GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בני פיקדו: אז תחשוב על זה קצת.
בני פיקדו: הוועד למלחמה באיידס, אני בקשר עם הוועד למלחמה באיידס בבאר שבע וגם בתל אביב, בזמנו יצרתי קשר, הם אחד הבקשות שלהם זה היה לנסות לעבוד עם הקהילה האתיופית כי הם לא מצליחים שאף אחד יבוא אליהם, הם לא מצליחים להביא אנשים לוועד.
בני פיקדו: אנשים נשאים, יש להם תוכניות שאף אחד לא מגיע אליהם.
בני פיקדו: שאני הצעתי להם שיעסיקו שם רכז בחצי משרה או ברבע משרה מבן הקהילה שידבר איתם בשפה שהם מבינים וינסה להביא אותם, התשובה הייתה לא חד משמעית.
בני פיקדו: אז אני לא יודע כמה באים אליכם, לי לא נראה שבאים לשם אנשים, לפחות מהניסיון שלי.
בני פיקדו: אני לא יודע למה התכוונת לאישה שבאה לבית החולים מאיר הגיעה נשאית ועוד פעם היא הגיעה נשאית.
בני פיקדו: אני לא יודע אם אתה מודע למדיניות, אבל אני מקווה שאתה כן מודע לה, משרד הבריאות לאישה הרה בטיפת חלב, לפיה לעשות בדיקת דם לגילוי נגיף האיידס, אבל הוא לא מכריח אותה, הוא לא יכול להכריח אותה.
בני פיקדו: בקשר לתוכנית הרדיו, נכון, יש לנו בעיה בהסברה אנחנו רוצים לשפר אותה, אנחנו רוצים להתקדם, הסברה זה לא רק לקבוצה פרונטאלית, הסברה מתבטאת בכמה צורות.
בני פיקדו: אנחנו היינו מאוד רוצים ואם הדברים שלך, אם הקריאה שלך היא באמת לבוא לעשות הסברה, מה שאנחנו כל כך הרבה מבקשים דרך הרדיו, 90% של האזנה של הקהילה זה המון ואפשר לעשות קצת יותר ממה שאתם עושים דרך ההסברה ברדיו.
מרגלית לורבר: אני רוצה להתייחס, הנקודה האחרונה שהזכרת לגבי טיפול חלב, אין באופן ודאי המלצה גורפת לבדוק או להמליץ לכל אישה בטיפת חלב להיבדק ואני רק רוצה לציין ב- 2005, ארבע נשים שלא שייכות לאף אחת מקבוצות הסיכון האלה שהוזכרו פה ילדו ילדים חולים, ארבע נשים שאנחנו יודעים ילדו ילדים חולים, ובאו בטענות בצדק ואמרו למה אף אחד לא הציע לנו בטיפת החלב להיבדק, היינו יכולים למנוע את זה.
מרגלית לורבר: אלה נשים של נשאים, או נשים שעלו מרוסיה, שתיהן נשים אקדמיות, לא משתמשות סמים ואני רוצה לחלוק פה על הסטיגמה הזאת שרוסים זה סימנים למשתמשים סמים, לא לשכוח שיש להם בנות זוג ואף אחד לא המליץ לנשים האלה להיבדק.
מרגלית לורבר: אז ארבעה ילדים האלה שנולדו, אם נעשה תחשיב של הערכה תקציבית היא שילד מיום הולדתו עד יום מותו יצטרך לקבל טיפול שזה בערך שלושה מיליון שקל או דולר, אנחנו בוודאות יכולים בעלות של דולר אחד לבדיקת להמליץ באופן גורף להיבדק לכל הנשים בטיפת חלב.
אילן ליבוביץ: התחשיב של ארגון הבריאות העולמי הוא מיליון דולר לבוגר לטיפול עד סוף חייו.
רותי ויינשטיין: יש חוזר מנכ"ל מי שנבדק.
מרגלית לורבר: אני לא יודעת איפה, לא נעשית פעולה בשטח, אולי זה מתויק באיזה קלסר אבל זה לא נעשה בשטח ואין המלצה גורפת.
מרגלית לורבר: ב- 2005 לא לפני עשר שנים, נולדו ארבעה ילדים חולים לשווא.
מרגלית לורבר: הנושא של הרוסים אני רוצה עוד פעם לחדד את זה, זה לא רק הומלסים, אנחנו כרגע כותבים איזה שהיא עבודה אפידמיולוגית שאנחנו בודקים מיהם האוכלוסייה ואיך בעצם מגיעים אליהם.
מרגלית לורבר: ומאחר ואין בדיקות להגיע לחבר המדינות, הם כולם מתגלים באקראי וחלקם הגדול אכן אולי השתמשו פעם בסמים, אבל הם אנשים נורמטיביים כמוני וכמו כל היושבים באולם הזה ואין שום דרך להגיע אליהם ולכן רובם הגדול, בסביבות 30% מגיעים כבר כחולים, מתגלים כחולי שחפת, חולי סרטן וכן הלאה.
מרגלית לורבר: ואני חושבת שגם לגבי העלייה הזאת צריך להרחיב באופן גורף את ההסברה.
מרגלית לורבר: אני רוצה לציין, ההסברה שנעשית כרגע בתקשורת ובמימון חברת תרופות פרטית שמסבירה את נושא הפטיטיס סי לעלייה הרוסית, קמפיין ענק שהעלה את מספר הבדיקות בצורה מרשימה, זה מופיע ברדיו ובטלוויזיה הרוסית, תלכו להיבדק, שווה לכם.
מרגלית לורבר: אם היו תופסים טרמפ על זה ומחברים לזה קמפיין דומה לגבי HIV, שווה להיבדק, בדיקה שווה חיים, אני רק רואה לגבי הפטיטיס סי, איזה שיעור הענות קיים.
מרגלית לורבר: נקודה אחרונה שרציתי לציין זה לגבי ההסברה, אני רוצה לחלוק קצת על מה שאמר דוקטור הירש.
מרגלית לורבר: בכל זאת אני בעבודה ההתנדבותית שלי, מעבר לרפואה אני עוסקת בהסברה ובחינוך ויש בהחלט פעילות הסברה, יש תוכנית שאין פה נציג שלה לטעמי, ועליית הנוער בחינוך, תוכנית שמנהלת אניטה נודלמן, משתתפים בה אנשים בני העדה האתיופית והעדה הרוסי.
מרגלית לורבר: אני מוכרחה להגיד שאני מזה עשר שנים פעילה בתוכנית הזאת, היא מצוינת והצלחנו להגיע כמעט לכל הפעולים, כולל הדתיות וחסידיים ואחרות, כך שמבחינה זאת יש פה יוזמה שהיא של המחלקה להתיישבות והיא חשובה מאוד.
וונדה קסהון: רציתי להגיד כמו שאילת אמרה זה שאנחנו כקהילה, קשה מאוד מבחינה חברתית קשה מאוד למצוא מימון ומשרד הבריאות מעסיק מלווים, מגשרים או מסבירים, צריך ליצור איזה שהוא עימות, אז מבחינת תקציב, אני לא יודע מה השיקולים, מה שנותנים בחצי משרה, הבנאדם הזה מציעים לו עבודה אחרת עוזב, אז היום הוא מתנתק, להגיע שוב לאותם אנשים זה מאוד קשה.
וונדה קסהון: ועוד נקודה שהאוכלוסיית יעד שבאמת צריך, אני אחד מהקהילה שאני רואה אותם, יש הרבה גילוי שבקרב הקהילה ומוקד הסיכון זה החד הוריות שבאמת משרד הבריאות צריך להשים דגש שם, אני מתחבר למה שאמר הדוקטור, שם צריך לעשות הרבה עבודה, יש הרבה חד הוריות בקהילה.
תמר יוסף: אני רציתי להגיד, אני הייתי רוצה להגיד מה גורם לאיידס לפי דעתי, זה ההתיישנות, שלא מעלים אותם מאדיס ששם כל הבעיות, כי אנחנו היינו גרים בכפרים ויוצאים לשטח באדיס אז הרבה זמן מחכים שם וההדבקה מתחילה שם.
תמר יוסף: פה באים למרכז קליטה, שמים אותם באיזה מקום כלשהו שאין לו מקומות עבודה, אין לו תעסוקה, מה שנשאר להם לנשים, להכניס גברים, זה לפעמים זה אולי תעסוקה, לפעמים אולי סתם משעמום.
תמר יוסף: הגברים יוצאים מבית אחד ונכנסים לבית אחר.
תמר יוסף: שאני מוצאת אישה שלפני שעתיים הייתה עם מישהו, עכשיו נדבקה ואנחנו מוצאים אותם בטיפת חלב.
תמר יוסף: במקרה שיש באזור טיפת חלב שכן מציעה טיפול לנשים הרות ואנחנו נכנסנו לשם והצלנו ילד במקרה שלא נדבק, אבל חרב עולמם של כל המשפחה, החיים של הילדים נהרסים, הרס טוטאלי.
תמר יוסף: אני מטפלת בחמישים אנשים 24 שעות, היה לי ילד בן 14 שנדבק, היה לי מתאבד, והיו לי ממש עד עשר בלילה טלפונים מעובדים סוציאליים, ממשטרה והכול.
קולט אביטל: מה את מציעה?
תמר יוסף: אני מציעה למשרד הקליטה לקלוט אותם בתנאים יותר טובים, תעסוקה, הכשרת מקצוע, חינוך.
תמר יוסף: באמת התעסוקה.
דוד יאסו: רציתי להגיד כמה דברים, קודם כל אולי אני אתחיל מהמשפט האחרון, לא שמשרד הקליטה לא רוצה לקלוט אותם באזורים מאוד יוקרתיים, רק לאחרונה פרסמנו מכרזים במשרד החינוך וגם משרד הבריאות שהמרכזי הקליטה החדשים שאנחנו רוצים אותם יהיו באזור רעננה, כפר סבא ופתח תקווה ולצערי הרב שום הצעה לא קיבלנו.
דוד יאסו: זאת אומרת גם באופן כללי, גם דווח בעבר ועל כן אנחנו רוצים שזה יהיה באזור המרכז---
קולט אביטל: הבעיה היא לא רק המקום.
דוד יאסו: אוקיי.
דוד יאסו: עכשיו לגבי ההסברה, גם דוקטור רותי אמרה בעניין הזה שאנחנו שותפים לה, אבל ישנה גם עכשיו עוד יוזמה חדשה של המשנה למנכ"ל יחד עם דוקטור לבנטל וקרן סבתה שעכשיו הולכים להיכנס בנושא של הסברה שהם מוכנים להשים כסף לא מבוטל יחד עם הקהילה ומשרד הבריאות.
דוד יאסו: אנחנו כרגע נמצאים באיזה שהיא הערכות, זה התחיל לפני חודשיים בדיון הזה, דוקטור לבנטל שותף לדבר הזה ואולי זה יהיה עוד כוח עזר לאנשים שנמצאים בשטח, שוב על מנת לסייע.
דוד יאסו: אבל ללא התקציבים שדובר כאן של משרד הבריאות או של המדינה, מבחינת הדברים האלה, ויהיו יותר עובדים בשטח, לא יהיה פתרון לצערי הרב.
דוד יאסו: אני אולי אגיד לך, אני חזרתי מאתיופיה, אני עשיתי טיול בכל אתיופיה, ראיתי אם לא להגזים, כל שני קילומטר, שלט שני בזנטים, איזה בריסטול, שמור על חייך, עם הסמל הזה, פשוט מהצפון עד הדרום.
דוד יאסו: אז גם פה, אני חושב שגם התקשורת צריכה להתגייס לזה.
קולט אביטל: כשיש מבצע הסברה כזה זאת החלטת ממשלה ומישהו משקיע בזה, אני חייתי במדינות אירופה כבר בשנות התשעים, בשנות התשעים בכל רחוב בליסבון היה שלט ענק, מואר, אם אתה רוצה לשמור על החיים שלך, תיזהר, שם קוראים לזה סידה.
קולט אביטל: אוקיי, זה דבר שממשלה, שמשרד קליטה, שמשרד בריאות, זאת מדיניות ממשלה.
קולט אביטל: אם הממשלה לא תחליט ללכת בכיוון הזה, כל מה שאנחנו עושים פה, ניפגש בעוד שנתיים אולי, ישמור על המכפלת.
בני פיקדו: רציתי להוסיף משהו שכבר נאמר פה אבל זאת בעיה שהיא מאוד כאובה.
בני פיקדו: אנחנו מצד אחד בהסברה מנסים להתמודד ולהגיע למרב האוכלוסייה אבל מצד שני יש לנו, אני מעלה היבט פה באמת מתוך תסכול, יש לנו תופעה של אנשים שמדביקים בכוונה, תופעה של אנשים שנדבקו שיוצאים במסע נקמה וזה נורא ואיום.
בני פיקדו: אני אישית מכיר בחור בבאר שבע שהדביק מעל עשר נשים, בן קהילה, אנחנו גם שמענו על עובד זר שהוכנס לכלא בעקבות זה.
בני פיקדו: אני מאוד רוצה, אם היה לנו מקרה אחד של מישהו שהגענו איתו למשפט והוא נזרק למקום ששם הוא ראוי לו, אז היה זה בבחינת---
צפי רחמני: אני רכזת תוכנית ההסברה בקהילה האתיופית מטעם משרד הבריאות, הערה, וחבל שדוקטור הירש איננו, הוא אמר קודם שרצוי ש- MGO יעשו את הפעילות ולא משרדי ממשלה עם, איך הוא הגדיר את זה, המצגות המשעממות שלהם.
צפי רחמני: אז קודם כל מי שמגיע לקהילה, צוות האנשים שמסבירים, זה אנשים שהם כולם יוצאי העדה האתיופית, לא אני ולא רותי הולכות לעשות סדנאות, בני, שבי וטדי ועוד חמישים אנשים שעברו את הקורסים שלנו והוכשרו לעשות הסברה בנושא מניעת איידס.
צפי רחמני: מוזמנים לבוא ולראות את התוכנית, אין מצגות משעממות, יש פוסטרים מלאי חיים, יש דיון מלא חיים, יש תיאטרון שהוא חלק מהסדנה, אז ככה לזרוק דברים.
קולט אביטל: אני רוצה להגיד משהו כאן, אנחנו לא נמצאים פה כדי לעשות רשימה ולהשים לידה ווי של מינינו עוד ועדה ויש לנו עוד כזה וזה נחמד וזה משעמם או לא משעמם, זה באמת לא הכוונה.
קולט אביטל: אם לא הייתה תופעה ואם לא היינו רוצים להסתכל לה בפנים ואם לא היינו אומרים כאן, אוקיי, עשיתי, אבל זה לא מספיק, מה אני צריך לעשות עוד כדי באמת להגיע למודעות, כי אתם עושים כל מיני סדנאות מאוד נחמדות שאני לא יודעת עליהן.
קולט אביטל: זה לא הגיע לידיעתי, נכון שאני לא שייכת לקבוצה שיש לה HIV אז אני אולי גם לא מתעניינת, אבל אני לא חושבת שהציבור הרחב יודע, זה טיפה בים של מה שצריך לעשות.
קולט אביטל: או שיוצאים למבצע אמיתי או שממשיכים פה לטפטף קצת, שם לטפטף קצת.
צפי רחמני: אני רוצה אולי ברשותך להוסיף שהיו כנסים בכמה ערים בנושא המודעות---
רותי ויינשטיין: כל הנושא זה תוצאה שהם רוצים בעצמם סדנה שהם יוכלו להסביר בעצמם ולדבר עם הקהילה ויש קלטת איתם שאנחנו רוצים להוציא.
רותי ויינשטיין: מה אנחנו צריכים כדי לקבל יותר שעות פה?
רותי ויינשטיין: דקות שידור?
קולט אביטל: אני לא הייתי מודעת לזה שהישיבה הבאה שלנו בעוד חמש דקות משודרת, אז תוך חמש דקות אנחנו חייבים לסיים פה, ללכת לאולם ההרצאות כי אנחנו שם בשידור חי, אז רק מה שחיוני, תגידי עכשיו בדקה.
דגה מלקו: מה שאני רוצה להגיד, לגבי הסברה או מה שנעשה, גברתי יושבת הראש, מה שקורה, אלה שמסבירים או מתאמים שעובדים המון שנים, אבל יש דבר אחד, או מועסקים בחצי משרה או לפי שעות וזה מעיד לך את כל מה שרשמנו פה, אפילו בנציבות שירות המדינה מספר העובדים 490.
דגה מלקו: אז גם זה מעיד על משהו לקוי, במשך עשר שנים העניין הזה קיים, אבל העניין של התעסוקה שלהם, התנאים שלהם, לפי שעות ההסברה, לפי שיאספו אנשים במתנ"ס זה לא פתרון.
דגה מלקו: חייבים להיות בצורה מסודרת, מאורגנת, אדם ישקיע במשרה מלאה, אנשי מקצוע, ברוך השם, לא חסר, אחיות.
קולט אביטל: תודה רבה, אני צריכה לסכם את הישיבה וגם להודיע מה ההמלצות שלנו.
קולט אביטל: ההחלטות שאנחנו הולכים להוציא כאן היום זה ככה, אלף, שלאור העובדה שיש גידול משמעותי במקרי נשאי האיידס בקרב העולים ולאור העובדה שלפחות לגבי אחת מהעדות שבהן מדובר הולכת להיות הכפלה של העלייה, אנחנו פונים לראש הממשלה עצמו וכמובן גם לשרת הקליטה, או לראש הממשלה כדי שימצא את הפתרון לעניין הזה מול משרד הקליטה ומול משרד הבריאות, להכפיל את התקציבים בתקציב שנת 2006 וגם זה לא בדיוק מספיק, אבל אנחנו דורשים לפחות הכפלה כדי לאפשר את הגדלת התקנים, כדי לאפשר תוכנית הסברה ומנע משמעותית.
קולט אביטל: דבר שני, אנחנו פונים לממשלה, אני גם אדאג לזה שזה יהיה ביתר הוועדות שתתקבל החלטה שיוצאים למבצע הסברה אמיתי בכל כל התקשורת ובשלטי חוצות.
קולט אביטל: אם לא נעשה את הדבר הזה, זה תמיד יהיה איזה שהוא דבר שמסתירים לפני השטיח, צריך להשים את זה בשלטים מוארים בכל מקום ואז לאט נוריד את ההתנגדויות לדבר שמסתירים אותו.
קולט אביטל: אני מציעה עכשיו שנציג את הממצאים.
קפלה יוסף: יפה, עכשיו מכאן אני מתחיל.
קולט אביטל: אני לא מנסה חס וחלילה למצוא תירוצים, אבל יכול להיות שגם המצב בשוק לתעסוקה בתארים אקדמאים לא הכי טובה היום לכולם, גם זאת אפשרות.
קולט אביטל: אבל לגבי הקהילה האתיופית היה צריך באמת בדין ובחוק ובכל דרך אחרת לעסוק באפליה מתקנת.
קפלה יוסף: חברים, זו תמצית הסיפור של העסקת האתיופים פחות או יותר, אני משליך את הסיפור שלי על כלל העדה וספציפית לחבר'ה האקדמאים.
קפלה יוסף: בממצאים שלנו גילינו שהדבר המשמעותי ביותר זה קשרים חברתיים.
קפלה יוסף: קשרים חברתיים יש לזה השלכות של שיוך חברתי במאגר התעסוקה, במאגר החברתי.
קפלה יוסף: אנחנו גילינו שהחברים פשוט מנותקים מהשיוך בחברה המרכזית, אלה המועסקים מוצאים את עצמם בשולי החברה בתפקידים פשוטים, בדרישה לגישור.
קפלה יוסף: בכלל במסגרות שזה לא בתחום כישוריהם, לא מתאים לכישוריהם, הם מועסקים בתפקידים שאינם בתחום הכישורים שלהם.
קולט אביטל: תגיד לי, על איזה מדגם עשיתם את המחקר, כמה אנשים ומה הממצאים הכמותיים גם.
קפלה יוסף: לגבי האנשים, זה מתפלג לארבע קבוצות אקדמאים: צעירים לאחר הצבא; נשים, בדגש נשים חד-הוריות והמבוגרים.
קפלה יוסף: אלה ארבע קבוצות שלנו שהם בסך-הכל 100 נחקרים.
קולט אביטל: צעירים לפני צבא שהם כבר אקדמאים?
קפלה יוסף: לא, צעיר שמשתחרר, מה הוא הולך לעשות למחרת השחרור מהצבא.
קפלה יוסף: אקדמאים זו קבוצה אחרת.
קולט אביטל: אתה מדבר קודם כללי ואחר-כך נכנס לתחום האקדמאים?
קפלה יוסף: כן, אני חושב שכן.
קולט אביטל: אז תסביר כדי שנבין.
קולט אביטל: הסקר הוא רק על אקדמאים?
קפלה יוסף: לא, הסקר הוא על ארבע קבוצות שציינתי כרגע.
קפלה יוסף: שזה צעירים מיד אחרי הצבא, אמהות חד-הוריות, מבוגרים ואקדמאים.
קפלה יוסף: אלה ארבע קבוצות שאנחנו התייחסנו אליהם.
קפלה יוסף: כמו בן שאנחנו שמנו דגש, וגם המחקר שם דגש, על האקדמאים עצמם.
קפלה יוסף: זה שיש להם תואר ראשון, תואר שני וכו' ומה באמת העיסוק שלהם היומיומי?
קפלה יוסף: אז הדבר האחר שגילינו, לחברים האקדמאים חסרים קשרים חברתיים שפשוט הם עדיין נמצאים באיזה שהיא מסגרת שהיא שייכת אך ורק להם ולא מאפשרת להם להשתלב בתחום המרכזי של החברה הישראלית.
קולט אביטל: זאת אומרת, שכדי להשתלב בג'וב שיש לו צורך בכישורים אקדמאים, אתה חייב להפעיל קשרים חברתיים?
קפלה יוסף: כן.
קולט אביטל: זאת המסקנה?
קפלה יוסף: חבר מביא חבר.
קפלה יוסף: לא פלא שיש כל-כך הרבה חבר'ה, גם משכילים, שעובדים במשימות של אבטחה כי חבר מביא חבר, זה כוח זול.
ונדה קסהון: גם אצל הישראלים זה כך.
קולט אביטל: האתיופים לא ישראליים?
קולט אביטל: תכף אנחנו נשמע מה קורה כשיש מכרז.
קולט אביטל: את זה הבנו.
קולט אביטל: עכשיו בוא נדבר על הדוח.
קפלה יוסף: אז קשרים חברתיים אמרתי, בסדר, זה דבר אחד.
קפלה יוסף: הדבר השני, בתחומים שיש באמת ריכוז גבוה של מועסקים יוצאי אתיופיה.
קפלה יוסף: תרומתם נהדרת, הם מעצמת הארגון, הם תורמים יוצא מן הכלל והמסקנה היא פשוטה, מרוצים מהם.
קולט אביטל: יוסף, כשאתה מדבר על אוכלוסייה אקדמאית, תן לנו קצת הבנה כשהחברים בקהילה האתיופית מסיימים אוניברסיטאות, על איזה מקצועות אנחנו מדברים.
קולט אביטל: יש מגוון של מקצועות, האם הרוב הולכים בעיקר לעבודה סוציאלית, כפי שאני שומעת.
קולט אביטל: או האם יש מגוון רחב של מקצועות?
קפלה יוסף: תראי, עבודה סוציאלית, לדעתי, הלוואי וכולם היו מועסקים בעבודה סוציאלית, שזה תפקיד שבפני עצמו הוא מאוד חשוב, שבא לסייע לקהילה.
קפלה יוסף: לצערי התוצאות הן אחרות, אנשים שיש להם תואר ראשון או תואר שני, עובדים בתפקידי גישור, בתוך הקהילה, בתוך השכונות.
קולט אביטל: איזה מקצועות הם לומדים?
קפלה יוסף: חינוך ועבודה סוציאלית, הם המרכזיים.
קולט אביטל: אלה שני המקצועות.
קולט אביטל: אבל יש לנו גם עורכי-דין.
קפלה יוסף: יש לנו גם עורכי-דין.
קולט אביטל: יש אתיופים שהולכים לרפואה ולמקצועות מדעיים?
קפלה יוסף: יש.
קפלה יוסף: אולי היום זה התחיל לתפוס תאוצה.
קפלה יוסף: יש אבל כשאנחנו עושים השוואה יחסית לאיזה תחומים, אז בהחלט התחום החברתי שזה עבודה סוציאלית וחינוך, הוא הבולט ביותר.
קולט אביטל: עכשיו מבחינה כמותית, על איזה מספרים אנחנו מדברים.
קולט אביטל: האם יש לכם מידע כמה מסיימים מדי שנה אוניברסיטאות וכמה מביניהם מועסקים במקצוע שאותו הם למדו.
קולט אביטל: כי היתר שולחים בלית ברירה, לתחנה המרכזית הבנו את המסר.
קולט אביטל: אני פשוט מבקשת לדעת, נניח מסיימים, אני שמעתי שיש תופעה של 3,000 אקדמאים שסיימו אוניברסיטאות ואין להם תעסוקה, האם זה נכון?
ברברה סבירסקי: מה שהכי מעניין זה, שאין מספרים מדויקים.
ברברה סבירסקי: כל שנה מסיימים בין 250 עד 300 אקדמאים.
ברברה סבירסקי: לא כולם מובטלים, אנחנו מדברים על הליך של עשר השנים האחרונות, כשבכל שנה סיימו 250 - 300, אז יש לפחות 3,000 אקדמאים, לא כולם מובטלים, חלק מהם עובדים.
קפלה יוסף: מה שמעניין במחקר גם, מה התפקיד בעבודה, מה זה העבודה הזאת, האם העבודה היא במסגרת הכישורים, היכולת שלהם.
קפלה יוסף: אני אומר, רוב האקדמאים שמועסקים שם הם פשוט, העיסוקים שלהם מאוד מבישים.
קפלה יוסף: הם מתביישים להוציא את התלושים ולהראות את זה, אם זה לחבר שלהם או למשפחה שלהם.
קפלה יוסף: זה דבר מאוד מביש, הם מתביישים ומתוסכלים.
קפלה יוסף: המחקר הזה הוא המדגם המייצג של כלל החברה, יחסית לגודל האוכלוסייה שלנו, אני יכול להגיד שזה כן מייצג.
קפלה יוסף: אם ניקח את שלושת האלפים לשאלתך, ואנחנו נבדוק פחות או יותר באיזה מועסקים, אנחנו בדקנו את זה במינהל הסטודנטים שהוא אחראי על התחום הזה.
קפלה יוסף: אין בכלל מדיניות אדם שלמד בתחום הזה, לשלוח אותו בתחום שהוא למד.
קפלה יוסף: אין מדיניות כזאת, אלא איפה שיש תפקיד שולחים אותו לשם.
קפלה יוסף: אם זה גישור בבתי-משפט, אם זה גישור בתוך השכונות, אם זה גישור בתעסוקה, איפה שיש מקום עבודה, העיקר שילך לעבוד.
קולט אביטל: אני חושבת שזה תפקיד מינהל הסטודנטים.
קולט אביטל: מינהל הסטודנטים, בדרך-כלל, מטפל בסטודנטים כל עוד הם סטודנטים.
קולט אביטל: אני רוצה לשאול את משרד הקליטה, כי אני זוכרת שבזמנו או נקרא לזה בזמני היה במשרד הקליטה וגם במשרד העבודה היה דבר שנקרא "לשכה לתעסוקת אקדמאים".
קולט אביטל: מי שאני זוכרת זה יגיד לכם כמה שזה ותיק הסיפור הזה, מי שעמד בראש הלשכה הזאת היה Nan ever dam , יוסי שריד.
קולט אביטל: ככה אני הכרתי את יוסי שריד שבזמנו כשאני טיפלתי בהחזרת סטודנטים ישראלים מחוץ-לארץ, יוסי שריד טיפל במציאת עבודה לסטודנטים שסיימנו את לימודיהם.
קולט אביטל: זאת אומרת, לשכת תעסוקה לאקדמאים.
קולט אביטל: האם יש היום במשרד הקליטה פונקציה כזאת?
עופר אופן: אצלנו יש פונקציה שהיתה קיימת תקופה ולשמחתי הבחור שמנהל את הפונקציה יצא לשליחות באתיופיה על-מנת להביא עוד אנשים משם.
עופר אופן: כרגע קלטנו מישהו אחר שימלא את מקומו.
עופר אופן: הפונקציה הזאת היא באמת לא פונקציה טבעית של מינהל הסטודנטים.
עופר אופן: זוהי פונקציה שנוצרה כתוצאה מכורח.
עופר אופן: והמצב היה כזה שסטודנטים באמת סיימו ללמוד ולא כל-כך הצליחו למצוא תעסוקה.
עופר אופן: במסגרת אותה תפיסה שלא רק להכין אותם לקראת התואר אלא גם את הצעד האחד קדימה, החלטנו כן להוסיף את הפונקציה הזאת שמטרתה העיקרית היא לאו דווקא השמה אלא יותר הכנה לקראת עולם התעסוקה.
עופר אופן: איך למצוא, איך לכתוב קורות חיים, איך להתראיין, איך למצוא את המקורות האלו שאת מדברת עליהם, את המרכז לתעסוקה לאקדמאים, איך לפנות אליהם.
קולט אביטל: אבל יש מרכז לתעסוקת אקדמאים?
עופר אופן: במשרד העבודה.
עופר אופן: יש גם במשרד הקליטה, מרכזי קליטה לתעסוקת אקדמאים.
עופר אופן: יש גם במשרד הקליטה שמתעסקים רק בעולים.
קולט אביטל: אורנה, את רוצה להגיד משהו על זה?
אורנה פינדלינג: כן.
אורנה פינדלינג: לנו יש כמובן את המרכז לתעסוקת אקדמאים אנחנו מטפלים גם בעולי אתיופיה.
אורנה פינדלינג: אני לא יודעת אם לומר לצערי או לשמחתי בכל הארץ מתוך כ7,500- עולים מאתיופיה שמטופלים בכל הלשכות הרגילות, יש בסך-הכל 61 עולי אתיופיה שמטופלים בלשכות לתעסוקת אקדמאים.
קולט אביטל: האם יכול להיות שהם לא יודעים שהם יכולים לפנות ללשכת הזאת?
אורנה פינדלינג: אני אתן בקצרה את פרופיל ואת התרשמות האנשים שלנו, למה כנראה הם לא מגיעים.
אורנה פינדלינג: הם אנשים צעירים, שחוץ מאחד שלמד שם, כולם למדו וקיבלו את השכלתם האקדמית בארץ.
אורנה פינדלינג: 75 אחוזים מהם לערך, הם בוגרי מקצועות מדעי החברה והרוח, כמו שפה אמרו, יש ביניהם מורים, יש גם עובדים סוציאליים אבל זה לא כל-כך הרבה אצלנו לפחות כמו שההתרשמות הכללית.
אורנה פינדלינג: יש כמובן האחרים, יש מקצועות ביולוגיה, מהנדסים, שלושה עורכי-דין שאחד מהם השכר האחרון היה 12 אלף ש"ח.
אורנה פינדלינג: זאת אומרת, זה מה שראוי לציין.
אורנה פינדלינג: הם נמצאים בלשכה בסך-הכל כחודשיים-שלושה בדרך-כלל הם מסתדרים, יש להם מוטיבציה גבוהה לעבודה, מטפלים בהם כמו בכל אחד אחר וההתרשמות שלנו שהם כנראה נמצאים אצלנו בתקופת מעבר בין עבודה לעבודה.
אורנה פינדלינג: ואחר-כך או שהם מסתדרים בכוחות עצמם או.
קולט אביטל: אבל כשאת מפנה את האנשים למקומות עבודה, א – האם אלה מקומות עבודה שתואמות את כישוריהם או את הרקע שלהם.
קולט אביטל: ב – האם את יודעת שמקבלים אותם בלי בעיה, או שאומרים: "אה, אתיופי אני לא יודע".
אורנה פינדלינג: עשיתי את הבדיקה, הגיל הממוצע של כולם הוא 30, וכפי שידוע לכם עד גיל 35, אם לא נמצאה לאנשים חודשיים עבודה במקצועם שלהם, אפשר לשלוח אותם לכל עבודה.
אורנה פינדלינג: מהבדיקות שאני עשיתי דווקא רוב השליחות לעבודה הן במקצועות שלהם.
אורנה פינדלינג: אני התפלאתי לראות שקיבלתי את הסטטיסטיקות ולצערי קיבלתי אותם רק אתמול.
אורנה פינדלינג: זאת אומרת, רק אתמול הודיעו לי על זה, אז אולי הייתי יכולה להתכונן יותר אם הייתי מקבלת מקודם.
קולט אביטל: את הישיבה הזאת תכננו כבר לפני למעלה מחודשיים.
אורנה פינדלינג: אנחנו קיבלנו זאת רק ביום חמישי, ובאמת חבל כי אפשר היה להתכונן יותר.
אורנה פינדלינג: לשאלתך, אם אנחנו מפנים למקצועות שלהם?
אורנה פינדלינג: אנחנו מפנים בשלב הראשון, בחודשיים הראשוניים, וגם אחרי זה.
אורנה פינדלינג: יש גם הפניות כמו לכל אחד אחר למקצועות שהם לא במקצועם, אבל זה כמו לכל ישראלי אחר.
אורנה פינדלינג: בהחלט את התשובה לשאלה איך המעסיקים מתייחסים אליהם, האם הם מתייחסים אליהם כאל עולים מאתיופיה או כמו אל כל אחד אחר, את זה לא בדקתי, אני מוכנה לבדוק את זה.
קולט אביטל: או-קיי, תודה רבה.
קסהון ונדה: אני עובד במשרד החינוך וגם בארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.