GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יורי שטרן: זאת שנה שלמה שאנו מבקשים ממדינת ישראל כולה להקדיש במערכת החינוך האזרחית, במערכת החינוך הצבאית והמשטרתית, בכלי התקשורת הממלכתיים או המבוקרים על-ידי הממשלה ובכל המערכות שניתנות להשפעה מהממשלה או מהכנסת, כולל הכנסת עצמה - לציין את האירועים האלה לא פעם אחת.
יורי שטרן: כי מטרתנו היא באמת לא רק לתת כבוד ללוחמים אלא גם לקבל את הניצחון הזה כציון דרך מרכזי בתולדות העם היהודי.
דובר: תודה רבה.
יורי שטרן: אנו פונים לממשלת ישראל בדרישה לתקצב את האירועים האלה, כי לא יכול להיות אירוע ממלכתי ללא תקציב מיוחד.
יורי שטרן: שאר הארגונים שחייבים לקחת בזה חלק, כולל הרשויות המקומיות, אינן יכולות לעשות את שלהן ללא סיוע כספי מממשלת ישראל.
יורי שטרן: זה חייב להיות תקציב מיוחד.
יורי שטרן: זאת חייבת להיות תוכנית שכל משרד ומשרד שיש לו נגיעה לכך ייקח בו חלק, לפי החלטת הממשלה המפורטת, עם אחריות של שרים על ביצוע.
יורי שטרן: אנו מבקשים מ"יד ושם", שהבנו שהוא אחראי מטעם הממשלה על יום הניצחון עצמו, להקים ועדה ציבורית רחבה לידו שתכלול את נציגי הארגונים הציבוריים.
רחל ברקאי: ממילא יש ועדה(?).
מרינה סולודקין: שזה יהיה בכתב.
יורי שטרן: אנו פונים ליושב-ראש הכנסת בבקשה לדאוג להיערכות הכנסת עצמה, כמוסד ממלכתי חשוב ומרכזי, לציון האירועים האלה.
מרינה סולודקין: בשם הוועדה, אנו נפנה ליושב-ראש הכנסת.
מרינה סולודקין: אנחנו נעשה גם בישיבה שנייה בנושא הזה, בסוף ינואר.
יורי שטרן: אנו גם, כוועדה, מבקשים את מדינת ישראל להשתלב בחגיגות הניצחון שתתקיימנה באירופה, בצפון-אמריקה ובברית-המועצות לשעבר.
דוברת: משתתפים.
יורי שטרן: כעת משתתפים באירועים שהם לשחרור אושוויץ.
דוברת: המטרה היא באמת ליצור גשר טלוויזיוני לפחות עם האירוע שיתקיים במוסקבה ב-9 במאי, לציון 60 שנה לניצחון.
יורי שטרן: אבל לא רק.
יורי שטרן: בכל מדינה ומדינה שהאירוע הזה יצוין, מדינת ישראל צריכה להיות חלק מהאירועים האלה בצורה זו אחרת.
יורי שטרן: לאירועים המרכזיים כגון אלה שיתקיימו במוסקבה, בקייב, במינסק - יש לשלוח משלחות רשמיות מטעם המדינה, שתכלולנה גם את הדור הצעיר של הלוחמים שלנו ובוודאי את אלה שלחמו במלחמה ואת אלה שעברו את השואה.
מרינה סולודקין: אנחנו נכין את המסקנות, ובישיבה הבאה - שתהיה בסוף ינואר או לפני כן - נדון בטיוטה הסופית של המסקנות.
מרינה סולודקין: אני נועלת את הישיבה.
מרינה סולודקין: אני מודה לכולם.
קולט אביטל: שלום לכולם, אני מבקשת לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
קולט אביטל: היום הוא יום קצת קשה והר גורל בכנסת.
קולט אביטל: למעשה, המליאה כבר התחילה לדון הבוקר בהצעות אי אמון.
קולט אביטל: יש גם הצעת חוק בנושא משאל עם, ומאוחר יותר נתחיל בדיונים על התקציב.
קולט אביטל: רוב ועדות הכנסת לא מקיימות את דיוניהם.
קולט אביטל: יש גם פקקים בכניסה לעיר.
קולט אביטל: יש גם משטרה שחוסמת דרכים, ויש גם מתנחלים שחוסמים כבישים.
קולט אביטל: אנחנו מתחילים במתכונת מצומצמת יותר ממה שחשבנו.
קולט אביטל: אני בוועדה הזאת מזה שנתיים ימים, ואנחנו קיימנו הרבה מאוד דיונים על הבעיות שניצבות בפני הקהילה האתיופית בארץ.
קולט אביטל: מדובר בבעיות בתחומי הקליטה, בעיות של משכנתאות ודיור, ובעיקר בעיות תחומי החינוך, נשירה ממערכת החינוך, פנימיות.
קולט אביטל: אנחנו בדרך כלל דנים בבעיות.
קולט אביטל: אנחנו גם קיימנו פה דיון ואני מניחה שחלקכם זוכרים אותו, בנושא הדימוי שיש לעולה בתקשורת עם דגש מיוחד על הדימוי שיש לעולים האתיופים בתקשורת וזאת בעקבות מחקר שנעשה עבור הרשות השנייה באוניברסיטת תל-אביב.
קולט אביטל: אנחנו גילינו שיש שם מעט מאוד, אבל באמת מעט מאוד, הצגה נכונה או מספקת של הדימוי של העולה מאתיופיה.
קולט אביטל: במידה מסוימת המשוואה הזאת התחילה להשתנות, לפחות בעקבות הופעותיה של מהרטה ברוך בתוכנית ריאלטי בשם "השגריר" שזכתה לרייטינג מאוד גבוה.
קולט אביטל: אין לי שום הוכחות לכך, אבל תחושתי היא שחלק מהציבוריות הישראלית התחילה להסתכל בצורה קצת שונה בעקבות ההופעות האלה בתקשורת.
קולט אביטל: אני כרגע לא מדברת על ההישג עצמו, אלא אני מדברת על העובדה שכתוצאה מהשתתפותה של מהרטה בתוכנית הזאת, היא זיכתה את הקהילה האתיופית בבונוס נוסף והציבור בארץ התחיל להבין, להסתכל ולראות בצורה אחרת את הדימוי של הקהילה האתיופית בתקשורת, וסטריאוטיפים שהיו נשברו.
קולט אביטל: עוד לפני השתתפותה של מהרטה בתוכנית הזאת, אנחנו החלטנו שיום אחד אנחנו נקדיש גם ישיבה מיוחדת להישגים של הקהילה הזאת.
קולט אביטל: אנחנו שמענו על הישגים גם במסגרת ישיבה שקיימנו עם הפרויקט הלאומי האתיופי.
קולט אביטל: אנחנו שמענו שם גם על התקדמות מאוד יפה בנושא זכאות לבגרויות בקרב בני הקהילה.
קולט אביטל: מהרטה, דרכך ודרך אנשים אחרים נוספים שהצליחו במערכת המשפט ובצבא ובארגונים וולונטריים, ובתקשורת עצמה, אנחנו רוצים לראות את הפאן הזה של ההצלחות.
קולט אביטל: זה לא אומר שעדיין לא ניצבים קשיים, גם עליהם אנחנו נדבר.
קולט אביטל: אבל להבנתי ולדעתי, כל אחד מכם ניצב היום בנקודה כזאת שהוא מהווה דמות לחיקוי בקהילה עצמה.
קולט אביטל: זה כמובן טוב ומשמח.
קולט אביטל: אני רוצה שנקבל דרך האנשים שנמצאים כאן סביב השולחן תמונה אחרת של מה שמתרחש בתוך הקהילה, ומה שעדיין ראוי להיעשות.
קולט אביטל: מהרטה, כמי שעסקה שנים רבות בהסברה, אני אומר למען הגילוי הנאות שמאוד התרשמתי מכישורייך.
קולט אביטל: אני הצבעתי עבורך, אבל כנראה שזה לא היה מספיק.
מהרטה ברוך: מכל מקום, טוב לשמוע את זה.
מהרטה ברוך: אני הגעתי לתוכנית "השגריר" ממניעים די אגואיסטים.
מהרטה ברוך: כשהוזמנתי להשתתף בתוכנית השיקולים שלי היו האם אני איהנה מזה או לא, האם זו תהיה חוויה מאתגרת.
מהרטה ברוך: כשהפרומואים התחילו לרוץ וכשקיבלתי תגובות מאנשים ברחוב, אני הבנתי שלא מדובר במהרטה שמופיעה בתוכנית טלוויזיה ונהנית מהאתגרים במשימות בתוכנית, אלא מדובר בזה שמהרטה נתפסת כמייצגת קבוצה.
מהרטה ברוך: זה משהו שקלטתי אותו בדיעבד, כי באמת לא נבחרתי לייצג וגם לא ראיתי את עצמי נציגה כאשר החלטתי לגשת לתוכנית הזאת.
מהרטה ברוך: כידוע לכם, הדרך היתה קשה מאוד.
מהרטה ברוך: היו בתוכנית רגעים מאוד קשים, אבל אני מאוד שמחה שלקחתי בה חלק.
מהרטה ברוך: אני גם שמחה שזוכרים שמהרטה הביאה את עצמה ואת הסיפור שלה, ואת האתיופיות שלה, וזה מה שהיא ניסתה למכור.
מהרטה ברוך: כלומר, לא ניסיתי להיות מישהי אחרת, ולא ניסיתי לספר סיפורים שהם לא חלק מהחוויות שלי, אלא ניסיתי להביא את מהרטה כפי שהיא, עם הקשיים שכרוכים בעלייה מאתיופיה, וגם להביא איזשהו פאן אחר של ישראל.
מהרטה ברוך: זה נכון שאיתן ויעל הם ישראלים, ורוב המתמודדים שם היו באמת ישראלים מובהקים, אבל אני רציתי להגיד שיש ישראלית שהיא קצת יותר כהה, ושזאת עובדה שאני חלק מהחברה הזאת.
מהרטה ברוך: הרבה פעמים הרגשתי שלא תמיד היה קל לקבל אותי כישראלית וכישראלית שתייצג את ישראל בחוץ לארץ.
מהרטה ברוך: שוב, אני שמחה שלקחתי בזה חלק.
מהרטה ברוך: הרבה פעמים קיבלתי תחושה שדווקא בבית ראו בי פחות מתאימה לייצג את ישראל, ובחוץ לארץ קיבלתי יותר קרדיטים.
מהרטה ברוך: זה כנראה אומר משהו על החברה שלנו בישראל, ושיש עוד הרבה מה לעשות.
מהרטה ברוך: אני לא יודעת אם ההשתתפות שלי השפיעה על הצורה בה אנחנו נתפסים בתקשורת.
מהרטה ברוך: אבל, מתגובות שאני שומעת מילדים ומנערים, אני מבינה שההשתתפות שלי עשתה להם כל כך הרבה.
מהרטה ברוך: זה גרם להם להאמין שאפשר להשתתף גם בתחרות כזאת שהיא קצת אליטיסטית שבה נוטלים חלק אנשים מובחרים, ושאפשר להגיע גם למקום שני ואולי גם לנצח.
מהרטה ברוך: אני מקווה שאני הצלחתי להעביר את המסר הזה לילדים ולנוער בישראל.
קולט אביטל: תודה רבה.
קולט אביטל: אנחנו נשמע עכשיו מוזמנים אחרים שגם הם סיפורי הצלחה בתוך הקהילה.
קולט אביטל: עו"ד אסרס, בבקשה.
עינת אסרס: מהרטה הדגיש בדבריה שיש לנו הרבה עוד הרבה עבודה בנושא הזה בחברה הישראלית.
עינת אסרס: אני מבינה שנושא הדיון היום הוא הצלחות בקליטת עליה מאתיופיה.
עינת אסרס: אנחנו יכולים לדבר על זה שיש הצלחות, ושבמוסדות להשכלה גבוהה יש נכונות לקלוט.
עינת אסרס: יש בחברה רצון לקלוט, אבל צורת הקליטה לא מתאימה.
עינת אסרס: יכול להיות שזה נעשה בתום לב או מחוסר הבנה.
עינת אסרס: כל אחד יכול להצליח אם נותנים לו מקום והזדמנות.
עינת אסרס: צריך לפתוח את הקלפים ולומר שאנשים יכולים להשתלב במקומות מסוימים.
עינת אסרס: יש לנו על מה לעבוד.
מרינה סולודקין: את אומרת שאופן הקליטה לא היה מתאים, וגם אני חושבת כך.
מרינה סולודקין: אבל, אני רוצה להבין למה את מתכוונת כשאת אומרת שאופן הקליטה לא היה מתאים.
קולט אביטל: בדיונים אחרים אנחנו ראינו שיש פוטנציאל אדיר.
קולט אביטל: השאלה היא, מהי הדרך הטובה ביותר להוציא את הפוטנציאל הזה מן הכוח אל הפועל?
קולט אביטל: בואו נשכח לרגע את נושא המודעות החברתית.
קולט אביטל: אנחנו פה מדברים על השלטונות, על האנשים שאחראים על הקליטה אם זה במערכת החינוך ואם זה במקומות אחרים.
קולט אביטל: נראה לי שזה הנושא החשוב ביותר.
עינת אסרס: אני רוצה להעלות את נושא האקדמאים.
עינת אסרס: ישנם כרגע מאות אקדמאים שסיימו מוסדות להשכלה גבוהה.
עינת אסרס: אבל, הם לא שולבו במקומות תעסוקה.
עינת אסרס: מוסדות הציבור צריכים לקלוט לפחות את חלקם.
עינת אסרס: צריך לשלב אותם בעבודות ציבוריות.
עינת אסרס: צריכה להיות קליטה ישירה במציאת פתרון לתעסוקה, אבל זה לא נעשה.
עינת אסרס: מאז שקבלתי רשיון עורך הדין נפגשתי עם אנשים בכירים ושמעתי כל מיני דעות כמו למשל: "אתם לא מהווים פה אינדיקציה חברתית או השפעה פוליטית, ולכן מי צריך לקלוט אתכם בתעסוקה, ושיש קבוצות אחרות של מובטלים".
עינת אסרס: אני לא מדברת על קבוצות אחרות.
עינת אסרס: יכול להיות שכאזרחים לכל דבר אנחנו כן נהווה השפעה פוליטית בעתיד אם נמצא לנו הנהגה.
עינת אסרס: אבל, צריכה להיות קליטה בתעסוקה במוסדות ציבור.
עינת אסרס: יש הכוונה של עולים לשכונות עוני ולפריפריה, וצריך להפסיק עם זה משום שזה מאוד משפיע על התקדמותם של העולים החדשים ושל הנערים.
עינת אסרס: צריך כרגע להכין אותם למעורבות בחינוך ולהסביר להם באיזה חברה הם נמצאים, ומהם החובות והזכויות שלהם כעולים כאן בארץ.
עינת אסרס: צריך לתת להם כלים ולעזור להם.
עינת אסרס: אנחנו רואים את הכישלון בחינוך, אנחנו רואים נשירה מבתי הספר.
עינת אסרס: הדברים האלה נובעים מחוסר התייחסות נכונה לצרכים של בני הקהילה.
עמיהוד בהט: אנחנו רואים פה את התוצרים המוגמרים.
עמיהוד בהט: אם יהיו עוד כמה כאלה אז פתרנו את הבעיה.
עמיהוד בהט: מדברים על כשלון בחינוך, אבל למה לא לראות את ההצלחה בחינוך?
עמיהוד בהט: את אומרת שאם יש כישלונות זה בגלל החינוך, ואם יש הצלחות זה למרות החינוך?
קולט אביטל: לא, השאלה היא מה חסר.
עמיהוד בהט: אני רוצה לשמוע ממך ומאחרים את המסלול שהם עברו עד שהם הגיעו למה שהגיעו.
עינת אסרס: אני עליתי לארץ בשנת 1991 ב"מבצע שלמה", וסיימתי פה תיכון ואוניברסיטה.
עינת אסרס: הגעתי לארץ בגיל 14 עם השכלה בסיסית.
עינת אסרס: באתיופיה הייתי תלמידה מצטיינת, אהבתי ללמוד.
עינת אסרס: היה לי פוטנציאל והיה לי רצון, וכשבאתי לפה ידעתי מה אני רוצה.
עינת אסרס: אבל, מגיעים לכאן נערים שהם נטולי השכלה וגם ההורים שלהם הם נטולי השכלה.
עינת אסרס: אין לאותם נערים כלים, וכאן הם נופלים בין הכיסאות.
עמיהוד בהט: את הגעת לארץ בגיל 14.
עמיהוד בהט: זה אחד הגילאים הקשים ביותר להגיע למדינת ישראל, אולי רק גיל 16 שנים הוא יותר גרוע.
עמיהוד בהט: מבחינת העיתוי, זה הגיל הכי קשה.
עמיהוד בהט: את עורכת דין צעירה.
עמיהוד בהט: כלומר, לא עברו הרבה שנים מאז שבאת לארץ.
עמיהוד בהט: אומנם למדת באתיופיה, אבל לכאן את הגעת עדיין עם פער בשפה העברית וביהדות.
עמיהוד בהט: למרות זאת, את מופיעה פה בפני ועדה בכנסת וההופעה שלך היא פשוט מדהימה.
עמיהוד בהט: האם ההופעה שלך פה קשורה להצלחה של מישהו בקליטה?
עינת אסרס: אבל, זוהי דוגמה בודדת להצלחה.
עינת אסרס: כמה עורכי דין יוצאי אתיופיה יש?
עינת אסרס: אתה יכול לבקר בבתי כלא ולראות כמה נערים יש שם.
עמיהוד בהט: תאמיני לי שאני מכיר את העובדות.
עמיהוד בהט: אבל, אני רוצה ללמוד מהמודל המוצלח.
עינת אסרס: המודל המוצלח בא להגיד מה קורה בשטח, והדברים בשטח מדברים בעד עצמם.
עמיהוד בהט: אני שואל, מה במסלול של הבודדים המוצלחים היה טוב?
בתיה איוב: ההצלחה קשורה לשאלה לאילו בתי ספר נשלחו הילדים, מי היו המורים שלו?
בתיה איוב: האם המורים האמינו בהם כן או לא?
עמיהוד בהט: זה מה שאני רוצה לשמוע.
קולט אביטל: כיוון שאנחנו מדברים בדרך כלל על הכישלונות, כדאי שננסה באמת גם לבדוק איפה היו הצלחות ולמה.
עמיהוד בהט: בדיוק.
קולט אביטל: כשילד עולה בא ממשפחה שיש בה כבר השכלה אז זה כבר מקדם טוב.
קולט אביטל: אבל, אם מדובר בילד עולה שלמשפחתו אין את הכלים לתת לילדים את היכולת הזאת אז לנו כחברה ולכם כמשרד חינוך ולארגונים הוולונטריים יש תפקיד נוסף והוא לעבוד גם עם ההורים וגם עם הילדים.
קולט אביטל: השאלה כאן, אילו מודלים ובאילו מקומות כן הצליחו, ולמה?
קולט אביטל: וכן, אילו מודלים ובאילו מקומות נכשלו, וכמובן למה?
קולט אביטל: זה מה שאנחנו מנסים לברר.
עמיהוד בהט: זו שאלתי.
קולט אביטל: האם בבית הספר היתה עזרה נוספת לעולים?
קולט אביטל: האם היו שיעורים או שעות נוספות?
עינת אסרס: אני למדתי בבית ספר "מקווה ישראל" שבו רוב התלמידים היו עולים מאתיופיה.
עינת אסרס: היו שיעורים והיו שעות נוספות.
עינת אסרס: התלמידים האתיופים שכן השקיעו ולמדו בבית הספר הם תלמידים שרכשו השכלה כבר באתיופיה, וכמעט כולם סיימו את הלימודים בכיתה י"ב.
עינת אסרס: אנחנו ידענו מה אנחנו רוצים.
עינת אסרס: אנחנו תמיד שאפנו להגיע ללימודים באוניברסיטה.
קולט אביטל: האם יש לנו סטטיסטיקה כמה אקדמאים יש עכשיו בקרב הקהילה?
עמיהוד בהט: בכנס הסטודנטים דיברו על 2,500.
בתיה איוב: ישנם בערך 1,500 סטודנטים מן המניין.
קולט אביטל: מדובר על 1,500 סטודנטים מתוך קהילה של 91,000 עולים.
קולט אביטל: בתיה איוב מתוך 105,000 עולים, וזה כולל את ילידי הארץ.
קולט אביטל: זה פחות מאחוז אחד של הזכאים.
קולט אביטל: כמה מהם מקבלים מלגות ממינהל הסטודנטים?
בתיה איוב: כמעט כולם.
קולט אביטל: כלומר, מינהל הסטודנטים הוא בהחלט גוף שנותן את הכלי הנוסף.
מהרטה ברוך: אין ספק שבלי מינהל הסטודנטים אף אחד לא היה מגיע לאקדמיה.
עינת אסרס: ישנו כישלון במערכת החינוך והוא מוכח.
עינת אסרס: הרוב של אלו שנמצאים היום באקדמיה ואלו שיש להם תארים הם אותם אלה שהיה להם בסיס מלכתחילה באתיופיה.
קולט אביטל: עו"ד עמנואל הדנה, אתה תובע צבאי בפרקליטות באיו"ש ובחבל עזה.
קולט אביטל: תאמר לנו בבקשה מתי עלית לארץ, ותתאר לנו בקצרה את המסלול שאתה עברת.
עמנואל הדנה: להבדיל מרוב העולים, אני לא עליתי דרך סודאן אלא עליתי עם ההורים דרך אדיס.
עמנואל הדנה: עליתי ארצה בסוף שנת 1985.
עמנואל הדנה: לאחר מכן למדתי בישיבת "הדרום" שהיא ישיבה תיכונית.
עמנואל הדנה: אין לי טענות כלפי הישיבה משום שהיא היתה ממש טובה.
עמנואל הדנה: לאחר מכן נשלחתי למרכז "שפירא" שהוא מרכז טכנולוגי, וכאן יש לי כן טענות.
עמנואל הדנה: אני הבנתי בסוף השנה כי אין אפשרות להוציא תעודת בגרות במקום הזה, ולכן ביקשתי לעבור למקום אחר.
עמנואל הדנה: התשובה שקיבלתי היתה: "טוב היה אילולא לא הגעת.
עמנואל הדנה: אבל, משהגעת אתה מסיים את המסלול הזה".
עמנואל הדנה: היתה קבוצה של תלמידים אתיופים יחד איתי ואז עשו מיון כשלא ברור לי לפי אילו אמות מידה הוא נעשה.
עמנואל הדנה: העניין הזה שמור למערכת.
עמנואל הדנה: נאמר לנו שחלק מאיתנו ילמד במערכת דו שנתית, כלומר רק את השפה העברית מכונאות ונגרות, ואילו החלק האחר ילמד משהו שיביא אותו אולי לשליש בגרות.
קולט אביטל: אתה למעשה אומר שהציפיות מכם היו נמוכות.
עמנואל הדנה: אני הבאתי את המקרה שלי כדוגמה כדי להמחיש שלא התלמיד ולא ההורה ולא נציגות הקהילה מעורבים בקבלת ההחלטות בעניינם, וזה שורש הבעיה.
עמנואל הדנה: אנשים מוצאים את עצמם נאחזים במראה עיניהם ואלו הן התוצאות.
עמנואל הדנה: יושבים כאן אנשים אקדמאים ועורכי דין, אבל העובדות בשטח הן אחרות.
עמנואל הדנה: ישנם גורמים שונים שהביאו למצב החיובי או השלילי של יוצאי הקהילה.
עמנואל הדנה: אני רוצה לומר שלאחר מכן הגעתי בדרך לא דרך לבית הספר התיכון "ימין אורד", ואותו סיימתי.
עמנואל הדנה: משם הלכתי ללמוד חינוך שנה ראשונה באוניברסיטת בן גוריון.
עמנואל הדנה: אני למדתי דרך מינהל הסטודנטים ואין לי טענות כלפיהם.
עמנואל הדנה: הם אלו שעזרו לי, הם מימנו לי את שכר הלימוד.
עמנואל הדנה: באוניברסיטת בן גוריון החלטתי שאני רוצה ללמוד משפטים, והתעקשתי מאוד על כך.
עמנואל הדנה: אני מוכרח לציין שלקח לי הרבה מאוד זמן להתקבל ללימודים באוניברסיטת תל-אביב מלסיים את התואר.
קולט אביטל: האם לא רצו לקבל אותך?
עמנואל הדנה: כן, יש שם מחסום מאוד מאוד בעייתי.
קולט אביטל: האם המחסום הזה הוא מחסום שניצב בפני כול אלה שרוצים ללמוד משפטים?
עמנואל הדנה: אני לא יודע מה היה לפניי, אבל אני הייתי השני שהגיע לאוניברסיטת תל-אביב.
עמנואל הדנה: היה רעש גדול כשנכנסתי ללמוד באוניברסיטה.
עמנואל הדנה: אני זוכר שנערך באוניברסיטה כנס שבו נדרשתי להציג כי יש גידול של 100% במספר הסטודנטים האתיופים באוניברסיטת תל-אביב.
קולט אביטל: דרך אגב, זה לא קשה.
קולט אביטל: זו עלייה מאחד לשניים.
עמנואל הדנה: אני מוכרח לציין את זה משום שזה היה מצב מאוד עגום, ואני מאוד התנגדתי לזה.
עמנואל הדנה: אני התבקשתי מספר פעמים על-ידי דקאן הסטודנטים להציג את אותו נתון גם בפני חבר הנאמנים למרות שלא רציתי לעשות זאת.
קולט אביטל: האם ידוע לך האם הקשיים שעמדו בפניך בקבלה ללימודים באוניברסיטת תל-אביב הם גם קשיים שעומדים בפני סטודנטים אחרים, או בגלל היותך אתיופי?
מרינה סולודקין: חברת הכנסת קולט אביטל, אין כאן בכלל שאלה.
מרינה סולודקין: אני באתי מברית המועצות ואני מאוד מבינה אותו.
עמנואל הדנה: התחושה שלנו היתה שאוניברסיטת תל-אביב לא היתה מוכנה לקליטה מהסוג הזה.
עמנואל הדנה: בוועדות השונות אני טענתי שציון הפסיכומטרי הוא לא תקין ולא תקף לעניין של הסטודנטים האתיופים, מאחר והציון הפסיכומטרי בנוי על הקודים האתניים ועל התרבות של החברה שיצרה אותו.
עמנואל הדנה: אם רוצים לבדוק את יכולת הלמידה והתפיסה שלי אז צריך לבחון אותי לפי אמות המידה האתניים שלי, ולא על-פי אמות המידה של האחר.
קולט אביטל: נכון.
קולט אביטל: האם אתה היית בעתודה אקדמאית?
עמנואל הדנה: כן.
עמנואל הדנה: לצה"ל התגייסתי עם תואר ראשון כמתמחה.
עמנואל הדנה: התפקיד הראשון שלי בפרקליטות הצבאית היה של מרצה בבית הספר למשפט צבאי.
עמנואל הדנה: לאחר מכן, קיבלתי מינוי של תובע צבאי בקו הירוק, ובתפקיד הזה כיהנתי כשנתיים וחצי.
עמנואל הדנה: כיום קיבלתי מינוי על ידי מפקד אזור השטחים ויש לי תפקיד של תובע צבאי באיו"ש ובחבל עזה, ואחראי כוח-האדם.
עמנואל הדנה: אני אוהב לשים את העובדות על השולחן ואני גם אוהב לעשות השוואה למשפט משווה.
עמנואל הדנה: הנחת היסוד שלי תהיה שהחברה הישראלית היא סופר טובה בפאן הטכנולוגי, אבל סופר גרועה בפאן החברתי.
עמנואל הדנה: אם אני עושה היקש מהמשפט המשווה האמריקאי והאנגלי אני מוצא שעד שנות התשעים, עד המאה ה-19, היתה הפרדה מוחלטת בין השחור ללבן.
עמנואל הדנה: החברה הלבנה בארצות האלה לא היתה מוכנה בכלל לקלוט את מי ששונה ממנה.
עמנואל הדנה: הפעם הראשונה שבה מצאה החברה האמריקאית לנכון כן להיפתח היא ב-1896 בפסק דין "פלייסי" שקבע שהשחורים הם שווים בני שווים אבל לא בבית ספרנו, ולא בגנים ציבוריים.
עמנואל הדנה: ב-1954 בראון ניסה לתת הלכה הפוכה מההלכה שנקבעה בפסק דין "פלייסי" והוא קבע אינטגרציה בבית הספר וכו'.
עמנואל הדנה: רבותיי, זה קרה לפני למעלה ממאה שנים בארצות אחרות.
עמנואל הדנה: אבל, אני עדיין רואה את זה היום במדינה ישראל וזה כואב לי.
עמנואל הדנה: לדאבוני, יש בתי ספר שבהן יש הפסקות שונות וכיתות לימוד שונות שמבדילות בין התלמידים האתיופים לתלמידים האחרים.
עמנואל הדנה: איך אפשר לקבל את זה?
עמנואל הדנה: קרה אירוע מאוד חמור כאשר ילד בן שש מהעיר חדרה ביקש ללמוד בבית ספר הקרוב למקום מגוריו שהוא במקרה גם בית-הספר הטוב בחדרה.
עמנואל הדנה: אבל, בית-הספר סירב.
עמנואל הדנה: ההורים הגישו בג"ץ.
עמנואל הדנה: אבל, פרקליטות המדינה הולכת להגן על בית-הספר, וכמשיבה היא מגישה מחקרים של האוניברסיטה העברית ושל אוניברסיטת תל-אביב על כך שנשפך הון תופעות על הקהילה והוא לא מגיע.
עמנואל הדנה: למשל, ישנם ויכוחים שונים על הפרויקט הלאומי האתיופי, על השם של הפרויקט.
עמנואל הדנה: בפורומים האלה אין נציגות לחברה שלגביה מקבלים החלטות.
עמנואל הדנה: בתגובה לבג"ץ טענו הגופים השונים שהילד לא יתקבל משום שלאתיופים יש קשיי למידה.
עמנואל הדנה: אני מקבל את התשובה הזאת אבל לא ברמה פרטנית, אלא ברמה כללית.
עמנואל הדנה: המקרים הפרטניים של ההצלחות מראים שכל אחד ואחד שהצליח עשה בדרך מלחמת חורמה.
קולט אביטל: אתה אומר שבתי ספר מתבססים על מחקרים של אוניברסיטאות האומרים שכושר הלמידה או יכולת הילד האתיופי להסתגל היא פחותה משל אחרים, וכתוצאה מזה מערכת החינוך לא מקבלת אותם.
עמנואל הדנה: זה נכון, אבל אני לא רוצה לקבל את האמירה הזאת מהטעם הפשוט שאם המערכות השונות היו מושיבות בוועדות השונות גם נציגים מתוך הקהילה, אז הקול של האחר היה עולה על השולחן ואז ההחלטה שהיתה מתקבלת היתה הולמת יותר.
עמנואל הדנה: אבל, זה לא מה שקורה עם העלייה שבאה עכשיו, וגם לא בפורומים השונים של הקליטה.
עמנואל הדנה: יכול להיות שיאמרו לי שאלה שיושבים פה הם גם נציגי הקהילה.
עמנואל הדנה: אבל, השאלה הזאת היא קצת סבוכה.
עמנואל הדנה: לדעתי, נציג הוא לא מי שעובד במוסד כזה או אחר והוא בא לפה להשתתף בדיון.
עמנואל הדנה: אני נציג הפרקליטות, אבל אני לא חושב שאני נציג הקהילה.
עמנואל הדנה: לדעתי, היו צריכים לשבת כאן לא נציגים אתיופים שעובדים במשרד זה או אחר, אלא אדם שצמח מתוך הקהילה שכל מבוקשו הוא טובת הקהילה.
מהרטה ברוך: כל מי שהצליח להתבלט בדרך כלשהי, נאלץ בסופו של דבר לעבוד במערכות שמטפלות בקליטה.
מהרטה ברוך: זו גם סוגיה שראוי להתייחס אליה.
עמנואל הדנה: זה מצוין, אבל זה לא בהכרח אומר שהוא נציג הקהילה.
בתיה איוב: אני מנכ"לית של האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, ובדרך כלל אני "זוכה" על הדברים הקשים.
קולט אביטל: עד כמה אתם מיוצגים בתוך פורומים שמקבלים החלטות לפחות ברמות של מערכת החינוך וכו'?
קולט אביטל: האם יש ייצוג?
בתיה איוב: כארגון אנחנו מצליחים לדחוף את עצמנו.
בתיה איוב: זה לא בגלל שפותחים לנו דלתות, אלא בגלל שאנחנו מצליחים לדחוף את עצמנו ואנחנו משמיעים את קולה של הקהילה בוועדות השונות ובהחלטות השונות שמתקבלות.
בתיה איוב: יש הבדל בין קול אותנטי, אמיתי וביקורתי שרוצה לעשות שינוי חיובי, לבין ייצוג רק בגלל שהוא אתיופי.
קולט אביטל: האם את רוצה להגיד שאנשים נבחרים לוועדות כדי לצאת ידי חובה ולהגיד: הנה, גם לנו יש אתיופי פה?
בתיה איוב: כן.
בתיה איוב: בהרבה מקרים ובהרבה פרויקטים מאוד גדולים מגייסים הרבה מאוד כסף על גב הקהילה.
בתיה איוב: בשיווק הפרויקטים אומרים הרבה פעמים שנציגי הקהילה מעורבים בפרויקט.
בתיה איוב: ברוב המקרים הנציגים עצמם לא יודעים מה מתרחש בתוך הקהילה, הם לא יודעים קרוא וכתוב, הם לא מבינים את המערכות שמסובבות אותם.
בתיה איוב: עם זאת, אני רואה הרבה הצלחות.
בתיה איוב: מר בהט, ההצלחות הן לא בזכות המערכת.
בתיה איוב: מדובר בבודדים שהצליחו למקומות שונים.
קולט אביטל: אבל, יש גם שוני או התקדמות כלשהי אפילו ברמה הסטטיסטית.
קולט אביטל: אנחנו בכל זאת רואים שיותר ילדים מגיעים עד הבגרות, ויותר ילדים זכאים לבגרות.
בתיה איוב: אבל, יש הבדל בין אלה שזכאים לבגרות לאלו שמקבלים בגרות שהיא שווה לכניסה למערכת החינוך.
בתיה איוב: יש פער מאוד גדול בין שני הדברים האלה.
בתיה איוב: יש גידול, אבל השינוי הוא לא כל כך משמעותי.
בתיה איוב: נשפך ים של כסף על הקהילה מצד תורמים מחו"ל וגם מהממסד, והיינו צריכים לראות תוצאה שהיא קצת יותר מסיבית.
בתיה איוב: אבל, זה לא קורה.
בתיה איוב: נשאלת כאן השאלה, לאן נשפך כל הכסף הזה?
בתיה איוב: ההצלחות של הבודדים הן משום שהאמינו באנשים האלה, ניתנה להם הזדמנות.
בתיה איוב: הציבו להם רף מאוד גבוה, לא רף של אתיופי אלא רף שהוא שווה לכול דבר.
בתיה איוב: ברגע שמציבים לך רף מאוד גבוה אז אתה שואף ואתה מגיע לשם.
בתיה איוב: ההצלחות שאנחנו רואים צריכות לעודד אותנו שהקהילה הזאת היא בעלת פוטנציאל, ושזה לא משהו שנופל מהשמיים.
בתיה איוב: אם ישקיעו במקומות הנכונים ואם יתנו את התמיכה הנכונה, נוכל לראות תוצאות.
בתיה איוב: לפני כשבוע חזרתי מביקור בארצות הברית שבמהלכו ליוויתי משלחת של תשעה סטודנטים למשפטים ועורכי דין יוצאי אתיופיה במטרה לעשות הסברה בארצות הברית.
בתיה איוב: המשלחת הזאת יצאה מטעם ארגון שנקרא "ISRAEL AT HEART" שהוא הארגון שבמסגרתו התמודדה גם מהרטה ברוך.
בתיה איוב: אנחנו חזרנו לארץ עם תחושה שאנחנו יותר מבוקשים שם מפה.
קולט אביטל: מזמן נאמר "אין נביא בעירו".
מרינה סולודקין: את אומרת שיש נציגים שהם לא אותנטיים, ואני אומרת לך שכך זה קורה בכל קהילה, גם אצלנו.
בתיה איוב: זה נכון, משום שבעיות קליטה והגירה הן לא יוצאות דופן רק לעולי אתיופיה.
בתיה איוב: זוהי בעיה כוללנית שקיימת בכל מקרה של הגירה, ואני חושבת שאנחנו צריכים ללמוד גם מבעיות הגירה של מדינות אחרות כלפי קבוצות אתניות אחרת, כדי שנוכל ליישם חלק מהדברים.
קולט אביטל: אני מוכרחה להגיד שבנושאים האלה אנחנו מטפלים קצת יותר, ויותר מערכות מטפלות במהגרים מאשר מדינות אחרות.
קולט אביטל: זה לא נמדד תמיד בהצלחות.
קולט אביטל: אבל, אם תשווי אותנו למדינות הגירה אחרות כמו קנדה ואוסטרליה אז תראי שלא מתעסקים שם במערכות כל כך רבות כמו חינוך ודיור כפי שאנחנו מתעסקים.
קולט אביטל: נותנים שם לאדם את הכלים ואומרים לו: תסתדר בעצמך.
קולט אביטל: ההגירה לשם היא גם די סלקטיבית.
קולט אביטל: אני לא אומרת שאנחנו לא יכולים ללמוד, אבל בכל זאת ישנו הבדל.
בתיה איוב: אני הייתי מהגרת גם בקנדה, ויש לי אפשרות להשוות בין ההשתלבות שלי בקנדה לעומת מה שקורה פה, כך שאני לא תמימה ואני לא עיוורת למה שקורה במקומות שונים.
בתיה איוב: יש כל כך הרבה מערכות שמטפלות בקליטה, אבל אין קשר בין המערכות השונות.
בתיה איוב: צריך לשאול, למה דווקא לגבי יוצאי אתיופיה הקליטה היא דרך קליטה מרכזי קליטה ולא קליטה ישירה?
בתיה איוב: האם הקליטה דרך מרכזי הקליטה עשתה משהו לעולים מאתיופיה?
בתיה איוב: אנחנו רואים שקליטה של אוכלוסיות אחרות היא ברוב המקרים קליטה ישירה, ואנחנו כן רואים איזשהי חופשיות מסוימת.
מרינה סולודקין: כשמדובר בעליה של מיליונים קשה לבנות מספיק מרכזי קליטה, ולכן הקליטה היא ישירה.
בתיה איוב: אבל את יכולה לראות שבמקרים של יוצאי אתיופיה יש הרבה מאוד תלות.
קולט אביטל: אנחנו נשמע עכשיו את צגה מלקו שהיא מנהלת השידורים בשפה האמהרית.
צגה מלקו: קודם כל, אני רוצה לברך את הוועדה ואת היושבת ראש על קיום הדיון הזה.
צגה מלקו: אני באה הרבה לסקר את הנעשה בישיבות הוועדה.
קולט אביטל: אנחנו גם רוצים להודות לך על העזרה בכינוס הפורום הזה.
צגה מלקו: הגיע הזמן לספר סוף סוף את סיפורי ההצלחה.
צגה מלקו: למרות שסיפורי ההצלחה הם טיפה בים הם מאוד משפיעים בתקשורת הישראלית.
צגה מלקו: אני חושבת שההשתתפות של מהרטה ברוך בתוכנית "השגריר" עשתה המון לצורה שבה רואה אותנו עכשיו החברה הישראלית.
צגה מלקו: מהרטה, אני רוצה לומר לך שהבנים שלי מדבריך עלייך הרבה.
צגה מלקו: אני מצטרפת לדבריהם של חבריי.
צגה מלקו: בדרך כלל בכל מה שקשור לעלייה של יוצאי אתיופיה ובקליטתם ההחלטה מתקבלת על-ידי גופים אחרים ללא שיתוף של הקהילה.
צגה מלקו: זה מה שהיה עד היום ברוב המקרים והמצב הזה גם ממשיך.
צגה מלקו: אני עליתי לארץ בגיל 16,5 שנים מייד לאחר שסיימתי את לימודי התיכון באתיופיה.
צגה מלקו: לאחר שהגעתי לפה למדתי חמישה חודשים באולפן, ואז היתה החלטה גורפת שבנות אתיופיות דתיות לא מתגייסות לצה"ל.
צגה מלקו: אני לא התגייסתי לצבא, והפכו אותי לדתייה למרות שלא הייתי דתייה.
צגה מלקו: אני מרגישה שפספסתי חלק מהישראליות.
צגה מלקו: בהתחלה כל יוצאי אתיופיה הלכו לפנימייה דתית של "עליית הנוער".
צגה מלקו: לפעמים אני גם מסתכלת על חצי הכוס המלאה ולא רק על חצי הכוס הריקה.
צגה מלקו: העלייה האתיופית היא עלייה של צעירים והבסיס הוא חינוך של הדור הצעיר.
צגה מלקו: יש לדור הזה פוטנציאל וצריך לתת לו הזדמנות.
צגה מלקו: סיפורי ההצלחה הם בודדים והם לא מייצגים את כל הקהילה.
צגה מלקו: אני שמחתי על הדיון הזה כאן בוועדה, ולפני שהוא התחיל אני ועו"ד עינת אסרס הופענו בערוץ הכנסת ונשאלנו שאלה שמאוד עצבנה אותי.
צגה מלקו: המראיין אמר לנו שאנחנו באנו היום כדי לכסות ולא כדי לחשוף וזה מאוד הרגיז אותי.
צגה מלקו: צריך לעבוד בשני כיוונים.