GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מלכה שבתאי: אחת הנקודות המרכזיות שהועלו ביום העיון הזה היתה שהאחריות היא של מדינת ישראל, של ממשלת ישראל, אולם בטיפול בנוער בסיכון יוצא אתיופיה פעילים הרבה מאוד גופים וארגונים, מתוך הקהילה ומחוץ לקהילה, של המגזר השלישי.
מלכה שבתאי: שאלו איפה בעצם המשרדים הגדולים, הגופים שאמורים לקחת את האחריות.
מלכה שבתאי: למעשה מאז יום העיון לא נוצרה מחדש הוועדה הבין-ארגונית לטיפול בנוער יוצא אתיופיה בסיכון.
מלכה שבתאי: שוב נשאלת השאלה: מי מוביל ואיך מובילים את המהלכים האלה.
מלכה שבתאי: גם אני נמצאת בתהליך למידה כל הזמן, גם מחברים עיתונאים, גם מאנשים מתוך הקהילה, כמו מר בני פיקדו, כמו מר ג'רמי איימלך שהוא ראפר יוצא אתיופיה שעובד באופן ישיר ויום-יומי עם בני נוער, וכמובן גם מהרבה מאוד אנשי מקצוע אחרים מקידום נוער, מעל"ם ואחרים.
מלכה שבתאי: היום התחושה הכללית היא שגם אם יש שיפור בנתונים קשיחים, כמו עלייה בשיעור זכאי הבגרות, ואולי ירידה בשיעור העבריינות במקומות מסוימים, ואולי ירידה בנתוני הנשירה במקומות מסוימים - - -
קולט אביטל: יש יותר אקדמאים.
מלכה שבתאי: מעבר לכל הנתונים האלה, התחושה הכללית היא של קושי בעולם היותר רגשי פנימי של בני הנוער.
מלכה שבתאי: אני לוקחת את קריית מלאכי כמקרה מבחן, כי נמצאים כאן אנשים צעירים מקריית מלאכי, ורוצה לשאול שאלה מטרידה.
מלכה שבתאי: יש השקעות ויש תשומת לב גדולה מאוד לעיר כמו קריית מלאכי.
מלכה שבתאי: יש שם מוקד קליטה של המשרד לקליטת העלייה, יש שם את בית ציפורה, לאחרונה הצטרף גרעין של חיילים צעירים שעבר לגור בתוך השכונה למשך 3 שנים ואמור לקחת חלק בפעולות הפורמליות והבלתי פורמליות.
מלכה שבתאי: אז מאין צומחת ומתעצמת תחושת הניכור, עד כדי רמה של תסריטים של פגיעה עצמית, לצערנו, המקרים של האובדנוּת שאנחנו יודעים עליהם לאחרונה?
מלכה שבתאי: מאיפה מתעצמת ההתנהגות של פגיעה עצמית שבאה לידי ביטוי בשתייה?
מלכה שבתאי: מר יעקב מלקמו יכול לשתף אותנו בתיאורים על דברים שקורים ביום-יום – שתייה, אובדנוּת, ניכור, ויתור, אין חלומות, תחושות מאוד-מאוד קשות.
מלכה שבתאי: למה זה קורה?
מלכה שבתאי: אני ממקדת את השאלות לשלושה צמתים.
מלכה שבתאי: השאלה הראשונה שעלתה מן הדוח היא באיזו מידה דרישת אנשי המקצוע, לאורך כל השדרות – פקידי סעד, קציני מבחן, השירות לנערה במצוקה, מערכת החינוך ועוד – באמת קיבלו גיבוי של כוח אדם דובר שפה, של אנשי מקצוע מתוך הקהילה שעומדים בחזית.
מלכה שבתאי: אחד הממצאים החריפים היו שהאנשים במערכות האלה אמרו שהם לא יכולים לעשות את העבודה, לא מול בני הנוער ולא מול המשפחות, כי אין להם כוח אדם מקצועי דובר שפה, אין להם מערכת מתווכת ולכן האפקטיביות הטיפולית חלשה.
קולט אביטל: מה עם כל המגשרים?
מלכה שבתאי: הדבר השני שאני רוצה לשאול, אחד הממצאים הנוספים הוא שמרבית בני הנוער עדיין נמצאים בתוכניות ובפעולות סגרגטיביות על טהרת יוצאי אתיופיה.
מלכה שבתאי: אנחנו יודעים שסוגיית השילוב החברתי היא סוגיית מפתח בכל הקשור לקליטת יוצאי אתיופיה, ובעיקר בקליטה של אנשים צעירים.
מלכה שבתאי: השאלות הן באיזו מידה בני נוער יוצאי אתיופיה חווים חוויות משמעותיות של השתלבות חברתית, באיזו מידה הם ממשיכים להיות במסגרות סגרגטיביות, מה ההצדקות של המסגרות הסגרגטיביות ומתי יתפרץ המעגל הזה החוצה.
מלכה שבתאי: הדבר השלישי, ואני אומרת את זה כמי שעוסקת לא מעט בהכשרה בין-תרבותית של מורים, של עובדים סוציאליים, של אנשי מקצוע שעובדים עם הקהילה, אני שואלת איך יתכן שבמדינת ישראל עדיין עובדים מורים, עובדים סוציאליים ומקבלי החלטות בשדרה הראשונה של אנשי המקצוע שאין להם שום רקע, הכנה, הכשרה וליווי מקצועי משמעותי בתהליך העבודה שלהם?
מלכה שבתאי: האתגר של הטיפול הלימודי-החברתי-החינוכי מול יוצאי אתיופיה היום מורכב בעשרת מונים ממה שהוא היה בראשית הדרך, כשהידע הכלים והמשאבים היו מועטים, ועדיין בכל השתלמות ובכל הזדמנות כשאני פוגשת אנשים ממערכת החינוך וממערכות הטיפול, אני פוגשת אנשים שאין להם ידע, רקע וכלים בסיסיים, שבלעדיהם אני טוענת – גם מנקודת מבטם וגם כמובן מנקודת מבטי – שרמת השחיקה וכן הכעס והתסכול של המטפלים עולה מאוד.
מלכה שבתאי: אחת הנקודות שעלו בדוח, מצאנו לא מעט אנשים שעומדים בשדרה הראשונה של הקליטה והטיפול בבני הנוער שחוקים, כועסים ומתוסכלים ועתירי דעות קדומות כלפי בני נוער יוצאי אתיופיה.
מלכה שבתאי: ההכשרה, התמיכה והטיפול באנשים האלה בחזית הקליטה, בלעדיה בעצם לא נצלח.
מלכה שבתאי: שאלתי אז ואני שואלת גם היום, אני סקרנית מאוד, ואני בטוחה שאנשים רבים נוספים סקרנים באותה מידה, מה היא תמונת הקליטה וההשתלבות של ילידי הארץ יוצאי אתיופיה.
מלכה שבתאי: היום יש לנו כ-30,000 צברים יוצאי אתיופיה.
מלכה שבתאי: איך הם נראים במערכות הגיל הרך, בבתי-הספר היסודיים, בחטיבות הביניים ובכל מקום אחר?
מלכה שבתאי: האם הזמן עושה את שלו?
מלכה שבתאי: האם התוכניות עושות את שלהן?
מלכה שבתאי: האם נוכל לומר לעצמנו שלילידי הארץ באופן כללי יש תמונת קליטה טובה יותר, משמעותית יותר?
מלכה שבתאי: ואולי אנחנו צריכים לשאול שאלות שצריך לגזור מהן התערבויות, תמיכה וטיפול בדור השני.
מלכה שבתאי: אמרו לי שהישיבה הבאה של הוועדה תעסוק ברשויות המקומיות ובמקומות הקליטה.
מלכה שבתאי: שוב, נושא שלם בפני עצמו.
מלכה שבתאי: לטענתי ולתחושתי כל עוד האלמנט של "גטואיזציה", של מגורים בשכונות חלשות, בערים עתירות עולים מאתיופיה, במסגרות חינוך חלשות ימשיך להתקיים, לא נוכל לזוז צעד אחד קדימה.
מלכה שבתאי: חוויה מרכזית של רבים מבני הנוער היא שהם עדיין לא הגיעו לארץ ישראל כי הם חיים בשכונות עתירות עולים מאתיופיה, עדיין לומדים במסגרות עתירות עולים מאתיופיה, מסגרות חלשות ולא חזקות, עדיין הבידול החברתי הוא חוויית חיים משמעותית מאוד עבורם.
מלכה שבתאי: השאלה שלי היא מתי יזוז משהו בעניין הזה.
מלכה שבתאי: דבר האחרון שאני רוצה לומר, שלמדתי בעצמי בעת האחרונה והופתעתי, בעיניי הוא מאוד-מאוד משמעותי, הוא נתון שקיבלתי מפרופ' פוירשטיין, שעשה למעלה מ-10,000 אבחונים לתלמידים יוצאי אתיופיה.
מלכה שבתאי: הוא מסר בפורום של מקבלי החלטות בצבא, שמידת ההשתנות והלמידה של יוצאי אתיופיה גדולה יותר מאשר של תלמידים ישראלים ותיקים.
מלכה שבתאי: לפיכך המסקנה היא שכאשר תינתן ההזדמנות הסביבתית, הלימודית והאחרת, כאשר הרגשות של ניכור, כעס ותסכול יטופלו, בעצם אין שום הצדקה לכך שבני נוער יוצאי אתיופיה לא יהיו חלק מהאליטה של מדינת ישראל ויממשו את הפוטנציאל הלימודי והאישי שלהם בכל גווניו.
מלכה שבתאי: זה שהתמונה כרגע היא לא כך, זה בעצם תוצר של מערך הקליטה הרחב יותר והדברים שלא טופלו עד היום.
מלכה שבתאי: תודה רבה.
קולט אביטל: תודה רבה לד"ר שבתאי.
קולט אביטל: האמת היא שאת מעלה סוגיות שעלו כאן כבר כמה פעמים בהקשרים שונים.
קולט אביטל: אם את מדברת על כך שאנחנו נקיים כאן שוב ישיבה עם רשויות מקומיות זה משום שבזמן האחרון נתקלנו במקרים רבים של ראשי ערים שמסרבים לקלוט עולים בגלל שהן ערים במצוקה, בגלל שאין להם את הכלים ואת היכולת ואת התקציבים להתמודד עם זה.
קולט אביטל: הם באים הנה ואומרים לנו: אנחנו לא יכולים להתמודד עם זה ואנחנו לא רוצים להביא לידי "גטואיזציה", לידי בידול בין אוכלוסיות, ומצד שני המשרד לקליטת העלייה לא מספק לנו את הכלים כדי לתת מענה לדרישות בכל הרמות לאוכלוסייה שנקלטת אצלנו בעיר.
קולט אביטל: הם לא באים ואומרים: אנחנו לא רוצים לקלוט אותם, חלילה, כי הם עולים או כי הם אתיופים.
קולט אביטל: הם באים ואומרים לנו: אנחנו מוכנים לקלוט אותם.
קולט אביטל: ראש עיריית קריית מלאכי היה כאן.
קולט אביטל: קראנו את הכתבות בעיתון וחשבנו שהוא השמיע התבטאות גזענית.
קולט אביטל: הוא אמר: לא, אני רוצה, אבל 50% מהעיר שלי היום זה עולים ואין לי כלים להתמודד עם זה, וכך אמרו גם ראשי ערים אחרים.
קולט אביטל: לכן אנחנו חושבים כמוך שהמענה צריך להיות מענה מערכתי אמיתי.
קולט אביטל: אנחנו חושבים שהמשרד לקליטת העלייה צריך להיות המטה שמטפל בכל התחומים האלה אבל אני מתרשמת יותר ויותר שחלק גדול מהעבודה שמשרדי הממשלה צריכים לספק בתחום הזה נעשית בעצם על-ידי הג'וינט, כמו בתחומים אחרים.
קולט אביטל: הייתי רוצה לבקש לשמוע את נציגת המשרד לקליטת העלייה, בבקשה.
קולט אביטל: חשוב לנו בעיקר לשמוע, אולי יש לך תשובות, קיימנו כאן ישיבה עם אנשי הפרויקט הלאומי האתיופי.
קולט אביטל: שמענו מספרים ראשונים מעודדים שעונים איכשהו לשאלה אחת שד"ר שבתאי שאלה: איך כאשר משקיעים את האמצעים הנכונים בתחום החינוך רואים פריצות-דרך אמיתיות.
קולט אביטל: השאלה היא איך רואה המשרד לקליטת העלייה את תפקידו בעניין הזה ומה הוא מנסה להוביל.
מסרט וורקו: במסגרת התפקיד שלי אני רכזת תחום חינוך בלתי פורמלי ליוצאי אתיופיה במשרד לקליטת העלייה.
מסרט וורקו: מי שעוסק בחינוך הפורמלי הוא משרד החינוך, התרבות והספורט.
מסרט וורקו: אנחנו משתדלים לספק, על-פי הצורך שעולה מהשטח, תוכניות העשרה ותגבור לימודי, וזאת כדי לקדם את ההשתלבות המיטבית של יוצאי אתיופיה במערכת החינוך ובחברה בכלל.
מסרט וורקו: אין ספק שהצורך בשטח רב יותר ממה שנעשה.
מסרט וורקו: זה לא שאנחנו לא מאמינים בעשייה הזאת או לא רוצים לעשות אך לצערנו ידינו כבולות בשל הקיצוצים התקציביים.
מסרט וורקו: אני יכולה לתת דוגמה.
מסרט וורקו: עד לפני שנה הפעלנו למשל את תוכנית פל"א (פעילות למידה אחרת) באמצעות החברה למתנ"סים בהיקף של כ-1,000 תלמידים ואת תוכנית "אופק" לבגרות בהיקף של 280 תלמידים בשיתוף עם ג'וינט ישראל ו---.
מסרט וורקו: התייעלנו במידה מסוימת וכך יכולנו להרחיב את היקף המשתתפים בתוכנית "אופק" על-ידי צמצום התקנים בתוכנית פל"א.
מסרט וורקו: אני לא באה להגיד עכשיו ש"אופק" טוב יותר מפל"א או שתוכנית פל"א לא טובה.
קולט אביטל: יכול להיות שאני עושה טעות בכך שאני אומרת לך כרגע לא להיכנס לפרטים.
קולט אביטל: קודם כול יש לנו רצון לקבל תמונה כוללת יותר.
קולט אביטל: אין ספק שיש פה ושם תוכניות, אין ספק שגם החברה האזרחית וארגונים וולונטריים שיש למכביר תורמים לעניין הזה.
קולט אביטל: השאלה שלנו היא האם יש לכם צוות חשיבה שרוצה לכוון בכוונה תחילה את האינטגרציה של הילדים האלה בתוך החברה הישראלית?
קולט אביטל: האם אתם עוסקים רק בתוכניות אד-הוק של העשרה, של סיוע בלימודים כדי שהילדים יתקדמו, או שיש לכם גם איזו אסטרטגיה כוללת קצת יותר?
קולט אביטל: בסך הכול אנחנו מדברים על מערכת חינוך אבל גם על תרבות במובן הרחב של המילה.
קולט אביטל: מה אנחנו עושים כדי שלא נמצא שבסך הכול הילדים האתיופים מדברים רק עם ילדים אתיופים ונזקקים רק למוסיקה אתיופית אלא נכנסים הרבה יותר אל תוך החברה הישראלית?
קולט אביטל: זה, אגב, לא מחויב ללכת רק בהתאם לאיזה פק"ל או לתקציבים מוגדרים כלשהם.
קולט אביטל: השאלה היא גם מה עושה החברה הקולטת.
מסרט וורקו: מעבר לתגבור הלימודי שציינתי, אנחנו נותנים גם כל מיני תוכניות העשרה אחרות, כגון חשיפה של בני הנוער והילדים לזהות יהודית, לאמנות וליצירה, לאו דווקא תלויות תרבות אתיופית, משהו שהוא יותר ישראלי.
מסרט וורקו: המשרד לקליטת העלייה כן מעוניין וכן מאמין בעשייה הזאת.
מסרט וורקו: הבעיה שלנו היא בעיה תקציבית.
מסרט וורקו: יש צוות חשיבה ברמה הישובית, שמורכב מנציגי הרשות עצמה ורכזי קליטה בקהילה של המשרד לקליטת העלייה.
מסרט וורקו: יש לנו צוות חשיבה בכל ישוב וישוב, ובמיוחד בישובים בהם יש תוכניות שלנו וריכוז של יוצאי אתיופיה.
קולט אביטל: ובכל זאת את שומעת כמוני מה התחושות.
מסרט וורקו: אנחנו שומעים את זה גם ברמה הישובית.
מסרט וורקו: הטענות האלה לא חדשות עבורנו, אנחנו מודעים אליהן.
קולט אביטל: ומה המסקנה?
מסרט וורקו: שצריך לעשות, ואנחנו מנסים לעשות עם מה שעומד לרשותנו.
מסרט וורקו: לצערנו אין די תקציב.
מסרט וורקו: אם תגדילי את התקציב של החינוך והקליטה החברתית נוכל בוודאי לעשות יותר.
קולט אביטל: כיוון שאני יושבת על תקציב המדינה, אשמח לעשות את זה ...
מסרט וורקו: בשמחה נקבל עוד תקציב ונפתח עוד תוכניות.
קולט אביטל: מר עודי בהט, אני מוכרחה להגיד לך שכמעט כל ישיבה שקיימנו בנושא הזה הסתיימה בכך שאנחנו ביקשנו מכם נתונים ולא קיבלנו אותם.
קולט אביטל: יש לפניך רשימה של נתונים ואנחנו רוצים לבדוק מה קורה במגזר החינוך, מה אתם משקיעים ובמה אתם רואים התקדמות.
קולט אביטל: אני מבקשת קודם לשמוע על המקרו ואחר-כך נעבור לשמוע על הפרויקט הלאומי.
עודי בהט: במקרו, משרד החינוך, גם ברמה האסטרטגית וגם ברמה המעשית, נמצא בכל פינה בה נמצאים יוצאי אתיופיה במערכת, החל בתוכניות לגיל הרך וכלה בתוכניות של הכנה לצה"ל וליווי בני הקהילה גם בהיותם בצבא, בעזרת גופים שונים בתוך המשרד: קליטת עלייה, חברה ונוער, קידום נוער, ונמצאים כאן נציגים שיוכלו לפרט ככל שנידרש.
עודי בהט: צריך לקחת בחשבון שהעולים מאתיופיה מגיעים למדינת ישראל עם פוטנציאל גבוה מאוד אבל עם חסכים ופערים שצריך לצמצם במערכת.
עודי בהט: אנחנו רואים שינוי מהותי מאוד ומשמעותי מאוד בהישגי התלמידים יוצאי אתיופיה בהרבה מאוד דברים, שחלקם הגדול נמדד.
עודי בהט: למשל הבגרויות.
עודי בהט: אם ננתח את הנתונים לעומק – ואני יכול לעשות את זה, יש לי כאן טבלאות – זה לא רק שיעור הזכאים אלא גם איכות התעודה, וגם כמה מתוך המחזור מגיע לאוניברסיטה, מספר הסטודנטים ומספר התלמידים הנמצאים במכינות הקדם-אקדמיות וכדומה.
עודי בהט: יש כאן הבדלים גדולים מאוד.
נסים זאב: כמה זה באחוזים?
עודי בהט: 40.1% זכאים לתעודת בגרות בקהילה האתיופית לעומת 9% לפני 10 שנים.
בתיה איוב: לכמה מהם יש תעודות בגרות קבילוֹת לאוניברסיטה?
אמיר תואבה: יש 17% זכאי בגרות בקהילה האתיופית, כאשר באוכלוסייה הכללית השיעור מגיע ל-61%.
עודי בהט: בשנת 1993 26,413 עמדו בדרישות הסף של האוניברסיטה בסך הכול.
קולט אביטל: אבל אנחנו לא שואלים על כלל האוכלוסייה.
עודי בהט: אני רוצה להשוות את זה לכלל האוכלוסייה, זה מה שביקשתם.
קולט אביטל: כמה מתוכם אתיופים?
עודי בהט: יוצאי אתיופיה: שיעור העומדים בדרישות הסף בשנת 1993 היה 24% ואילו בשנת 2003 – 47%.
קולט אביטל: אני חושבת שאתה מערב שני דברים.
קולט אביטל: לא שאלנו אותך כמה מתוך כלל האוכלוסייה.
קולט אביטל: הנתונים שאתה מציג הם מתוך כלל האוכלוסייה או מתוך כלל האוכלוסייה האתיופית?
קולט אביטל: כמה מכלל האוכלוסייה האתיופית מגיעים לאוניברסיטאות?
אמיר תואבה: 17%.
אמיר תואבה: אלה נתונים של הג'וינט.
עודי בהט: 24% מכלל הזכאים לבגרות מקרב בני הקהילה עומד בדרישות האוניברסיטאיות.
עודי בהט: אלה הנתונים שנמצאו בשנת 1993.
עודי בהט: בשנת 2003 המספר עלה ו-46.5% מכלל הזכאים לבגרות מקרב בני הקהילה זכאים ללמוד באוניברסיטה.
עודי בהט: אני אומר דברים ברורים מאוד.
מורן פלד: מה האחוז מבין אלה שמסיימים בית-ספר תיכון?
קולט אביטל: בואו נתחיל מהתחלה כי פשוט לא הבנו.
קולט אביטל: מכלל האוכלוסייה מה אחוז האתיופים שמגיע לבגרות?
קולט אביטל: מכלל האוכלוסייה ולא רק מהאוכלוסייה האתיופית.
אמיר תואבה: 42%.
קולט אביטל: אתה יודע מה, אני אפטור אותך מזה.
קולט אביטל: תעזוב את כלל האוכלוסייה מפני שכלל האוכלוסייה הוא כך וכך מיליונים ואנחנו מדברים בסך הכול על 93,000 עולי אתיופיה.
עודי בהט: בשנת 2003 בכיתה י"ב למדו 1,820 ילדים יוצאי אתיופיה, מתוכם 1,500 ניגשו לבגרות, שהם 82%.
עודי בהט: זכאים לבגרות עם סיום הלימודים: 745, שמהווים 49% מתוך כלל הניגשים.
קולט אביטל: המספר הזה לא ברור.
קולט אביטל: יוצא כאילו יש יותר אנשים שסיימו מאשר זכאים.
עודי בהט: בשנת 2003 1,820 תלמידים יוצאי אתיופיה למדו בכיתות י"ב.
קולט אביטל: מתוך מה?
קולט אביטל: כמה אנשים מונה שכבת הגיל שלהם?
עודי בהט: אני לא יודע אם יש לי כאן את הנתון הזה.
עודי בהט: מתוך המספר הזה, 1,820, 82% ניגשים היום לבגרות, שזה 1,500 תלמידים, ומתוכם 49.5% זכאים לבגרות.
עודי בהט: זה מאלה שניגשו.
עודי בהט: מכלל הלומדים ב-י"ב זה קצת פחות, זה 40.1%.
עודי בהט: זה המספר שאנחנו פרסמנו.
עודי בהט: לעומת זה בשנת 1993 היו רק 8.45% מהתלמידים ילידי אתיופיה זכאים לבגרות.
קולט אביטל: זאת בהחלט התקדמות אבל השאלה היא כמה אנשים משכבת הגיל מגיעים בכלל ל-י"ב וכמה נושרים בדרך.
עודי בהט: אין לי כאן את הנתון הזה.
קולט אביטל: לנו יש את הנתון הזה דרך המשטרה, יש לנו נתונים על נשירה.
סוזי בן-ברוך: לא נעים להגיד את זה כך.
סוזי בן-ברוך: הנתונים שלנו הם אלה שהגיעו למשטרה.
קולט אביטל: כשליש משכבת הגיל של כיתות י"א-י"ב אינם מגיעים לבית-ספר.
קולט אביטל: עיקר הנשירה היא במעבר מבית-הספר היסודי לחטיבת הביניים, ובמעבר מחטיבת הביניים לתיכון.
קולט אביטל: יש נשירה של כשליש מהתלמידים.
קריאה: כרבע מהנוער לא מסיים בית-ספר תיכון.
עודי בהט: אני לא נכנס כאן לשאלה איך מודדים נשירה כי זה סיפור בפני עצמו ויש לו כמה גרסאות.
עודי בהט: אני יכול לומר איך משרד החינוך מטפל בדברים ומה הוא עושה, גם לגבי הנשירה.
עודי בהט: שאלת אותי על ההיבט האסטרטגי, כי זה דיון שעוסק בקליטה כללית של יוצאי אתיופיה, ואם יש לי כמה דקות ארצה להתייחס.
קולט אביטל: תתייחס בבקשה גם לנקודה שהועלתה כאן, שהיא קריטית מבחינתי, של הכשרת מורים.
קולט אביטל: זה חלק מהאסטרטגיה.
עודי בהט: כפי שאנחנו יודעים, ודיברנו על כך כאן, עובדה היא שיוצאי אתיופיה מגיעים פעמים רבות ברגע האחרון מבלי ליידע את המערכות השונות.
עודי בהט: הם מגיעים למרכזי קליטה, בעיקר בפריפריה, בלי כל קשר ותיאום ליכולת הקיבול של מערכת החינוך.
קולט אביטל: ולמרות כל הישיבות לא חל שום שינוי?
עודי בהט: יש שינוי מסוים אבל הוא עדיין לא עמד במבחן.
עודי בהט: לאחר כל הפניות, כולל של הוועדה, במכרז האחרון שהוציא המשרד לקליטת העלייה לגבי מרכזי קליטה חדשים, לכשיבנו אותם או לכשישכרו את המבנים, נתבקשה מערכת החינוך לתת רשימה של מקומות – ומדובר בעצם על מערכת החינוך הדתית שהרי לשם מתועלים כל התלמידים יוצאי אתיופיה בשלב הראשון בהיותם במרכזי הקליטה – רשימת מקומות שהם בעדיפות מבחינתנו ורשימת מקומות שמבחינתנו אי אפשר להכניס בהם אפילו ילד אחד, עם כל הרצון, כמו שאמר ראש עיריית קריית מלאכי, שיבואו אפילו 100,000.
עודי בהט: אז זאת הליכה משמעותית מאוד לקראתנו אבל עדיין לא נבנה שום מרכז קליטה מאז המכרז ועדיין מדובר על תפוסה מלאה במקומות הקיימים.
עודי בהט: הרי שום דבר לא בא במקום מקומות קיימים.
עודי בהט: ובמקומות הקיימים הילדים עדיין מוסעים רחוק ואנחנו מתקשים בזה.
עודי בהט: נקודה אחת שלא השתפרה היא היכולת שלנו לדעת אפילו 24 שעות מראש לאן באים, כמה באים ואם זה בנים או בנות.
עודי בהט: אנחנו מקבלים את המידע ממש ברגע האחרון, שעות אחדות לפני שהעולים מגיעים בפועל אל מרכז הקליטה וזה מסובך מאוד.
עודי בהט: ואחר-כך, בצדק, דורשים מאתנו מהר ככל האפשר למצוא שיבוץ לילדים ולא להשאיר ילדים במרכז הקליטה.
עודי בהט: היו כמה מקרים שילדים בודדים או קבוצות קטנות של ילדים נשארו ללא שיבוץ תקופה שנראית גם לנו מאוד לא סבירה.
עודי בהט: הכנסנו נוהל חדש בעניין הזה.
עודי בהט: אפילו כעת כשאני מדבר כאן, יש שני מורים, אחד בבאר-שבע והשני במבשרת ציון, שנמצאים בתוך מרכז הקליטה כממלאי מקום, לכמה ימים לפחות, עד שתוקם כיתת-קלט חדשה, כי אם יש כיתת-קלט בת שנה עם 33 תלמידים אי אפשר לצרף אליה 2-3 ילדים שעכשיו נחתו.
קולט אביטל: בוא לא ניכנס לפרטים האלה.
עודי בהט: הפרטים האלה יוצרים אחר-כך מציאות בעייתית מאוד מבחינת היכולות שלנו לעשות את העבודה כמו שהיינו רוצים לעשות.
עודי בהט: משרד החינוך מטפל, כמו שאמרתי, אסטרטגית בכל הגילאים.
עודי בהט: אנחנו שותפים לפרויקטים מערכתיים בגיל הרך.
עודי בהט: נכון שהג'וינט ידיו רב לו בהרבה מאוד פרויקטים, ואנחנו לא מזלזלים, אנחנו עושים איתם הרבה מאוד.
עודי בהט: כמעט בכל הפרויקט שהג'וינט עושה במערכת החינוך משרד החינוך שותף במימון.
קולט אביטל: אברבו עליך.
קולט אביטל: אמרת שכל מה שהם עושים גם אתם שותפים.
קולט אביטל: זה צריך להיות בדיוק הפוך.
עודי בהט: זה הפוך.
עודי בהט: נכון שלפעמים הגוף הפילנתרופי הוא הדוחף, וזה בסדר, אבל אני אומר עוד פעם, אנחנו שותפים עם הג'וינט.
עודי בהט: הג'וינט הוא בעל המאה, נכון, אבל בעלי הדעה והשותפים להחלטות ולהתוויית המדיניות, בהחלטה אילו פרויקטים יופעלו, הם אנשי משרד החינוך.
קולט אביטל: למה זה לא צריך להיות הפוך?
קולט אביטל: במדינה מסודרת כמו מדינת ישראל אתם צריכים להתוות פרויקטים ולמצוא שותפים, לפעמים מבחוץ.
קולט אביטל: למה אתם ה"נוֹך שלעפערים" אחרי הג'וינט?
עודי בהט: בחלק גדול מן המקרים היוזמות הן שלנו והג'וינט, כמי שמגייס את התרומות בעולם היהודי – מה לעשות, מדינת ישראל מתקיימת הרבה מאוד על תרומות – הוא חלק מן העניין.
קולט אביטל: אין מענה לנושא קליטת עלייה בתקציב הרגיל של משרד החינוך?
עודי בהט: יש מענה.
עודי בהט: אבל למשל פרויקט כמו פרויקט PACT (Parents And Children Together) של הגיל הרך, שעולה כ-15 מיליון שקל וכולל 8,000 ילדים בגילאים 0-8, שזה רוב רובם של קהילת יוצאי אתיופיה בארץ, הוא לא איזה פרויקט קטנצ'יק באיזה ישוב אחד.
אמיר תואבה: זאת עלייה צעירה מאוד.
אמיר תואבה: הצורך הוא גדול.
אמיר תואבה: זה פועל בכמה ישובים בלבד.
עודי בהט: זה פועל ב-10 ישובים שבהם נמצאים רוב רובם של יוצאי העדה.
קולט אביטל: סליחה, זה לא דיון פרטי.
עודי בהט: רק בשבוע שעבר המנכ"לית אישרה עוד תקציב לפרויקט הזה, כ-3.5 מיליון שקל שמשרד החינוך נותן.
קולט אביטל: אתה אומר שמנכ"לית משרד החינוך אישרה תמיכה בפרויקט.
קולט אביטל: אני אומרת כאן שאם אנחנו רוצים לקלוט עלייה, בנתונים האלה אנחנו צריכים להיות אלה שמובילים ולא להצטרף לאחרים ולאשר תמיכה.
קולט אביטל: זה צריך להיות פרויקט שלנו.
קולט אביטל: איפה המענה לדבר הזה במערכת החינוך?
עודי בהט: את עיקר המימון עושה הממשלה.
עודי בהט: נכון שפרויקטים כאלה ואחרים, כמו פרויקט PACT ועוד כל מיני שמות מגוונים מאוד, נעשים בשותפות עם הג'וינט ועם עוד כל מיני גופים שכבודם במקומם מונח, אבל את עיקר הדברים, דהיינו שיעורי העזר, שם מדובר על מאות מיליוני שקלים, המדינה נותנת ואין לה שותף.