GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה ויגדור: לא דובר על כך שהסוכנות תיכנס ותנהל את המחנות במצב בו ישנה עלייה של 300 עולים כל חודש.
משה ויגדור: בינתיים אנחנו מעורבים, יש מערכת שמטפלת ומתחזקת.
משה ויגדור: אנחנו לא שמענו על החמרה.
משה ויגדור: נציגי ה-U.J.C שהיו שם, חזרו לפה והתרשמו מאוד מהמערכת.
משה ויגדור: הם לא חשו שיש שם קטסטרופה, שמחייבת טיפול מיידי.
משה ויגדור: אנשי U.J.C שאינם אינטרסנטים, הלכו לראות מה המצב שם, ראו איך קולטים את האנשים פה, וראו את המערכת בצורה מאוזנת.
משה ויגדור: במערכת עצמה יש המון מעורבים, וצריך לראות את התמונה המאוזנת.
קולט אביטל: אני לא מבינה, מה הסוכנות עושה או מתכוונת לעשות.
קולט אביטל: אנחנו הבנו, שיש פה תהליך עם כמה צלעות.
קולט אביטל: הוחלט להכפיל את מספר העולים, וגם הוחלט על מספר כולל.
קולט אביטל: דובר גם על כך שנאקוג’ תצא מהמחנות, והסוכנות תקבל את האחריות על המחנות.
קולט אביטל: הסיבה לכך לא היתה רק ממשלת אתיופיה, אלא טענות שהיו לאנשים פה ובמשרד הקליטה לגבי ההתנהלות של נאקוג’.
קולט אביטל: אנחנו הבנו, שברגע שכל זה יוצא לפועל, האחריות על המחנות עוברת אליכם.
משה ויגדור: ההסכם שלנו עם נאקוג’, הוא שאנחנו מקבלים את האחריות על המחנות רק כאשר יש אישור להביא 600 עולים כל חודש לישראל.
קולט אביטל: אבל יש אישור.
משה ויגדור: אנחנו לא יכולים להביא 600 עולים בכל חודש לישראל.
משה ויגדור: נאקוג’ אמרו כי גם בהתחלה הם יהיו מעורבים, כי הם רוצים להיות בטוחים שאכן מגיעים 600 איש כל חודש.
משה ויגדור: ההסכמה שלנו עם נאקוג’, היא שאנחנו ניכנס למחנות רק כאשר אפשר יהיה להביא 600 עולים כל חודש.
קולט אביטל: זאת אומרת, שעד שלא תוכלו להביא בכל חודש 600 איש, הדברים ימשיכו להתנהל כך.
קולט אביטל: נאקוג’ ידחוף בכל יום עוד אנשים למחנות.
משה ויגדור: הוא לא דוחף כל יום עוד אנשים.
משה ויגדור: המערכת די יציבה כבר תקופה ארוכה.
משה ויגדור: יש אנשים שמחכים בכפרים.
משה ויגדור: אין תנועה בין גונדר ואדיס.
משה ויגדור: אני הייתי שם וראיתי כי יש אנשים שנמצאים בכפרים.
משה ויגדור: אנשים פונים, פותחים תיקים ומגישים בקשות.
משה ויגדור: זה לא מצב אידיאלי, אבל המערכת היא מאוזנת.
קולט אביטל: להחלטה שאתם נכנסים במקום נאקוג’ לנהל את המחנות, היו כל מיני סיבות.
קולט אביטל: מה מונע מכם לקחת פיקוד ואחריות על הנושא הזה גם כאשר מביאים רק 300 עולים כל חודש?
משה ויגדור: ההבנה אליה הגענו עם הממשלה ועם נאקוג’, היא שאנחנו נכנסים למחנות רק כאשר ניתן להביא 600 איש בחודש.
משה ויגדור: לא דובר אף פעם שהסוכנות תיכנס למחנות, אלא רק כאשר תהיה יכולת להביא בכל חודש 600 איש לארץ.
קולט אביטל: כמה אנשים יושבים במחנות האלה?
משה ויגדור: בגונדר יש 8,000 איש.
משה ויגדור: באדיס יש קבוצה קטנה ששומרת על המחנה.
משה ויגדור: יש שם גם שני ספרי תורה.
משה ויגדור: נאקוג’ שוקל לסגור אותו ולהוציא את שני ספרי התורה.
משה ויגדור: הוא גם מבין שאין טעם להשקיע שם כסף על חודש.
משה ויגדור: המחנה היחיד הוא בגונדר, כאשר כל חודש עולים ממנו אנשים לארץ.
משה ויגדור: יש לנו שם משלחת שעוכבת אחרי הדברים.
משה ויגדור: ישנה חלוקה בין הארגונים השונים.
משה ויגדור: ההבנה של כולם, היא שאנחנו נכנסים למחנות כאשר מתחילים להביא לפה 600 איש בכל חודש.
משה ויגדור: נאקוג’ לא מוכן שניכנס למחנות מבלי שאפשר להעלות לארץ 600 איש בכל חודש.
משה ויגדור: הדברים קשורים אחד לשני.
קולט אביטל: אני לא מבינה מה זה קשור.
קולט אביטל: אני לא מבינה מה זה קשור למספר האנשים שנשלחים לארץ.
קולט אביטל: מה פירוש, שאתם נכנסים ולא מנהלים כי אין לכם ניסיון?
קולט אביטל: מי ינהל את המחנות?
משה ויגדור: המחנות מנוהלים על ידי נאקוג’, שמקבל כספים מפדרציות אמריקניות.
קולט אביטל: נניח שביוני 2006 אתם תיכנסו למחנות, מה תעשו אז?
קולט אביטל: האם לא תנהלו אותם?
משה ויגדור: כאשר יהיה אישור להביא 600 איש לישראל, אנחנו ניכנס למחנות.
משה ויגדור: היתה סדרה של הסכמים עם נאקוג’, הממשלה והפדרציות.
משה ויגדור: היה ברור כי החבילה היא חבילה שלמה.
משה ויגדור: לא דובר אף פעם על כך שהסוכנות תיכנס, תנהל מחנות ולא תהיה עלייה.
משה ויגדור: כרגע המצב יישאר כפי שהוא, עד אשר יהיה אישור להביא 600 איש כל חודש.
משה ויגדור: כאשר הסוכנות תיכנס למחנות, הניהול לא יהיה ברמה של היום.
משה ויגדור: כל התהליך, הוא תהליך של הכנת עלייה.
משה ויגדור: לא מדובר על ניהול מחנות כפי שנאקוג’ עושה.
משה ויגדור: מדובר על הכנת עלייה.
משה ויגדור: הכוונה היא, ללימוד עברית ויהדות, תהליך שלם הקשור לקליטתם לארץ.
קולט אביטל: אם אתם לא תנהלו את המחנות, ותפקידכם העיקרי יהיה להכין את 600 האנשים האלה לעלייה, מי ינהל את המחנות ומי יהיה אחראי להזרמתם של אנשים למחנות במקום אלה שיצאו?
משה ויגדור: אין שאלה, מי אחראי.
משה ויגדור: ישנם 8,000 איש שמחכים, ועוד מספר אנשים בכפרים שמחכים לדעת אם הם זכאים או לא.
משה ויגדור: ברגע שהם ידעו שהם זכאים, הם יגיעו למחנה.
משה ויגדור: כרגע יש 8,000 עולים בגונדר ו-4,000 באדיס.
משה ויגדור: אין פה מה להזרים.
משה ויגדור: יש מחנות שבהם יש לימודים ומזון.
משה ויגדור: שם אנשים ממתינים לעלייה.
קולט אביטל: האם אין מישהו שאחראי לניהול של מחנה כזה?
משה ויגדור: נאקוג’ יושב שם, נותן לאנשים אוכל ועושה להם בית ספר יום.
משה ויגדור: זה לא מחנה שמנוהל.
משה ויגדור: באים תלמידים ולומדים מפי מורים מקומיים, שמקבלים כסף מהאמריקנים.
משה ויגדור: יש חדר אוכל שמבשל לכולם אוכל, ויש גם אמהות שבאות עם תעודות ונותנות לילדם אוכל במקום.
משה ויגדור: זה המהות של המחנה.
משה ויגדור: הסוכנות קשרה את כל זה לעלייה ונאקוג’ הסכים שהסוכנות תיכנס למחנות בהקשר לעלייה, כי הסוכנות מכינה את האנשים שם לעלייה.
משה ויגדור: הרעיון היה, להרוויח את הזמן.
משה ויגדור: אפשר היה להחליט כי גם במצב הזה מכפילים את המספר ל-600 עולים כל חודש.
משה ויגדור: הרעיון היה להכין אותם ולהרוויח את הזמן.
משה ויגדור: כיוון שיש כבר מועד של עלייה ורשימות של זכאים, אפשר כבר להתחיל ללמד אותם עברית ויהדות, ואף להכין אותם לגיור.
משה ויגדור: כאשר הם באים לפה, הם נמצאים במרכזי קליטה לא יותר מ-12-14 חודשים, ואז הם מקבלים את המשכנתאות ויכולים לצאת החוצה.
משה ויגדור: זו המסגרת של הפעילות כפי שסוכמה.
קולט אביטל: לפי התמונה שאתה מצייר, אני חשה, שאין לקיחת אחריות על המחנות עצמם.
קולט אביטל: המחנות בעצם יישארו.
קולט אביטל: כשנאקוג’ ניהל את המחנות, ידענו שיש כתובת אחת.
משה ויגדור: אבל נאקוג’ שם.
קולט אביטל: אבל דובר על כך שנאקוג’ יוצא.
קולט אביטל: החלטת הממשלה היתה, כי נאקוג’ יוצא משם.
משה ויגדור: נאקוג’ לא יצא.
משה ויגדור: נאקוג’ עדיין נמצא שם ומעורב.
משה ויגדור: אני דיברתי לפני יומיים עם המנהלים של נאקוג’.
משה ויגדור: הם קיבלו עכשיו עוד כסף , והם מעורבים בכל ההתנהלות שם.
משה ויגדור: נאקוג’ מבינים, כי הסוכנות תיכנס למחנות כאשר יתחילו לזרום 600 איש כל חודש.
משה ויגדור: זאת היתה ההבנה איתם.
משה ויגדור: נאקוג’ עדיין מעורב.
משה ויגדור: הוא אומר כבר חודשים ארוכים, כי הממשלה האתיופית רוצה לגרש אותו, ובינתיים הוא יושב שם ומנהל את המחנות.
משה ויגדור: צריך להבין גם את גודל המחנה ואת מהות ניהולו.
משה ויגדור: לא מדובר במשהו ענק.
משה ויגדור: מדובר במשהו מוגבל, שבו יש בית ספר, מטבח והזנה, בית כנסת, חדר משחקים ומגרש משחקים.
משה ויגדור: אנחנו שואלים פה, למה לא עולים 600 איש כל חודש.
משה ויגדור: את זה ליבנו.
קולט אביטל: לא ליבנו את העניין, אלא רק שמענו את התירוצים.
משה ויגדור: ברגע שיתקיימו כל התנאים לעלייתם של 600 איש בחודש, הסוכנות תיכנס ותדאג לעלייתם של 600 איש.
משה ויגדור: היא תכין את המערכת לעלייתם של 600 איש בכל חודש.
אבהרם נגוסה: הסוכנות היהודית לא רוצה להיכנס ולקחת את האחריות בקומפאונד, כיוון שיש החלטה שאם הממשלה לא תתחיל בהבאת 600 איש כל חודש היא לא תתחיל בביצוע, כיוון שהיא לא רוצה להישאר הרבה זמן באתיופיה.
קולט אביטל: אתה לא יכול לדבר בשם הסוכנות.
אבהרם נגוסה: זה לא תלוי בנאקוג’.
אבהרם נגוסה: הם מזמן אמר: "תיקחו את הקומפאונד".
אבהרם נגוסה: זאת האמת.
משה ויגדור: זה לא נכון.
משה ויגדור: יש נייר שנחתם עם נאקוג’.
אבהרם נגוסה: נאקוג’ לא נמצא באתיופיה.
אבהרם נגוסה: נאקוג’ לא קיים בכלל באדיס ובגונדר, כיוון שיש עמותה אחרת שעושה זאת.
אבהרם נגוסה: על פי החוק באתיופיה, נאקוג’ רק מעביר כסף לעמותה הזאת.
אבהרם נגוסה: הקהילה בעצמה מנהלת את ענייניה.
אבהרם נגוסה: אין אפילו נציג אחד של נאקוג’, שנמצא באתיופיה.
קולט אביטל: נציג האוצר, האם אתם עשיתם עבודת הכנה להביא לידי החלטה תקציבית את הנושא של העלאת המספר ל-600 עולים כל חודש?
שגיא בלשה: לא רק עשינו, אלא גם תקצבנו.
שגיא בלשה: הפעם אנחנו לא אשמים.
שגיא בלשה: משרד האוצר היה בסדר ופעל לפי ההחלטות.
שגיא בלשה: בשנת 2005 הכנו 3 תוכניות מגירה.
שגיא בלשה: העלות נגזרת ממועד ההתחלה, ואתה לא יודע איך לתקצב עד שלא יוחלט מאיזה יום מתחילה העלייה.
שגיא בלשה: לכן הכנו 3 תוכניות מגירה, מיוני, מאוקטובר ומינואר 2006.
שגיא בלשה: בסופו של דבר, בגלל המשא ומתן עם ממשלת אתיופיה, העלייה לא התחילה בשנת 2005 ולכן גם לא תקצבנו.
קולט אביטל: ממשלת אתיופיה נתנה אישור כבר בחודש אוקטובר.
שגיא בלשה: אבל הממשלה שלנו לא החליטה שמתחילים.
שגיא בלשה: אם היו מחליטים, היינו מוצאים את תוכנית המגירה ומתקצבים זאת.
שגיא בלשה: זה לא קרה, ולכן לא תקצבנו זאת.
שגיא בלשה: בדיוני התקציב של שנת 2006, הוחלט לשים בבסיס התקציב 200,000,000 שקלים לנושא.
שגיא בלשה: אנחנו מחויבים מאוגוסט 2005 לשבת עם משרדי הממשלה ולראות מה הצרכים, וגם את זה התחלנו לעשות.
שגיא בלשה: לא סיימנו את המלאכה, כיוון שנדחה אותו דיון שחנוך הזכיר.
קולט אביטל: נאמר פה, כי יש פרוייקטים שאסור להפעיל בזמן מערכת בחירות, אבל זה נאמר בהומור.
שגיא בלשה: מעבר להומור, יכול להיות שיש בזה שמץ של אמת וכדאי לבדוק את זה.
חנוך צמיר: אני רוצה להגיב לדבריו של מר נגוסה.
חנוך צמיר: אפשר היה לקבל את הרושם, שההחלטה להעלות את המספר מ-300 ל-600 תלויה במשרד הקליטה, שצריך להתעורר בבוקר ולעשות זאת.
קולט אביטל: הוא צריך להמריץ את העניין.
קולט אביטל: אנחנו במערכת בחירות, ואנחנו כל יום מדברים על המרצות.
חנוך צמיר: אני לא רץ במערכת בחירות, בעוד שמר נגוסה כן.
קולט אביטל: אין לזה כל שייכות.
חנוך צמיר: ההחלטה להעלות את מספר העולים מ-300 ל-600 היא החלטת ממשלה, ואנחנו נבצע כל החלטת ממשלה.
קולט אביטל: אתם מחכים שיתקיים הדיון.
קולט אביטל: אתם צריכים ליזום את ההתכנסות הזאת.
חנוך צמיר: אנחנו יוזמים ללא הרף.
חנוך צמיר: אותן שיחות טלפון שהזכרתי קודם, מקורן אצלי.
חנוך צמיר: אנחנו לא נהסס להציג בפני הממשלה את חילוקי הדעות לגבי המשכנתאות, אבל אנחנו נבצע כל החלטה שתתקבל.
ברוך דדון: אנחנו תגברנו את הצוותים שנמצאים באתיופיה באמצעות שני עובדים שהסוכנות מאמנת, עובדים לשעבר של משרד הפנים שמתמחים בבדיקת זכאות.
ברוך דדון: הנציבות ביחד עם משרד האוצר אישרו בינואר גיוס של 10 עובדים מהעדה האתיופית, ובמהלך החודשים האחרונים גייסנו את העובדים האלה.
ברוך דדון: הם כרגע נמצאים בלשכות האזוריות מהדרום עד הצפון.
קולט אביטל: למה הם לא נמצאים באתיופיה?
ברוך דדון: הבדיקה נערכת כאן ולא באתיופיה.
ברוך דדון: התחקירים נעשים על ידי נציגים שקיימים באתיופיה.
קולט אביטל: ואתם בודקים פה את ענייני המשפחות.
ברוך דדון: אנחנו בודקים ענייני המשפחות, השלמת חומר מתוך תיקים קיימים מהמפקד של 1999, בקשות שקיימות אצלנו במהלך כל השנים, ועושים הצלבות.
ברוך דדון: אין תיעוד, הכל מתבסס על תחקירים והצלבות של חומר כתוב.
ברוך דדון: אנחנו לא נהיה הגורם המעכב בעלייתם של 600 איש בחודש.
ברוך דדון: אנחנו ערוכים להגביר את התפוקה של הזכאות.
ברוך דדון: נכון להיום יש יותר מ- 1,850 זכאים לעלייה, כאשר רובם נמצאים בגונדר וכ-250 באדיס.
ברוך דדון: אחוז הבלתי זכאים באדיס הוא פי שניים מאשר בגונדר.
משה באטה: אני שלחתי אלייך מכתב ששלחתי גם לראש הממשלה.
משה באטה: באתיופיה יש קבוצה מסוימת שאף אחד לא מתייחס אליה, דוברי הטיגרית.
משה באטה: חלקם נמצאים באדיס מעל 10 שנים.
משה באטה: לא יכולה להיות אטימות כזאת.
משה באטה: יש לי קירבה משפחתית לאנשים האלה.
משה באטה: לא יכול להיות שאף אחד לא יתייחס אליהם.
משה באטה: האנשים האלה סובלים באדיס מעל 12 שנים.
משה באטה: זו קבוצה קטנה, שצריכים להתייחס אליה.
קולט אביטל: אני הבנתי שהם יהודים.
משה באטה: יש משפחה שבה 4 אחים נמצאים בארץ ו-4 אחים נמצאים באדיס ולא מוכנים להעלות אותם לארץ.
משה באטה: לא יכול להיות מצב כזה.
משה באטה: מדובר בקבוצה של 2,000 איש בערך.
משה באטה: האנשים האלה פונים במשך שנים, ואף אחד לא מתייחס אליהם.
קולט אביטל: שמעתי על הקבוצה הזאת.
קולט אביטל: בהתחלה היתה בעיה, כי כל השליחים שהגיעו לשם דיברו רק אמהרית.
מרינה סולודקין: אפילו ברדיו שלנו אנחנו משדרים 10 דקות בטיגרית.
קולט אביטל: השאלה היא לא מה יש ברדיו.
קולט אביטל: השאלה היא, האם יש שם אנשים שיכולים לדבר איתם.
משה באטה: לא מתייחסים אליהם בכלל.
משה ויגדור: היתה פגישה עם סגנית שרת הקליטה וסגנית שר הפנים, ושם קיבלנו תמיכה רבה וסיוע, וסגנית שר הפנים לקחה על עצמה לבדוק אפשרות לזרז את העלייה על ידי יצירת תקציב חריג לעניין הזה.
משה ויגדור: משם אולי תבוא ישועה וסיוע.
קולט אביטל: אני מבינה, שלא היתה פנייה לוועדת החריגים.
משה ויגדור: בפגישה שערכנו עם סגנית השר, נאמר לנו כי היא תבדוק את הנושא הזה.
קריאה: האם ייתכן שהעלייה תתבצע לפני יוני?
משה ויגדור: יכול להיות.
משה ויגדור: זה תלוי בתוצאות הבדיקות.
משה ויגדור: מוכרחים לומר, שיו"ר הסוכנות דאז, סלי מרידור, היה הראשון שהעלה את העניין הזה בפני ראש הממשלה.
משה ויגדור: לכן, זה לא נכון לבוא היום ולומר לסוכנות שהיא לא עושה, לא נותנת ולא תורמת.
אבהרם נגוסה: אחרי שהוא עזב הדברים השתנו.
קולט אביטל: אנחנו עדיין לא צריכים לתת קרדיט, כי אין עדיין כיסוי לקרדיט הזה.
קולט אביטל: אני רוצה להודות למר הילדסהיימר, שהעלה את הנושא.
קולט אביטל: אני רואה שהמזכיר הגיע.
קולט אביטל: אדוני, אנחנו מסיימים דיון על יהודי הפלשמורה.
קולט אביטל: בפברואר 2003 ובמרץ 2005 התקבלו החלטות להכפיל את מספר העולים, והדבר מתעכב ללא סיבה.
קולט אביטל: אני רוצה לפנות לדני קורן ולראות אם אנחנו יכולים לקבל את ההחלטות הבאות: אנו קוראים לממשלה, לא לדחות יותר את הנושא.
קולט אביטל: היום הסתבר לנו שההחלטות קיימות, התקציבים קיימים בבסיס התקציב, וכי כל מה שחסר זאת התכנסות הממשלה על מנת לתת אור ירוק לפרוייקט הזה.
קולט אביטל: אין שום סיבה לדחות את הביצוע, גם לא הבחירות.
קולט אביטל: מסתבר שקיימים תקציבים בבסיס התקציב, כולל אפשרות להפעיל את זה מהרגע שהממשלה מקבלת החלטה.
שגיא בלשה: לא מהרגע, אלה מהרגע שבו תקציב 2006 יעבור.
קולט אביטל: אני פונה לממלא מקום ראש הממשלה, ואומרת כי אנחנו רואים בחומרה את כל העיכובים האלה, שאין להם אח רע או סיבה.
קולט אביטל: אנחנו שועדת השרים תתכנס ותיתן אור ירוק, כדי שהדבר הזה יוחל.
קולט אביטל: כרגע העניין נשאר באוויר, משום שנאקוג’ יוצא והסוכנות היהודית לא נכנסה.
קולט אביטל: חבל על כל דחייה.
קולט אביטל: אנחנו נצפה לשמוע, מתי הממשלה מתכנסת כדי לסכם את הנושא הזה.
קולט אביטל: אין שום סיבה לחכות ליוני 2006, כיוון שכל התשתית כבר מוכנה.
ישראל מימון: אולי גברתי תסייע לנו להעביר את התקציב של שנת 2006.
ישראל מימון: כרגע זאת הבעיה.
קולט אביטל: אני הבנתי שגם בבסיס התקציב של שנת 2005 אפשר היה להוסיף דברים.
קולט אביטל: האם לא קיימת ועדת חריגים?
ישראל מימון: היא קיימת במגבלות מסוימות.
ישראל מימון: לצערי, יש הרבה פרוייקטים שתקועים, כמו ההחלטה להעלות את מספר העולים מ-300 ל-600.
ישראל מימון: הבעיה היחידה, היא תקציב 2006.
ישראל מימון: ההחלטה התקבלה במרץ 2005, כאשר דיברנו אז על צורך בהסכם עם נאקוג’, הסוכנות וממשלת אתיופיה.
קולט אביטל: כל זה נחתם.
ישראל מימון: לשמחתנו, נעשתה עבודה טובה מאוד על ידי משרד החוץ מול ממשלת אתיופיה, ובסוף השנה שעברה זה הוחלט.
ישראל מימון: כרגע אנחנו נמצאים בתקופת בחירות ואין לנו כרגע את התוספת הנדרשת.
ישראל מימון: זו הסיבה היחידה לכך שהעניין מתעכב.
קולט אביטל: האם אין שום אפשרות להגביר את קצב העלייה של 1,800 הזכאים?
ישראל מימון: לפי מיטב ידיעתי, אנחנו יכולים להעלות 300 בחודש.
ישראל מימון: אנחנו לא יכולים להתחייב לתוספת משמעותית.
קולט אביטל: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.
קולט אביטל: יותר מאשר ישיבה מן המניין, זאת ישיבת סיכום של שתי הוועדות: עליה וקליטה וחינוך ותרבות, ואני לא מוסיפה את יתר הקבוצות.
קולט אביטל: אנחנו יצאנו לשליחות משותפת, עם הסוכנות ועם משרד הקליטה, שמטרתה היתה לבדוק כמה נושאים: להתרשם אם יש סיכוי לעליה, איך אנחנו פועלים להגברת הסיכוי הזה?
קולט אביטל: העם המערך שלנו הוא מערך, והפריסה שלנו היא פריסה נכונה.
קולט אביטל: יחד עם זאת, אנחנו הלכנו לנסות להבין וללמוד מה קורה במערכת החינוך שם.
קולט אביטל: כל אחד מאיתנו חזר עם רשמים, כל אחד מאיתנו חזר עם מחשבות והמלצות.
קולט אביטל: אני מציעה שנעשה עד שיבואו יתר החברים, איזשהו סבב כדי שנסכם אחר כך את המסקנות.
קולט אביטל: אילן אתה רוצה להתחיל?
אילן שלגי: אני רוצה לומר שהסיור הזה היה מאוד מאלף ומלמד.
אילן שלגי: מאוד חווייתי, היו מקומות שממש, אני מדבר בשם עצמי, התרגשתי.
אילן שלגי: ראיתי שגם חברי האחרים התרגשו, כך התרשמתי.
אילן שלגי: הפעילות של הסוכנות היהודית היא פעילות עם הרבה רצף והמשכיות.
אילן שלגי: ראינו גם פעילות מסויימת של מסגרת אחרת, דתית, שלא הגיעו הנה היום.
קולט אביטל: אנחנו לא הזמנו כי היינו אורחי הסוכנות ולכן החלטנו להתרכז בנושא הזה.
אילן שלגי: בסדר גמור.
אילן שלגי: הייתי אומר את זה גם אילו היו כאן, מפני שאני לא מבין מדוע צריך מסגרת נוספת שתעסוק בנושאים שהם חופפים למה שעושה הסוכנות היהודית.
אילן שלגי: למשל, מרכזי התרבות, מועדוני הנוער.
אילן שלגי: הייתי אומר את זה גם אילו הם באו.
קולט אביטל: אנחנו מסכמים את הרשמים שלנו עם מחשבות והמלצות.
אילן שלגי: אני סבור שצריך לחשוב איך מדינת ישראל והעם היהודי מרכזים ומנהלים את הפעילות שלהם שם.
אילן שלגי: אני ראיתי והתרשמתי שיש יותר מדי כפילות, דרך אגב, גם בתחום החינוך.
אילן שלגי: אני חושב שדברים שמשרד החינוך והתרבות מעביר לסוכנות היהודית, אז הם צריכים לעבור לסוכנות היהודית או להישאר במשרד החינוך, אבל לא להיות בין לבין.
אילן שלגי: היה מאוד מרגש לראות פעילות בבתי הספר היהודיים עם הפעילות הישראלית שם, של חפציבה, של המורים הישראליים, הפעילות של בני הנוער, אני קורא לזה מתנ"ס, מרכז התרבות, וגם כמובן פעילות של מבוגרים.
אילן שלגי: ראינו מבוגרים באולפן, דיברנו עם האנשים וראינו מה הם מצפים, איך הם מתקשרים ליהדות שלהם ולמדינת ישראל.
אילן שלגי: המפגש הכי מרגש בשבילי היה עם הורים של ילדי נעל"ה.
אילן שלגי: נוכחנו שוב, מה שנכחנו בארץ, עד כמה הפרוייקט הזה חשוב, עד כמה הוא מנוהל בצורה נכונה, נבונה ורגישה.
אילן שלגי: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות כל מאמץ, כדי לחזק את הפרוייקט המיוחד הזה.
אילן שלגי: אני יודע שמוסקבה וסן פטרבורג הם המקומות אולי הגדולים והחשובים בברית המועצות לשעבר, אבל שמענו והבנו שיש פעילות רחבה נוספת בערי השדה ברפובליקות הרחוקות יותר ואולי בעתיד אנחנו גם נשמח לבוא ולראות את הפעילות במקומות האלה.
אילן שלגי: תודה בינתיים.
קולט אביטל: לגבי הפרחים, למי שמשתאה, הבוקר היה פה טקס הענקת המילגות ואנשים עם תושייה בוועדה הזאת, במקום להשאיר זאת באודיטוריום, הביאו את הפרחים לכאן.
משולם נהרי: זו לא פעם ראשונה שאני מבקר בברית המועצות לשעבר, נדמה לי שזאת פעם רביעית.
משולם נהרי: אני מלווה חלק מהפרוייקטים שם כבר כמה שנים בכל מיני צורות, בכל דרך שרק אני יכול להשפיע ולעזור, אני עושה את זה, וכל פעם שאני מסייר שם, אני מרגיש צורך לעשות עוד.
משולם נהרי: מרגישים שם את הצימאון, והייתי אומר לא רק צימאון, בביקור האחרון התרשמתי שהמצוקה היא יותר קשה.
משולם נהרי: ראיתי ימים טובים יותר ויפים יותר במערכות החינוך שם, בתקופה שעזרו להם יותר.
משולם נהרי: מדינת ישראל השתתפה יותר, ואני מדבר על פרוייקט החינוך.
משולם נהרי: אני מתמקד בעיקר על נושא בתי הספר, והפעם הבנתי שאנחנו במצב מאוד מסוכן.
משולם נהרי: קיצוץ מסיבי של התקציבים, הוא גם קיצוץ בפעילות, והמשמעות היא שיבואו פחות לארץ ופחות חושבים לבוא לארץ.
משולם נהרי: למדתי, שהתקציב עם אותו שקל שעושים פה בחינוך, שם אפשר לעשות פי כמה וכמה.
משולם נהרי: זאת אומרת, באותו שקל אני יכול לעשות שם פעילות אפילו משולשת ומרובעת ממה שעושים בארץ, כי העלות שם היא לא גבוהה.
משולם נהרי: מדברים על עלות של אלף דולר לחודש ללימודים בבית ספר של יום א', אני שמעתי גם פחות מזה, אז זה דבר שאנחנו יכולים לעשות אותו הרבה מעבר למה שקיים היום.
משולם נהרי: מצד שני, אנחנו גם נמצאים בתקופה של מעבר התקציב לסוכנות היהודית ובארץ אנחנו יודעים מה הסכנה של מעבר.
משולם נהרי: כשהאוצר מעביר ממשרד למשרד, בדרך נופלים הרבה כספים וקיצוצים, והוא עושה את הקופונים שלו במעבר ממקום למקום.
משולם נהרי: זה לא אומר שהוא משדרג ומוסיף, אלא הוא חושב איך להרוויח באיחוד הזה ובמעבר הזה.
משולם נהרי: לצערי הרב, גם באיחוד הזה, במעבר הזה, משרד החינוך גם צמצם את ההשתתפות שלו וסמך על ההשתתפות של הסוכנות היהודית.
משולם נהרי: כשהבסיס התקציבי המאה אחוז הוא פחות ממה שהיה, ומתוך זה חמישים אחוז הסוכנות היהודית מול חמישים אחוז של משרד החינוך.
משולם נהרי: אני חושב, כפי שהתרשמנו כולנו, שאין אחד מחברי המשלחת שלא היה בבית הספר ויצא משם נפעם, לא רק מהעבודה החינוכית, אלא מהפוטנציאל, בעיקר מהפוטנציאל הקיים, לו היינו משקיעים יותר, אלו תוצאות היינו מקבלים.
משולם נהרי: תמיד כשאני חוזר משם, בדרך כלל לוקח לי הרבה זמן להשתחרר מהמחשבות, מה אפשר לעשות ואיך אפשר לעזור.
משולם נהרי: ביום חמישי שעבר, הספקתי לפגוש פה בארץ קבוצה של מנהלי המוסדות הגדולים שם, בתי ספר גדולים כמו למשל באוקראינה, אצל הרב בלייך, שבהם יש מאות תלמידים ופנימייה לכל הגילאים ומערכת מאוד מאוד מפותחת.
משולם נהרי: גם הסוכנות היהודית רואה בזה פוטנציאל גדול.
משולם נהרי: אם אנחנו מדברים על עולים, העלייה משם שווה.
משולם נהרי: אצל הרב בלייך שווה לבקר, ולא רק הוא, אלא מנהלי מוסדות של רשת שלמה, נדמה לי שכמעט שליש מבתי הספר הנמצאים שם, מאוגדים תחת רשת אחת.
משולם נהרי: זה גם אגב, במאמר מוסגר, פותר להם את הבעיה של הארבעים אחוז.
משולם נהרי: זאת אומרת, במקום להעביר לסוכנות וארבעים אחוז מס, מעבירים לרשת והרשת מממנת את זה, אז זה פחות.
משולם נהרי: זאת אומרת, מחפשים איך לייעל את הדברים, זה במאמר מוסגר, אבל זה הולך לחינוך.
משולם נהרי: אז הם משקיעים יותר, נותנים יותר ואגב זה מבית הספר הבודדים, נדמה לי שיש רק כמה בודדים כאלה שהם פנימייתיים.
משולם נהרי: זה בית ספר פנימייתי ואנחנו יודעים שבפנימיה אתה מגיע לתוצאות יותר טובות.
משולם נהרי: הילד נמצא אצלך, אתה מטפל בו, אתה משמש לו גם כבית חם וקל יותר להשקיע בנושא הזה.
משולם נהרי: נפגשתי איתם, ונפגשתי גם עם נציגי הסוכנות שהיו שם, וכן עם משפחת רייכמן, ברי רייכמן שהם כבר עשר שנים שהם נכנסו לפרוייקט הזה והם תומכים.
משולם נהרי: בלי התמיכה שלהם היה מאוד קשה.
משולם נהרי: אני שמחתי מאוד, גם כשהגענו לסיכום עם הסוכנות היהודית, שלגבי מחנות הקיץ, גם משפחת רייכמן מוכנה להוסיף וגם הסוכנות היהודית ולעסוק בפעילות הרבה יותר רחבה, אבל כולם, כולם בלי יוצא מן הכלל, היה שם יוחנן בן יעקב, היו שם מהסוכנות היהודית, היו שם כל מנהלי המוסדות, כולם בלי יוצא מן הכלל, הם אומרים אנחנו נמצאים בימים קשים מבחינה תקציבית.
משולם נהרי: לא רק ההתמודדות שלהם שהיא קשה בלאו הכי, אתה שולח בן אדם לסוף העולם בודד, עם המשפחה שלו ובאמת זה מסירות נפש ללכת למקום כזה לבד, אבל גם לכבול את ידיו ולא לתת לו את הכלים, לא לתת לו את התחושה הנה, עומד לרשותך עוד כלי ועוד כלי, זה מרפה את ידיהם.
משולם נהרי: היה אפילו מישהו בשם יהושוע נאמן, שהיום הוא מרכז את בתי הספר של יום א', אשר ביקשתי לקבל ממנו נתונים והוא אמר שנשוחח על זה בהזדמנות.
משולם נהרי: תודה.
מרינה סולודקין: קודם כל אני רוצה להודות לכל אלה שתכננו את המשלחת שלנו, גם את המסלול ואני חושבת שההרכב היה מצויין.
מרינה סולודקין: יכולנו לעבוד ביחד והיה די מענין.
מרינה סולודקין: אני רוצה לברך את פעילות הברוכה של הסוכנות ושל הנציב ושל גושים ושל ארגונים אחרים שעובדים בשטח ברית המועצות בבירות של רוסיה, מוסקבה ופטסבורג.
מרינה סולודקין: אני הייתי כמו בחלום, בגלל שאני למדתי עברית במחתרת בשנות ה-70 והעונש שיכולתי לקבל בגלל שזה כל המשפחה, גם בעלי, גם אמא ואבא זכרונם לברכה, גם בן דוד, סכנות העונש היו גדולות מאוד, כאשר קודם כל זה "זריקה" מכל עבודה נורמלית.
מרינה סולודקין: ועכשיו, לראות את אולפני הסוכנות ובתי הספר היהודיים וגם את ההצגה על אליעזר בן יהודה, בחלומות הכי גדולים שלי לא יכולתי לראות את זה.
מרינה סולודקין: ראיתי בשטח סכסוך מתמשך בין הסוכנות והנציב וזה מאוד לא תורם ואני יכולה לומר לכם שאני רואה דווקא בניגוד למה שאת קולט אמרת, שזה כפילות וזה יריבות וזה התמודדות, אני חושבת בשטח של רוסיה צריכים לעבוד בהרבה גופים, בגלל שיזרקו אחד אז נשאר השני, ואף אחד לא יודע את מי יזרקו בתנאים הנוכחיים.
מרינה סולודקין: את מי יזרקו ראשון.
מרינה סולודקין: ביחד עם רומן אנחנו מבינים מה שקורה שם, אנחנו גם קוראים את כל העיתונות הרוסית שאנחנו מקבלים.
מרינה סולודקין: לא עיתונות רוסית ישראלית, אלא עיתונות מרוסיה, שאפשר לקנות כאן.
מרינה סולודקין: המצב שם מאוד לא יציב.
מרינה סולודקין: יש איומים וסכנות, בכל המפעל המפואר הזה של לימודי השפה העברית עם כל לימודי ההיסטוריה, וראינו תמונות של ראש הממשלה ושל נשיא המדינה בבניין בית הספר, שזה לא במרכז של לבייב ששם אפשר לעשות מה שרוצים, אבל ראיתי במקומות שקשורים למדינת ישראל.
מרינה סולודקין: אני לא חושבת שזה חכם לעשות את זה בגלל שמרגישים את הסכנות האלה.
מרינה סולודקין: אני לא יודעת מה יהיה בעוד שנה, בעוד שנתיים שם.
מרינה סולודקין: אז צריכים לחשוב, זה סימנים שנותנים תירוץ לזרוק אותם.
מרינה סולודקין: את זה לא אהבתי.
מרינה סולודקין: גם אני צריכה לומר שהיתה לי הפתעה לא נעימה שחזרתי הביתה ורציתי לספר לכם.
מרינה סולודקין: אנחנו הלכנו בדרך אביצונה פריפריציה פולקובה, תווים של מטוסים פולקובה.
מרינה סולודקין: הגענו לכנסת ועוד לא פתחתי את המזוודה שלי.
מרינה סולודקין: אחר כך בבוקר, כששמתי את המזוודה שלי, ראיתי שבמקום ששמתי את המנעול, המנעול לא היה ובמקום שלא שמתי מנעול היה מנעול של חברה סינית, ולנו לא היה מפתח כי לא משתמשים אצלנו במנעולים סיניים.
מרינה סולודקין: לא לקחו דבר, אבל שום דבר גם לא השתנה בגלל שציפינו.
מרינה סולודקין: אנחנו ורומן יודעים שאין שם זכויות, אבל אתם מבינים שהם לקחו לי את המזוודה לבדיקה והם שלחו לי דרישת שלום מרוסיה והק.ג.ב.
מרינה סולודקין: הם לא סתם לקחו את המנעול שלי, אלא הם שמו מנעול ממדינה אחרת, שאותו אי אפשר לקנות בארץ, במקום שאני לא נעלתי, ובעלי היה צריך להשתמש בצבת כדי לפתוח.
מרינה סולודקין: המשמעות היא, שבגלל שמי ושם המשפחה שלי הם ערכו חיפוש.
מרינה סולודקין: הם שמו מנעול במזוודה שאני הבאתי לשם את הלבנים שלי, אתם מבינים את המשמעות?
מרינה סולודקין: אז מה שאני אומרת, אם אפשר אז רק באל-על.
רומן ברונפמן: אני רוצה להמשיך את הקו שמרינה התחילה בשני מובנים ואחר כך קצת להרחיב.
רומן ברונפמן: אני חושב שהיתה נסיעה מאוד מועילה אפילו לי שאני מבקר ברוסיה בתדירות מאוד גבוהה.
רומן ברונפמן: לפעמים פעמיים בשנה ואני רוצה להגיד שבאמת הסוכנות אירגנה את זה בצורה יוצאת מן הכלל ובחכמה ואני מאמין שאתם צריכים להרחיב את זה גם לחברי כנסת אחרים נוספים, כפי שאתם עושים לא מעט יציאות לפקידות בכירה, גם חברי כנסת כדי שפתגם הרוסי יקבל ביטוי בפועל, עדיף פעם אחת לראות מאשר שבע פעמים לשמוע.
רומן ברונפמן: אני חושב שלגבי אילן וקולט וגבריאלי ששלושתם אף פעם לא היו שם, זה היה באמת גם מרתק, גם מועיל וגם משמש אותם בעבודה ובשירות.
רומן ברונפמן: דבר שני, אני רוצה להגיד שבגדול שום דבר לא השתנה שם.
רומן ברונפמן: מזה אני מסיק מסקנה מערכתית, ומסקנה מערכתית שלי היא שיש סיכוי ופוטנציאל לא מבוטל לדעתי להגברת העליה.