר בתהליכי קבלת החלטות הוא לא בסוגיות של שלום ומלחמה אלא בסוגיות הכלליות.
איבי פוקסמן: זה הדבר שאנו צריכים להאבק בו.
איבי פוקסמן: שוב, אינני בטוחה אם יש מנגנון שיוכל לסייע לנו לטפל בכך.
איבי פוקסמן: אנו נלחמים עם פורום האנטישמיות, רבי מלכיאור יודע את זה ונתן יודע, אני רק לא בטוחה שזה צריך להגיע משם.
איבי פוקסמן: כדי שזה יהיה המרכז, זה צריך להיות חלק כמו 'כי מציון תצא' מאבק נגד האנטישמיות.
איבי פוקסמן: אני לא בטוחה כיוון שלוועדה זו יש עניין בעלייה ואחד הגורמים לעלייה מהו?
איבי פוקסמן: אנטישמיות.
איבי פוקסמן: אז אנחנו צריכים לדעתי לדון בכך, להתמודד עם זה אבל אינני רוצה שאתה תקבל החלטות עבור השלטון והבטחון של ישראל ותושביה כי הקיום שלך, החוזק שלך הוא ההגנה הגדולה ביותר לאבטחת העם היהודי מפני האנטישמיות אבל לך יש שיקולים אחרים שאינם תמיד באותו מובן.
איבי פוקסמן: ראש ממשלת איטליה פיני היה כאן.
איבי פוקסמן: אם הממשלה שלך היתה מקבלת החלטה המבוססת על רצונן של הקהילות היהודיות, אם היית שואל את הקהילה היהודית באיטליה הם היו אומרים לך, אל תכונן יחסים עם ברלוסקוני, עם פיני, האם זה מה שתעשה?
איבי פוקסמן: אתה אומר שאתה מתחשב בעם היהודי.
איבי פוקסמן: אני אומרת לכם שמונים, תשעים אחוז מהקהילה היהודית באיטליה אינם רוצים שתהיה בקשר עם ברלוסקוני על אחת כמה וכמה עם פיני.
קולט אביטל: אני מכירה כאן מישהו שעלה וכן חשב שאנחנו צריכים להיות בקשר עם מנהיג הקהילה השחורה באמריקה, עם הקהילה האמריקאית האפריקאית, עם ג'סי ג'קסון.
איבי פוקסמן: אבל את רק מדגימה את הבעיה, היידר, יש עניין לאומי של ישראל בהרבה היבטים ביחסי גומלין וכדומה.
איבי פוקסמן: איך אתה מחליט החלטות המבוססות על מה שיהודי אמריקה חושבים או יהודי צרפת חושבים?
איבי פוקסמן: כל הסוגיה של דרום אפריקה, הקהילה היהודית, אנטישמיות, קשרי ישראל, האתיופים שהם שונים, רוסיה הסובייטית היא שלישית, הפיצוי משוויצריה.
איבי פוקסמן: כיצד אתה שוקל מה הם הצרכים השלטוניים של מדינת ישראל כנגד.
איבי פוקסמן: אלה סוגיות קשות שאני אינני סבורה שהן ניתנות לפתרון על ידי מנגנון של בית אחר או מפלגה או כל דבר אחר אך יש צורך לדבר עליהן, אנחנו צריכים לערוך דיונים אלה.
איבי פוקסמן: הטלאי הכתום והטלאי הצהוב, האם יש משהו שמדינת ישראל יכולה לעשות בקשר לכך?
איבי פוקסמן: בכל פעם שמדינת ישראל מדברת ואומרת ליהודי צרפת לצאת משם או ליהודי תורכיה או יהודי ארגנטינה לצאת משם אלה הצהרות מאד רציניות כאשר אנחנו מדברים על האחריות ביחסים כי זה מכריח את יהודי תורכיה להגיד אנחנו תורכים, את יהודי צרפת להגיד אנחנו צרפתים את יהודי ארגנטינה להגיד אנחנו ארגנטינאים.
איבי פוקסמן: כך שאני הייתי אומרת שהדבר הכי פשוט שעליכם לומר לפקידי הממשל שלכם, אתם רוצים עלייה, אתם רוצים זאת?
איבי פוקסמן: תעשו זאת.
איבי פוקסמן: כך עשיתם ברוסיה הסובייטית, ישראל התחילה בכך.
איבי פוקסמן: אם לא ישראל לא היה מורם מסך הברזל, כמובן ערבנו את כל האחרים אבל אם יש החלטה אחת של הממשלה שיכולה להשפיע על בטיחותם ובטחונם שאיננה מועילה לכל מה שישראל מייצגת היא בסוגיה הזו, כשאתם אומרים כן אנחנו רוצים את כל היהודים.
איבי פוקסמן: אל תצהירו על כך אל תזמינו אותם, אל תאתגרו אותם ברגעי משבר כי זה מה שמפחית את בטיחותם וביטחונם.
מיכאל מלכיאור: אני שבע רצון מההצהרות.
מיכאל מלכיאור: הרשו לי קודם כל לברך את האורחים הנכבדים ולהתנצל על בואי באיחור מה הבוקר בגלל פגישה דחופה שנערכה הבוקר.
מיכאל מלכיאור: יש לי מספר דברים להגיד ועניינים אלה בוערים כולם.
מיכאל מלכיאור: אני מאמין בסוגיות אלה ולכן כמובן לא אוכל לכסות אותם במספר מלים אבל רק כמה הערות.
מיכאל מלכיאור: ראשית כל, יש דבר אחד שאני באופן בסיסי לא מסכים עם חברתי הטובה איבי פוקסמן שיש הרבה התייעצויות ודיאלוגים שמתנהלים שהם מספיקים.
מיכאל מלכיאור: אני חושב הפוך, אני חושב שמתנהלות התייעצויות דלות וזעומות, זה רחוק מלהיות מספיק וזה לא זורם לחברה הנכונה, לא בישראל ולא ביהדות התפוצות וזה הולך במישור צר.
מיכאל מלכיאור: אני זוכר שיחה שהיתה לי פעם עם חבר טוב, דוד מקובסקי, ששאל אותי עת שהיה יושב ראש WUJS כמה יהודים יש בעולם.
מיכאל מלכיאור: אני אמרתי לו משהו בין אלף מאתיים לאלף ארבע מאות.
מיכאל מלכיאור: הוא היה קצת מופתע אבל אני אמרתי שהייתי בכל ועידות היהודים וזה המספר בקירוב.
מיכאל מלכיאור: הם אז המציאו שהם מייצגים משהו כמו שלושים, חמישים מיליון בני אדם אך אותם שלושים, חמישים מיליון מעולם לא שמעו עליהם ועל כך.
מיכאל מלכיאור: לכן יש לנו בעיה מאד בסיסית, זה במישור אחד.
מיכאל מלכיאור: דבר שני שאינני מסכים איתך הוא שיש צורך רב במדינת ישראל לשמוע דעות.
מיכאל מלכיאור: כמובן כל אחד הוא ריבוני אבל כמו שאנחנו לא יכולים להחליט עבור ארגוני היהודים האמריקאים או הארגון היהודי העולמי.
מיכאל מלכיאור: יש לנו רצון עז אפילו בשאלות שאת ציינת, לדבר על דרום אפריקה, את אינך חושבת שאם ממשלת ישראל היתה יותר רגישה למה שאמרה הקהילה היהודית העולמית על האפרטהייד היא היתה נוהגת אחרת בשנות האפרטהייד?
מיכאל מלכיאור: אני לא אומר שזו היתה צריכה להיות ההחלטה הסופית, ההחלטה הסופית עם האסטרטגיה הכוללת היא כאן אפילו בסוגיה כזאת.
מיכאל מלכיאור: לבטח אנחנו צריכים להקשיב יותר, יש דברים שאנחנו, עם כל התובנה המעמיקה שלנו וחוכמתנו הכללית, לא יכולים לראות כאן בארץ.
מיכאל מלכיאור: אנחנו צריכים לשים דגש על הרבה מאד סוגיות שהן רלבנטיות לחיי היומיום שלנו, אנו זקוקים לדיון, אנו זקוקים לדו שיח אבל הבעיה העיקרית שלנו ואני רוצה לציין שתי בעיות עיקריות.
מיכאל מלכיאור: הבעיה העיקרית בישראל היום, עם כל הכבוד לסוגיית הנישואים הרפורמיים ועם הסוגיה של מיהו יהודי או ישראלי שהן חשובות ויש לפתור אותן פעם אחת ולתמיד בסתירה שאילן דיבר עליה והן פרדוקס.
מיכאל מלכיאור: האם אתם יודעים שיש יותר ישראלים שנישאים בקפריסין מאשר קפריסאים שנישאים בקפריסין?
מיכאל מלכיאור: הם אפילו ביקשו ממני לפתוח משרד רבנות בקפריסין לטפל בכל הישראלים המגיעים לשם כדי להתחתן.
מיכאל מלכיאור: אנחנו צריכים להיות ברי מזל שאין לנו חוק שאוכף מילה, אחרת היו לנו נסיעות לקפריסין ביום השמיני כדי להימנע מהמילה וזה מה שקורה כשיש לך כפייה דתית בחקיקה שאינה עוזרת לאף אחד.
מיכאל מלכיאור: יש לי דעות נחרצות על כך ואינני נרתע מלהגיד אותן.
מיכאל מלכיאור: אך זו אינה הבעיה העיקרית, הבעיה העיקרית במדינה היא לא שאלה של פעולה צבאית כזו או אחרת, הבעיה העיקרית היא מה הכוונה שיש לנו מדינה יהודית.
מיכאל מלכיאור: מה היא מכילה, לא מיהו יהודי אלא התכולה של להיות יהודי.
מיכאל מלכיאור: אנחנו עוד לא דנו במדינה זו, אולי בגלל הדברים האחרים שהיינו עסוקים בהם מההתחלה, לא היה לנו יום אחד של שלום, לא יום אחד של בטחון לא יום אחד בתוך הגבול, אין לנו מושג מה משמעו.
מיכאל מלכיאור: אנו מונעים במדינה זו על ידי שתי אוכלוסיות שונות, אוכלוסיה דתית חזקה אשר אפשר לומר שבחינוך היא יותר מארבעים אחוז מחינוך ילדים יהודים במדינה זו.
מיכאל מלכיאור: אוכלוסיה חילונית שמגדירה את עצמה פחות ופחות כיהודית אשר יש לה השפעה רבה על היחסים שלנו עם יהודי העולם.
מיכאל מלכיאור: הבעיה של היהדות, של המדינה שבחלקה נוגעת במה שמרינה ציינה בקשר לפרו ציונות, שהולכת ומתגברת, היא היתה באגף השמאלי זמן רב, בשמאל הקיצוני אבל היא מתגברת.
מיכאל מלכיאור: יותר ויותר באגף הימני, כשאנשים מפסיקים להתפלל למען מדינת ישראל אשר רק לפני מספר שנים קראו לה תחילת הגאולה.
מיכאל מלכיאור: הם מפסיקים להתפלל למען מדינת ישראל כי הם לא מאמינים יותר במדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: אם אנחנו לא יושבים בנצרים אין למדינת ישראל זכות קיום.
מיכאל מלכיאור: זה מגיע עד כדי כך וזהו קרב שאנחנו הולכים להיות בו בשנים הבאות וזה עומד לקרוע אותנו לחלקים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו צריכים לתת דגש רב על הסוגיות האלה גם מיהדות התפוצות בדרכים שונות לחלוטין מאלה של היום.