GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל מלכיאור: הסוגיה השנייה היא כמובן הסוגייה של מה שקורה בצד השני של האוקיינוס או כמו שאמרת בצדק זו לא רק יהדות צפון אמריקה, אנחנו מדברים על יהדות העולם וכיוצא בזה שם הבעיה העיקרית היא שיש לך קבוצות קטנות של אנשים שהופכים להיות יותר ויותר מעורבים בנושאים היהודים ואנו נוטים להיות אופטימיים ואסירי תודה לכך.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רואים אנשים אלה, פעילויות אלה, גם בקרב אנשים צעירים אבל אנחנו לא רואים שהרוב הגדול נסחף עם הזרם הלאה, נסחף לחלוטין.
מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על נישואי תערובת עכשיו, נישואי תערובה והתבוללות אינם היום שני דברים שווי ערך מסיבות רבות.
מיכאל מלכיאור: אבל זה קורה היום ואנחנו לא מערערים על כך.
מיכאל מלכיאור: וזו לא שאלה של הסברה, זה מאד חשוב שלכולם יהיו הכלים לדעת מדוע ישראל פועלת כך או אחרת אבל ככל שאנחנו מדברים על ישראל בלבד, על השאלה שאנחנו צודקים והם לא בבעיה הישראלית הפלשתינאית או כשאנחנו מדברים על הטרור ובניית גדרות וכל הנושאים עליהם אנחנו מדברים, האם זו הדרך שאנו סבורים שאנחנו יכולים לשכנע צעירים יהודים שישראל רלבנטית עבורם?
מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על לעלות לישראל, אני מדבר על השייכות לזהות, חיים, קיום כאשר לא כך הוא הדבר.
מיכאל מלכיאור: זה מה שאתה ציינת במילה אחת, זו השאלה של תרבות, איך אנחנו היום מציגים בישראל דרך שעונה על מה שמעניין את הצעירים היום, מה מלהיב אותם.
מיכאל מלכיאור: היה לי הכבוד להיות יושב הראש הראשון של הוועדה לזכויות הילוד, בארבע השנים הראשונות הייתי יושב הראש שלה.
מיכאל מלכיאור: זכויות הילוד, סוג של תשובה מדוייקת, עם הרבה התנגדות, כל הארגונים היהודים שבתחילה לחמו בה, זו תשובה לאפשרות למעורבות גדולה ועריכת מחקרים רבים בנושא.
מיכאל מלכיאור: אתה רואה לפתע שני דברים שהם מעניינים, אחד, אתה יכול לפנות אל היהודים הצעירים ולשבח את היהדות שלהם דרך ביקור חינוכי בישראל שמעניק גם לדעתי מסר ציוני נפלא.
מיכאל מלכיאור: לא משנה איפה יבחרו לחיות ומה מידת המעורבות שלהם תהיה, ההתרגשות, הקשר, האנרגיה היהודית היא שחשובה לאין שיעור.
מיכאל מלכיאור: שניים, מה שזה יצר וזה מעניין ועצוב במידת מה שאנחנו דרשו מסטודנטים ישראלים להיות חלק מהתוכנית הזו, כל אותם סטודנטים ישראלים שנסעו שישה, שבעה ימים באוטובוס עם סטודנטים מיהדות התפוצות קיבלו זהות יהודית באותם שישה ימים יותר ממה שהם קיבלו ממערכות הלימוד בבית הספר ובאוניברסיטה וזה בגלל הדרך שבה אנו מתמודדים עם היהדות במדינה, דבר שמוסיף לזכות הילוד אך עצוב למערכת הלימוד שהיא עדיין סוגיה יותר חשובה.
מיכאל מלכיאור: לכן אלה הסוגיות שאנחנו צריכים לטפל בהן באופן מעמיק ואנחנו לא עושים.
קולט אביטל: מוריס סלקה שהוא סגן יושב ראש המועצה הציונית, בקשה, רצית לומר מספר מלים ואחריו פרופסור דרור.
מוריס סלקה: תודה לך על שנתת לי את ההזדמנות לשאת דברים.
מוריס סלקה: אנחנו מדברים על היחסים של העם היהודי, האחריות ההדדית ולאחרונה הוקמו למעשה שני גופים, קבוצות דיון בסוגיה הזאת כי אנחנו הבנו שזו אחת מהחשובות ביותר, אנחנו הזנחנו סוגיה זו זמן רב מנקודת המבט של הצד הישראלי.
מוריס סלקה: המועצה הציונית הקימה קבוצה מאד מכובדת, בראשה עומד פרופסור יחזקאל דרור עם אנשים מרשימים, בעלי ידע והוגי דעות.
מוריס סלקה: אנו מציגים מסמך על היחסים בין היהודים בתפוצות לישראל.
מוריס סלקה: אני הייתי רוצה לומר לגברתי יושבת הראש מה שאנחנו עושים למעשה, הנושא העיקרי הוא חינוך, אנחנו מדגישים את החינוך בישראל, אנחנו מבינים שעדיין לא סיימנו את המשימה, אנחנו זקוקים למעשה לכוח של העם היהודי.
מוריס סלקה: האם אתם יכולים לדמות מה היה קורה למדינת ישראל אם מיליון היהודים מרוסיה הסובייטית לא היו עולים אליה?
מוריס סלקה: לכן האוויר שלנו לנשימה וערך היחסים חשוב.
מוריס סלקה: דוגמה או שתיים, גברתי, ואני אסיים.
מוריס סלקה: למרבה הצער הדבר הוא גם בתפוצות ולא רק בישראל.
מוריס סלקה: זה מה שאנו אומרים.
מוריס סלקה: אנחנו מחזקים את הנקודות, את החינוך ויותר מכך בתפוצות, אני זוכר, ב-1977 הייתי אחראי למה שאנחנו קראנו, צעירים יהודים בארצות הברית וסטודנטים.
מוריס סלקה: אנחנו לקחנו שתי רכבות עם סטודנטים שהגיעו מכל מקום להפגין בניו יורק למען הסירובניקים ושרנסקי, הם הגיעו בהתלהבות.
מוריס סלקה: אני לא יודע אם היום אנחנו מסוגלים לארגן דבר כזה כאן.
מוריס סלקה: הסטודנטים בארצות הברית הסטודנטים היהודים למרבה הצער אינם מעורבים ואנחנו לא עושים מספיק.
מוריס סלקה: היו לנו 400 סטודנטים.
מוריס סלקה: ..
מוריס סלקה: שילמנו כדי לעבוד עם אותם סטודנטים.
מוריס סלקה: אנחנו לא משקיעים מספיק, אני מדבר עכשיו על הקהילות היהודיות לא רק בארה"ב, בצרפת ובכל מקום, להשקיע עם כל אותם דברים כי לפני שלושה חודשים הייתי בדטרויט וילד שהגיע לפגישה בהילל הסיר את הכיפה שלו כי הוא פחד והתבייש מאותה זוית ראיה לכן מה שעלינו לעשות זה לחזק את היחסים עם התפוצות יותר ויותר מכל פעם.
מוריס סלקה: תודה רבה.
מרינה סולודקין: אני רוצה להעיר הערה אחת.
מרינה סולודקין: אתה רואה שאנחנו ...
מרינה סולודקין: בגלל המחבלים המתאבדים היו אלה היהודים הרוסים מני יורק שערכו לנו ....
מרינה סולודקין: מאד חשוב.
קולט אביטל: למען ההגינות יש הרבה אנשים בקהילות היהודיות בכל המדינות שמזדהים עם ישראל.
קולט אביטל: אנחנו שמחים שגם היהודים הרוסים משום שזה דבר בלתי רגיל ומאד חשוב אבל הם לא היחידים.
פרופ' יחזקאל דרור: הרשו לי לציין בקצרה שלושה פרדוכסים, אחר כך להצביע על כמה דרכים לחיקוי.
פרופ' יחזקאל דרור: פרדוכס מספר אחד, אנחנו באמצעיתה של נקודת מפנה של ההסטוריה היהודית.
פרופ' יחזקאל דרור: לעבוד על היחסים בין המדינה והתפוצות יקח דורות.
פרופ' יחזקאל דרור: הסתגלות לקיום מדינה אחרי אלפיים שנה בלי מדינה בעולם חדש אינה נושא שמקבלים עליו החלטה מהירה, החלטות כאלה הן חסרות ערך, אלה תהליכים היסטוריים ארוכי טווח.
פרופ' יחזקאל דרור: אבל הפרדוכס הוא שאנחנו מוכרחים לעשות משהו להבטיח עד כמה שניתן מבחינה אנושית לקבל תוצאה טובה כיוון שהעתיד אינו מובטח, העתיד יכול לעלות או לשקוע.
פרופ' יחזקאל דרור: לכן אנחנו מחפשים את הדרכים להתערב באותם תהליכים היסטוריים מבלי שנבין אותם באמת לעומק.
פרופ' יחזקאל דרור: הפרדוכס השני, לעם היהודי יש בימים אלה שני מרכיבים שונים באופן קיצוני.
פרופ' יחזקאל דרור: אחד הוא מערכת הקהילות המאורגנות, היהודים בתפוצות אינם חיים במבנה היררכי או פוליטי.
פרופ' יחזקאל דרור: יש להם מבנה ארגוני כפי שהעידו המנהיגים כאן אבל לעם היהודי יש היום גם מדינה שהיא במבנה שונה לחלוטין משל יהודי התפוצות.
פרופ' יחזקאל דרור: לכן השאלה של גישור בין השניים מאד מורכבת.
פרופ' יחזקאל דרור: זה לא נושא ברור, הייתי אומר שבמונחים היסטוריים הוא ייחודי.
פרופ' יחזקאל דרור: שלוש, יש גם פרדוכס על ישראל.
פרופ' יחזקאל דרור: ישראל היא מדינה, לא מדינת לאום אבל מדינה, בה בשעה היא הליבה של הקהילה המתורבתת היהודית העולמית, זו איזה שהיא מתיחות פנימית.
פרופ' יחזקאל דרור: אתם יודעים הכל על כך, זה עדיין קיים והנושא הוא לטווח ארוך.
פרופ' יחזקאל דרור: לגופו של העניין שעל סדר היום, האם יכול מישהו לעשות משהו לעזור לתהליך או להתמודד איתו?
פרופ' יחזקאל דרור: לא לפתור את הפרדוכסים האלה על ידי מבנה מוסדי, להקים משהו חדש כפי שהוצע על ידי הנשיא, על ידי המועצה ואחרים.
פרופ' יחזקאל דרור: התשובה היא אולי, הכלל הראשון הוא זהירות, לא לגרום יותר נזק מתועלת, אין פה שום דבר בטוח מראש.
פרופ' יחזקאל דרור: אחדים אומרים שזה שדה טעון בכוח באינטרסים ודעות שונים, בואו לא ניגע בזה.
פרופ' יחזקאל דרור: אחרים יכולים לומר יש צורך ברור לעשות משהו חדשני אחר ליחסים בין היהודים וישראל.
פרופ' יחזקאל דרור: אין זה פשוט לעתיד לבוא כשישראל מהווה מדינה דמוקרטית עם מיעוט גדול ועם יהודים שהם שונים.
פרופ' יחזקאל דרור: ארצות הברית היא המרכיב העיקרי, אמריקה הלטינית היא קצת שונה.
פרופ' יחזקאל דרור: אני סבור שניתן לעשות משהו אבל אני חייב להודות שהמבנים הממשלים האלה הם עניין לטווח ארוך לדידי.
פרופ' יחזקאל דרור: אני לא יודע מבלי לערוך בחינה מעמיקה.
פרופ' יחזקאל דרור: במוסד מדיניות העם היהודי אנחנו מנסים לעזור לכם לא בהגשת מחקר פסקני, זה יהיה בלתי אפשרי אבל אנחנו מקווים שבתוך שלושה חודשים יערך מחקר ראשוני על האפשרויות העיקריות, היתרונות והחסרונות, העלויות והתועלת תוך התייעצות עם כולכם בדרך זו או אחרת ביחד עם העם היהודי בחוץ לארץ ובישראל על מנת לעזור לכם להחליט.
פרופ' יחזקאל דרור: תודה רבה.
קולט אביטל: חבר הכנסת מיקי איתן, שרצה להיות איתנו היום, ביקש מאבי היימן לשאת מספר דברים בשמו.
אבי היימן: תודה לכם, חבר הכנסת מיקי איתן לא יכול היה לבוא לכאן, אני חושב שהוא בטקס אזכרה של אמו.
אבי היימן: הוא ביקש ממני להציג פרוייקט שוועדת החוקה חוק ומשפט לקחה על עצמה לקדם לפני כשנה.
אבי היימן: אני חייב להגיד שאני מצטער שהוא לא פה משום שאני סבור שהוא היה מתעודד כפי שאני התעודדתי משמיעת הדברים שנאמרו.
אבי היימן: אני התעודדתי במיוחד מהגישה הממשית האמיתית של הנשיא ריינהרץ וממספר מלים שנאמרו על ראיית התוכן, יותר מאשר רק מוסד, במושגים של דיאלוגים בין יהדות העולם ומדינת ישראל.
אבי היימן: ועדת החוקה חוק ומשפט העבירה את זמנה בשמונה עשרה החודשים האחרונים בהרכבת חוקה למדינה.
אבי היימן: אנחנו באמצע העבודה ואנו מקווים להציג את ספר הצעת החוקה לכנסת באמצע 2005.
אבי היימן: הספר אשר יכלול באופן טבעי כמות מספקת של סעיפים מקדמיים שלטוניים ומגילת זכויות, יכלול כמה מהסוגיות החשובות בכוח לעם היהודי, הוא יתייחס לסוגיות אלה.
אבי היימן: ברור שהדיון וקרוב לודאי שגם הספר יתייחסו לסוגית מיהו יהודי, ההתפלגות הדתית במדינה, זכויות המיעוטים, חוק השבות, דברים שהם גורליים לא רק לאזרחי ישראל שיהיו מושפעים ישירות ממנו אלא לעם היהודי מסביב לעולם שיהיה מושפע בעקיפין מיידית ובאופן ישיר בפוטנציה בשנים שיבואו.
אבי היימן: הדיונים בחמש עשרה הישיבות שוועדת החוקה קיימה עד כה יצרו לדעתי את אחד הפרוייקטים המהותיים ביותר של בחינה מחדש של ערכי הציונות הבסיסיים.
אבי היימן: אני נכחתי במרבית הדיונים ואני התרשמתי בראותי חדר מלא כמעט כפי שהוא מלא עכשיו עם מספר רב של חברי כנסת עם כמות מרשימה של מומחים, אקדמאים, נציגים של בעלי עניין, ארגונים לא ממשלתיים, בעקרון כל מי שמעוניין להשפיע על הדעות וההחלטות של חברי הכנסת וחברי הוועדה בא לאותו חדר.
אבי היימן: צד אחד שהעדרותו בולטת ויש צורך בולט להביאו לשולחן הוא יהדות העולם.
אבי היימן: הסוכנות היהודית והכנסת לקחו על עצמם לבצע מבצע משותף המופעל ברובו בצורה בולטת על ידי הפורום הישראלי אמריקאי שכמה מנציגיו נמצאים כאן לגרום ליהדות העולם להיות מעורבת בדיונים האלה, אני מנהל את הפרוייקט.
אבי היימן: הפרוייקט פועל בשלושה מישורים.
אבי היימן: מטרתו לגרום למעורבות כמה שיותר אנשים שאפשר בעולם, במישור העממי דרך אתר האינטרנט שזה עתה עלה שהוא, הכולל את הפרוטוקולים של דיוני ועדת החוקה באנגלית.
אבי היימן: הוא כולל תיעוד רקע וכולל חומר רב אשר עשוי להיות נחוץ כדי לגרום למעורבות כמה שיותר אנשים בדיוני ועדת החוקה.
אבי היימן: יש מישור מומחיות, באותה דרך שאנחנו מביאים מומחים מישראל לשולחן, פרופסורים, דיקנים של פקולטות למשפטים ומדע המדינה, אזרחים מעוניינים, אנחנו צריכים להביא אותו סוג של אנשים מכל רחבי יהדות העולם.
אבי היימן: יש שתי נקודות שאני רוצה להצביע עליהן לסיום.
אבי היימן: אחת שאני ישראלי גאה מאד אבל גם יהודי אמריקאי גאה, עולה חדש לא מכבר, אני עליתי לארץ לפני פחות משנה.
אבי היימן: אני שמעתי מה קורה בוועדה ואני סבור שבאים אליה אנשים חשובים ונבונים ביותר אבל אני יודע שיש דיעות ונקודות השקפה שלא היו צריכות להאמר ויותר חשוב מכך, לא היה צריך להגן עליהן אם האנשים היחידים בחדר הם ישראלים.
אבי היימן: חשוב מאד להביא את יהדות העולם לשולחן.
אבי היימן: הדבר השני שרציתי להצביע עליו שהוא חשוב הוא שיהדות העולם צריכה לבוא לשולחן זה כמו שהמומחים באים לשולחן כיועצים, האנשים שבעצם מצביעים על כך, האנשים שמושפעים מכך הם האזרחים של ישראל.
אבי היימן: זכויות המיעוטים הערבים הם סוגיה עיקרית וקבוצות ערביות היו מעורבות בתהליך.
אבי היימן: מאמץ רב הושקע אבל יש חשיבות גדולה ביותר להביא את אמריקה לשולחן ולהביא את יהדות העולם כיועצים.
קולט אביטל: תודה, אבי, על תרומתך.
קולט אביטל: חבר הכנסת טומי לפיד.
טומי לפיד: אני מאד שמח ומרגיש מכובד בנוכחותם של כל כך הרבה מנהיגים של הקהילה היהודית האמריקאית ואני שמח לפגוש את דניס רוס.
טומי לפיד: אני סבור שההישרדות של העם היהודי בתפוצות ובמיוחד באמריקה היא גם שאלה חיונית לקיומה של מדינת היהודים.
טומי לפיד: יש היבטים רבים לנושא הדיון אני רוצה לגעת בנושא אחד שאני חושב שיש לו חשיבות עיקרית.
טומי לפיד: יכול להיות שאני אחזור על כמה מהדברים שחברי שלגי אמר לפני שהגעתי, יש לנו כמה דעות משותפות.
טומי לפיד: אני סבור שהדור של יהדות אמריקה שדאג במיוחד לישראל היה הדור שגדל באמריקה ברובו כמהגר חדש שנעשה מודע למה שקרה באירופה יותר מדי מאוחר ואז מדינת ישראל הוקמה.
טומי לפיד: הרגשת האשמה קודם כל ושנית ההתלהבות מקיום ישראל נתנו דחיפה עצומה לקיומה של הקהילה היהודית באמריקה.
טומי לפיד: הדור השני היה זה שביסס את עצמו ככוח כלכלי ואינטלקטואלי עיקרי בארצות הברית אבל דאג להינשא ללא יהודים.
טומי לפיד: הדור השלישי כיום שהוא פחות או יותר בגילאי השלושים והארבעים, משכילים ביותר וברי מזל שהם יהודים בחלק מהזמן.
טומי לפיד: בחלק מהזמן, משום שהיהדות שלהם אינה קשורה עוד בשואה.
טומי לפיד: מדינת ישראל היא עובדה טבעית עבורם.
טומי לפיד: ההיבט היהודי של היהודים באמריקה הולך ונחלש משום שאנשים אלה השתלבו כל כך בחברה האמריקאית שיש להם מיליון דברים אחרים לחשוב עליהם מאשר לחשוב על היהדות שלהם.
טומי לפיד: הרוב הגדול של האנשים האלה, כמדומני שמונים וחמישה אחוז מהם הן קונסרבטיבים והן רפורמים, הקשר היחידי שלהם עם היהדות הוא בית הכנסת.
טומי לפיד: אם הם לומדים לדעת שהרבי שלהם מופלה לרעה בישראל, אינו מקובל בישראל, אינו נחשב כשיר להיות רב בישראל ואינו מוכר חוקית בישראל, זו בשבילם אפליה שקשה להם מאד לקבל.
טומי לפיד: גם הרבנים האלה, יהודים טובים ככל שיהיו ורבים מהם, רובם הגדול הוא ציוני, מרגישים נפגעים ממה שקורה כאן.
טומי לפיד: התדמית שאנחנו יוצרים בעיני הדור היהודי אמריקאי הצעיר הזה, מחציתו נשוי ללא יהודים, בין אם זה מצד האשה ובין אם זה מצד הגבר, היא של מדינה דוגמטית, המדינה היחידה בעולם החופשי שבה רבנים רפורמים וקונסרבטיבים אינם מוכרים, הרבנים שלהם אינם מוכרים, הרבנים שלהם אינם טובים מספיק בשביל ישראל.
טומי לפיד: בהיותם שני דורות אחרי השואה והקמת מדינת ישראל ומעורבים היטב בחברה האמריקאית, הם מפסידים את הקישור האמיתי שלהם לישראל כיוון שאנחנו גודעים קשר זה בכך שאנו לא מכירים בקהילות הקונסרבטיביות והרפורמיות בישראל.
טומי לפיד: אנחנו אומרים להם שהמנהיגים הרוחניים שלהם אינם יהודים טובים, הם טובים מספיק לשלוח לנו כסף אבל הם לא טובים מספיק לשרת כאן כמנהיגים רוחניים.
טומי לפיד: זה המסר הנורא והאיום שאנחנו שולחים ליהדות אמריקה.
טומי לפיד: בתוך דור אחד אנחנו עלולים לאבד לא את היהדות עצמה אלא את האהדה של הקהילה הזאת כלפי ישראל , מדינה קטנה דוגמטית ומחרחרת צרות במזרח התיכון.
טומי לפיד: לכן החובה המוטלת עלינו היא לשנות את הסביבה של הרבנים.
טומי לפיד: אני מייצג מפלגה חילונית אבל המפלגה החילונית רוצה סביבה ליברלית.
טומי לפיד: המשימה שלנו היא להבטיח שהרבנים של מרבית היהודים האמריקאים יוכרו ויתקבלו וינתנו להם כל הזכויות הניתנים לרבנים האורתודוכסים.
טומי לפיד: כיוון שאנחנו קיבלנו דניס את מה שאתה היית נוהג להגיד לנו כנושא משרה שהאהדה של אמריקה לישראל מייצגת ערכים משותפים, זה מה שהיינו רוצים להאמין אבל האהדה של אמריקה לערב הסעודית היא בגודל האהדה אלינו למרות שהערכים המשותפים יותר מוגבלים, כך שאין זה ערכים משותפים זה, אם אתה רוצה להודות בכך או לא, זו היהדות האמריקאית שעושה את ההבדל.
טומי לפיד: היהודים האמריקאים מאד גאים בכך אך הם זהירים כי הם לא רוצים להיות מואשמים בניצול השפעה לטובת מדינה אחרת אבל אנחנו צריכים להודות בפני עצמנו לפחות שזו האמת.
טומי לפיד: בתוך דור אחד אנו נאבד את ההכרה בקונגרס אשר על ידי הסיוע לישראל הוא מקבל סיוע מהקהילה היהודית האמריקאית.
טומי לפיד: ברגע שהקונגרס יבין שהוא יכול לשפוט את המזרח התיכון כמו שזה מתאים לו לרבות הנפט הערבי ודברים אחרים, הוא יחדל לתמוך בישראל כפי שהוא נוהג כיום.
טומי לפיד: הקיום שלנו עדיין תלוי בסיוע שאנחנו מקבלים מארצות הברית כך שהאפלייה של הרבנים הרפורמים והקונסרבטיבים והקהילות היא לא רק מעמידה בסכנה את היהדות העולמית כיחידה אלא מעמידה בסכנה את הקיום העתידי של מדינת ישראל וזאת האחריות שלנו.
טומי לפיד: תודה רבה.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אני פרופסור באוניברסיטת ברנדייס, אני רעיתו של נשיא האוניברסיטה ובמה ששייך לכאן אולי אני מפעילה מכון מחקר באוניברסיטת ברנדייס בשם מכון הדסה ברנדייס.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אני הייתי רוצה לקרוא לכם את הייעוד שלו לפני שאני אציין שתיים או שלוש נקודות קטנות.
פרופסור שולמית ריינהרץ: היעוד של המכון שנוסד בשנת 1997 מכספים של הדסה, הארגון העולמי של נשים ציוניות הוא, לפתח דרכים רעננות של חשיבה, שזה ביטוי בו השתמשו רבים כאן, על יהודים בכל העולם, על יצירה וקידום של מחקרים ופרוייקטים אומנותיים.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אני רוצה להצביע על מספר נקודות שאני חושבת שהן חשובות מאד.
פרופסור שולמית ריינהרץ: נקודה ראשונה, הדרך הטובה ביותר להביא צעירים באמריקה וכנראה בשאר העולם שהם יהודים, לגלות שוב עניין בישראל היא לפתור את הקונפליקט הישראלי פלשתינאי.
פרופסור שולמית ריינהרץ: השנאה שאתה תמצא לישראל בין אלה ששונאים את ישראל וכמה שונאים את ישראל יותר כיום היא בגלל התפיסה שישראל נתפשת כרודן, כך התחושה שלהם שישראל היא מדינה גזענית שמבחינת
פרופסור שולמית ריינהרץ: כם היא ביטוי נורא אבל הרעיון נעוץ במוח של האנשים.
פרופסור שולמית ריינהרץ: כשהבעיה הזאת תיפתר בדרך שנראית רעננה, שנראית כמו מודעה לשלום להתחלה חדשה אז הם יוכלו להתייחס שוב לישראל בדרך שהם יוכלו להיות גאים בה.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אני לא אומרת שהם צודקים, אני מדברת על תחושה ואז יהיו לנו אנשים מעורבים כמו שהיו אחרי 1967 כשאנשים רבים כל כך באו הנה.
פרופסור שולמית ריינהרץ: כך שלדעתי פתרון הבעיה יפתור בעיות נוספות אחרות.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אני לא אומרת כיצד לפתור זאת, מי האחראי.
פרופסור שולמית ריינהרץ: המודל של ברנדייס הוא האמת בכל חלקיה העמוקים ביותר, אני לא אעשה אלא זאת.
פרופסור שולמית ריינהרץ: זה כבר הופנם ואני יכול להדגים זאת במאות דרכים.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אני אתן לכם דוגמה קטנטנה, אשה צעירה בארצות הברית, סטודנטית בברקלי רצתה להתנדב בקיץ לארגון פרוגרסיבי.
פרופסור שולמית ריינהרץ: היהודים הם פרוגרסיביים, הם ליברלים, הם מצביעים באופן דמוקרטי גם אם זה בניגוד לעניינם, אני מדברת על הרוב הגדול של האוכלוסיה היהודית בארה"ב.
פרופסור שולמית ריינהרץ: היא לא יכלה למצוא ארגון פרוגרסיבי אמריקאי שהיא תוכל להתנדב אליו כיוון שלכולם היתה עמדה אנטי ישראלית.
פרופסור שולמית ריינהרץ: יכול להיות שכולם טועים בדעות שלהם עדיין יש להם דעות, זה מה שאני ניסיתי לומר.
פרופסור שולמית ריינהרץ: כאשר תיפתר הבעיה, הדעות המוטעות שלהן תשתנינה והם יהיו מוכנים יותר לאמץ את ישראל.
פרופסור שולמית ריינהרץ: נקודה שנייה, אנשים רבים, זה אולי לא כל כך חשוב לכם, אני לא יודעת אם כולם יודעים שהארגון הציוני הגדול ביותר באמריקה הוא הדסה, זה מוזר מאד אבל זה הדסה.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אני אומר לכם מדוע זה מוזר משום שזה ארגון של נשים.
פרופסור שולמית ריינהרץ: זה ארגון שאינו מתכנס לדון בסוגיות של מדיניות, הוא מתכנס לדון בידידות, לטפל במציאת דרכים לקביעת מנהיגות, לחינוך של עצמו ולגיוס סכומים אדירים של כספים המוקדשים לפרוייקטים מיוחדים.
פרופסור שולמית ריינהרץ: זה יכול להועיל לכל מי שיש לו עניין במציאת דרכים לקשור את היהדות העולמית לכנסת או לישראל, באופן כללי לחשוב מהם הארגונים המוצלחים שפועלים כבר במשך דורות וכיצד הם עושים זאת?
פרופסור שולמית ריינהרץ: שימוש במודלים קיימים שכבר פועלים אני חושבת שזו נקודת ההשקפה של יחזקאל דרור.
פרופסור שולמית ריינהרץ: נקודה שלישית, אני תמיד סברתי שזה מוזר שהיהודים תמיד מנסים למכור את היהדות.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אם המוצר כל כך טוב, מדוע אין לו קונים?
פרופסור שולמית ריינהרץ: אני מרגישה מאד נבוכה כיהודיה גאה למכור את היהדות למישהו.
פרופסור שולמית ריינהרץ: זה מה שעושה הילל וזה מה שעושה כל ארגון, זה מה שכל בית כנסת עושה, הוא מנסה לשכנע אנשים להיות מעורבים.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אני הייתי רוצה להציע שננסה רעיון אחר, להציג אותה כמועדון יוקרתי סגור שקשה להתקבל אליו.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אם ניצור קצת יותר תחרות, קצת יותר סלקטיביות בכמה דרכים, רק א',ב',ג', יכולים להצטרף אליו.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אני חושבת שהיה זה גראוצ'ו מרקס שאמר, אני לא רוצה להיות חבר במועדון שאני מוזמן להיות בו חבר.
פרופסור שולמית ריינהרץ: הייתי רוצה להמליץ, וזו הערתי האחרונה, אחת הדרכים היעילות ביותר לגרום לצעירים להיות מעורבים היא בתפישת ההתמחות.
פרופסור שולמית ריינהרץ: אני הייתי רוצה להציע שכל אחד מחברי הכנסת וכל ועדה וכל ארגון חיוני בארץ יזמין על בסיס תחרות צעירים אמריקאים או מארצות אחרות להיות מתמחה, יושבת הראש קולט אביטל יש לך מתמחה?
קולט אביטל: יהודיה אמריקאית משיקגו.
שולמית ריינהרץ: אני סבורה שזו השיטה שעובדת.
שולמית ריינהרץ: קרבו אותם אליכם קרוב ככל האפשר בדרך של תחרות.
שולמית ריינהרץ: רק הסטודנטים המוכשרים ביותר יכולים לעבוד קרוב אליכם ולהבין מה קורה ולהיפך.
שולמית ריינהרץ: יש לנו ארגון גדול ה- ADL, יש לנו ארגונים אחרים מסביב לשולחן, אני הייתי רוצה להמליץ שאנחנו בארגונים האמריקאים שלנו ואחרים ניקח ישראלים צעירים להתמחות כדי שהם יבואו ויבינו איך הארגונים האלה פועלים.
שולמית ריינהרץ: אם נאמן צוות של צעירים כאלה בעבודה הממשית של הארגונים השונים בדרך של תחרות, אנו נתחיל לפתח מנהיגות של אנשים אשר מעורבים באמת ויודעים מה הם עושים.
שולמית ריינהרץ: לסיום אני תומכת בכל מה שבעלי אמר, תודה רבה לכם.
אבשלום וילן: תודה רבה לך.
אבשלום וילן: מספר הערות, הערה ראשונה לטומי.
אבשלום וילן: אני באמת מסכים איתך שהבעיה העיקרית כאן בישראל היא התנועות הדתיות כמו הרפורמית והקונסרבטיבית ואפילו הבונים החדשים אבל באמרך זאת אל תשכח שהבעיה העיקרית של היהודים בעולם היא ששבעים, שמונים תשעים אחוז, אף אחד לא יודע כמה, מהאנשים אינם משוייכים, זהו שם המשחק, לא השלב בו הם יוצרים קשר עם בית כנסת והם חלק ממוסד יהודי כלשהו, הסוגיה העיקרית היא שמרביתם אינם יוצרים כל קשר והם אינם משוייכים, זה דבר אחד.
אבשלום וילן: הערה שנייה, אני סבור שמה שגב' ריינהרץ אמרה הוא אמת לאמיתה.
אבשלום וילן: מפגישות עם סטודנטים רבים אני רואה שהקשר שלהם למדינת ישראל מבוסס על תפישת המדיניות של מדינת ישראל שאין זה סוד שאני לא מסכים עם מרביתה בשנים האחרונות.
אבשלום וילן: אך שם המשחק הוא לא הקשר לממשלת ישראל או למדיניות ממשלת ישראל.
אבשלום וילן: שם המשחק הוא מה פירושו של הקשר או אלו יחסים יש לנו עם העם היהודי.
אבשלום וילן: מה שאני שואל את עצמי הוא מה המשותף בין הבן שלי שהוא היום בן 25 עם יהודיה מניו יורק או ממלבורן, היא בת 25 ומה יש להם באמת במשותף?
אבשלום וילן: להיות כן עמכם, יותר קל לי להסביר מה משותף ביניהם כבני אדם מאשר מה משותף ביניהם כשני יהודים או הקשר לעם היהודי.
אבשלום וילן: המשמעות של המסקנה שלי, לדוגמה כמו שמיכאל הזכיר זכות הלידה, לפי דעתי כשיש לך את תוכנית זכות הלידה, הבן שלי היה בשנה שעברה, כמשרד ישראלי הם עבדו ביחד משך שבוע עם אנשי התוכנית זה עושה את כל ההבדל.
אבשלום וילן: ברגע שיש לך יחסים אישיים, אל תדבר על מדיניות גדולה, עבדו על דיאלוגים בין אנשים על בסיס יומי/חודשי/שנתי שיצרת.
אבשלום וילן: זו לדעתי אולי הדרך היחידה אם אנחנו רוצים להיות רציניים.
אבשלום וילן: הנקודה האחרונה, יש לי עדיין את ההרגשה שביחסים בינינו לבין התפוצות אנחנו הגיבורים, אנחנו מדינת ישראל ואנחנו נגיד להם מה לעשות ובנוסף אנחנו ניקח את הכסף שלכם ונדע מה לעשות איתו.
אבשלום וילן: אני סבור שעלינו לבנות דו שיח אמיתי ושווה, הם יכולים להשתתף בכל דבר ואנחנו יכולים להגיד להם בדיוק מה אנחנו חושבים.
אבשלום וילן: מבלי שיהיה דו שיח שווה זה לא יעבוד.
אבשלום וילן: אנחנו שישים שנה אחרי השואה, חמישים ושש שנה אחרי הכרזת מדינת ישראל ואנחנו צריכים לפתוח זאת, אחרת זה לא יעבוד.
אבינועם בר יוסף: ראשית אני רוצה להודות לכולם ובמיוחד לקולט על כינוס פגישה זו.
אבינועם בר יוסף: אנחנו קיבלנו דוגמה לצורך בדו שיח מעמיק.
אבינועם בר יוסף: הוואקום קיים לא בפגישות רגילות של בירוקרטים אלא בקבוצות שונות.
אבינועם בר יוסף: לטומי אני רוצה להגיד מילה על הרבנים, לדעתי כדי להיות מנהיג רוחני אתה לא צריך הכרה חוקית, יש לך את האנשים שלך ולהם יש אותך.
אבינועם בר יוסף: יש קבוצות רבות של רפורמים וקונסרבטיבים כאן שביסודו של דבר מצליחות היטב.
אבינועם בר יוסף: הנקודה האחרונה שאני רוצה להעלות היא שזה נכון שתוכלו לראות בכל מקום ואני חושב שהדו"ח שלנו מראה זאת בבירור שהקונפליקט הישראלי פלשתינאי הוא הסוגיה העיקרית שיש לפתור.
אבינועם בר יוסף: אבל אני יכול לומר לכם היום כי הספיחים ביום שאחרי השגת הסכם שלום יהוו בעיות גדולות יותר.
אבינועם בר יוסף: אנחנו צריכים להערך לכך עכשיו, אנחנו התחלנו במכון רק עכשיו פרוייקט ליום שאחרי.
אבינועם בר יוסף: היחסים בין יהדות העולם וישראל יהיו שונים לחלוטין אנחנו צריכים לחשוב על זה היום.
דניס רוס: אם אתה מצמצם את כל מה שאמרנו, מה שמתגלה הוא שיש למעשה שתי תפיסות בסיסיות.
דניס רוס: תפיסה אחת היא, מדוע יש צורך בכל זה.
דניס רוס: אני סבור שהמסקנה האחת שיש צורך כי יש בעיות מסויימות או איומים המתייחסים לתפוצות במובן שגם מדינת ישראל צריכה להיות מודעת להם, עליה לקחת בחשבון כמה מעניינים אלה בבואה לקבל החלטות.
דניס רוס: השאלה היא, האם נדרשים מנגנונים חדשים כדי להיות מסוגלים לעשות זאת ואם כן האם הם צריכים לעצב דיאלוגים חדשים או לא.
דניס רוס: כמדומני שיש כנראה הסכמה, לא איזה מנגנון צריך להיות אלא בחשיבות דו שיח שכזה.
דניס רוס: הנקודה השנייה שעלתה בחלק האחרון של הדיון היתה שיש לנו דאגה עמוקה על מה שקורה לעם היהודי בכל רחבי העולם במונחים של הפחתתו לפחות במונחים של מספרים.
דניס רוס: יש הנחה כלשהי שאם אתה משפר את אופי היחסים מעבר למה שקיים היום, שוב במונחים של דיון ותקשורת, שלא שאינם קיימים אבל משום מה האיכות שלהם צריכה להשתנות באופן מסויים וזה עשוי לתרום לטיפול בבעיה של הפחתת מספר היהודים בכל העולם.
דניס רוס: יכול להיות שמטרתו של דו שיח זה היא ליצור רעיונות חדשים.
דניס רוס: שולמית העלתה מספר רעיונות בהקשר זה.
דניס רוס: יכול להיות שאתם מדברים על יצירת כלי שיכיל את מה שאתם מכנים רעיונות רעננים שיאפשר לנו להתמודד עם מה שמהווה חלק מהבעיה.
דניס רוס: האם חלק מהבעיה היא שלהרבה מאד אנשים להיות יהודי הוא פחות אטרקטיבי?
דניס רוס: אם זה המקרה, אם ניתן להעניק משמעות רבה יותר לקיום כיהודי בלי "מכירת היהדות" אלא על ידי מכירת החשיבות של ערכי היהדות במונחים של תיקון עולם לדוגמה, האם זו מטרה?
דניס רוס: הנקודה היא שהמטרה לעצב מחדש כלים לשיחה היא לא רק להתמודד עם האיומים שקיימים שם אלא גם להתייחס דרך אגב גם למה שעוד לא נכנסנו אליו ברצינות, יש איומים מסוגים חדשים שהם עכשיו עולמיים, כל נושא איום הטירור הוא נושא שאינו חל רק על ישראל אלא מאיים על כל הקהילה היהודית בכל רחבי העולם.
דניס רוס: התגובה לטרור שישראל עושה עלולה להשפיע על רווחת הקהילות היהודיות בכל רחבי העולם.
דניס רוס: כך שאנו מתמודדים עם איומים חדשים מצד אחד ואנחנו מתמודדים מצד שני עם הדאגה המתמשכת למה קורה לעם היהודי בכל רחבי העולם ומה אנחנו יכולים לעשות במונחים של שיפור היחסים בין התפוצות וישראל על מנת לעצור זאת.
קולט אביטל: תודה רבה לך, דניס.
קולט אביטל: אני מבקשת להודות לכל המשתתפים.
קולט אביטל: הרשו לי לסכם מספר נקודות מנקודת המבט של חברי הוועדה.
קולט אביטל: אני סבורה שמה שאנחנו שמענו ומה שרבים מאיתנו אמרו בבירור כי אין ספק שיש צורך בדיאלוג עמוק יותר במובן ארוך טווח ולא לטווח קצר אשר מדבר במידת מה גם על החזון שלנו של מי אנחנו כמדינת יהודים, איזה סוג תשובה אנו נותנים כמדינת יהודים, באיזה סוג של מדיניות רוחנית אנחנו צריכים לבחור כדי להמשיך לקיים את המעמד שלנו כמדינת יהודים וכמרכז.