GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צגה מלקו: כלומר, צריך להראות גם את סיפורי ההצלחה ושיש לנו עכשיו כמה עורכי דין, כמה רופאים, דבר שלא היה לנו לפני עשר שנים.
מרינה סולודקין: בשביל מה צריך לשאול שאלות פרובוקטיביות בערוץ הכנסת?
מרינה סולודקין: ערוץ הכנסת הוא ערוץ שאמור לדווח ולתת מידע.
מרינה סולודקין: זה לא ערוץ בידור.
מהרטה ברוך: אבל, השאלה שהן נשאלו היא שאלה לגיטימית.
מהרטה ברוך: אנחנו מדברים היום על סיפורי ההצלחה כאן בוועדה ואני שואלת את עצמי האם נכון לדבר רק על סיפורי ההצלחה כאשר בשטח יש בעיות?
קולט אביטל: עובדה היא שזה לא מה שקורה.
קולט אביטל: אנחנו רוצים להבין מה קרה כדי שתצליחו, ומה חסר לאחרים.
צגה מלקו: החברה הישראלית יודעת רק על הבעיות של יהודי אתיופיה.
צגה מלקו: אני לא אומרת שאין בעיות, יש לנו המון בעיות וצריך לנסות לפתור אותן.
צגה מלקו: אבל יחד עם זאת, צריך להראות גם את סיפורי ההצלחה, ולא לדבר רק על זה שאישה אתיופית נרצחה על-ידי בעלה.
צגה מלקו: יש הרבה אנשים במדינת ישראל שחיים רק מהתקשורת, והם מקבלים את מה שמשווקים להם.
צגה מלקו: נכון שסיפורי הצלחה הם לא דברים מעניינים.
צגה מלקו: אני זוכרת שמגיש חדשות בערוץ 10 אמר פה שסיפורי הצלחה לא מעניינים אותו.
צגה מלקו: אבל, אני חושבת שסיפורי הצלחה צריכים כן לעניין.
צגה מלקו: לדעתי, מהרטה ברוך עשתה המון בדרך בה רואים את עולי אתיופיה.
צגה מלקו: צריך לחשוף את סיפורי ההצלחה למרות שהם טיפה בים.
צגה מלקו: אני מנהלת את שידורי הרדיו שהוא הכלי הכי מרכזי והכי משפיע שיש היום לקהילה.
צגה מלקו: בני הקהילה מאזינים היום לרדיו משום שזהו הכלי היחיד עבורם לקבל אינפורמציה.
צגה מלקו: רוב הקהילה היא אנאלפבתית.
צגה מלקו: אני בעבודתי נתקלת בהמון בעיות שיש לקהילה.
צגה מלקו: אנשים רואים בנו עורכי דין, רופאים, עובדים סוציאליים.
צגה מלקו: הבעיות העיקריות הן חינוך ותעסוקה ואסור לשכוח את זה.
צגה מלקו: צריך לספק תעסוקה למי שמצליח.
צגה מלקו: לא יכול להיות שסטודנט אתיופי שמסיים תואר ראשון ותואר שני יעבוד בעבודות שמירה.
צגה מלקו: אני לא מזלזלת בעבודות שמירה, אבל איזה דגם הוא מהווה לאחיו הצעירים ולשאר האנשים אם הוא עובד בשמירה למרות שיש לו תארים אקדמאים?
צגה מלקו: בעבודות שמירה מרוויחים שכר מינימום.
צגה מלקו: הילדים הצעירים שואלים את עצמם בשביל מה להשקיע כל כך הרבה שנים בלימודים אם אחר כך עובדים בעבודות שבהן מרוויחים שכר מינימום.
צגה מלקו: אני לא מתביישת לומר שהאוניברסיטה "העברית" ואוניברסיטת תל-אביב הן אוניברסיטאות סנוביות שלא מוכנות לקבל את העולים.
צגה מלקו: אי אפשר לדבר רק על השכלה גבוהה, אלא צריך לדעת לקלוט את הסטודנטים.
צגה מלקו: לא יכול להיות שסטודנט ישקיע יותר זמן בקבלה לאוניברסיטה מהזמן שהוא מקדיש לסיום הלימודים לתואר.
קולט אביטל: רבותיי, חברת הכנסת מרינה סולודקין ואני הולכות עכשיו למליאה כדי להצביע.
קולט אביטל: אנחנו נשתדל לשמור על הממשלה.
קולט אביטל: חזרנו, ובינתיים הצטרפו אלינו חברי התיאטרון שאת ההצגה שלהם ראינו לפני שבועיים-שלושה, והצטרף אלינו גם אינברם אליאס סטודנט למשפטים.
קולט אביטל: אנחנו שמענו פה כמה טענות עיקריות.
קולט אביטל: אחת הטענות היא שלמרות שיש אקדמאים בוגרי אוניברסיטאות, הם לא נקלטים בשוק העבודה.
קולט אביטל: זו אחת המסקנות שנצטרף לדון בה.
קולט אביטל: הטענה השנייה היא שההצלחות במערכת החינוך היא של כאלה שיש להם כבר רקע מוקדם, ויש מעט מאוד עולים מצליחים שבאים ללא קרע.
קולט אביטל: יש איזשהי בעיה לגבי ניצול הפוטנציאל.
מהרטה ברוך: אני לא מסכימה עם הטענה הזאת.
מהרטה ברוך: אני הגעתי לארץ בגיל עשר מבלי לדעת קרוא וכתוב אפילו באמהרית.
קולט אביטל: אני חוזרת על מה שהושמע פה כטענות, אני לא אומרת שאלו המסקנות.
קולט אביטל: זהו בדיוק הזמן שבו תוכלו להגיב על הטענות האלה.
קולט אביטל: הטענה השלישית אמרה שהקול האתיופי אינו נשמע מספיק במקומות שבהם מקבלים את ההחלטות, וממילא גם אלה שנמצאים במקומות האלה אינם בהכרח מייצגים את הקהילה עצמה.
קולט אביטל: אלו שלושת הטענות העיקריות שאני שמעתי עד עכשיו.
עינת אסרס: היתה גם טענה שדיברה על כך שהאוניברסיטאות צריכות להיות יותר פתוחות.
קולט אביטל: כן.
משה סמו: אני עורך דין מזה חמש וחצי שנים.
משה סמו: יש לי גם תואר במינהל חינוכי.
משה סמו: עליתי לארץ בשנת 1980.
משה סמו: אני לא מקבל את הקביעה שאומרת שמי שהצליח הוא זה שבא עם רקע קודם.
משה סמו: לי למשל לא היה רקע קודם.
משה סמו: אני הגעתי לארץ בגיל יחסית צעיר, בגיל שמונה, והתחלתי את כל מערכת הלימודים שלי בישראל.
משה סמו: עשיתי שנה אולפן, ואחר כך שולבתי בכיתה רגילה.
משה סמו: אני לא גרתי במרכז קליטה, אלא עברתי מסלול של קליטה ישירה בכרמיאל.
משה סמו: אני גדלתי בסביבה רגילה שבה לא היו הרבה עולים.
משה סמו: המודלים שלי היו כמו מודלים של כל ילד ישראלי אחר.
משה סמו: אני בוגר ישיבה תיכונית בכפר הרוא"ה, וגם בוגר ישיבת הסדר.
משה סמו: לאחר מכן למדתי משפטים ומינהל חינוכי.
משה סמו: עבדתי כשנתיים במשרד פרטי, שלוש שנים במשרד המשפטים.
משה סמו: כרגע יש לי משרד בירושלים.
משה סמו: אני חושב שאם היו מפנים יותר תלמידים למוסדות עיוניים, למוסדות תיכוניים, לא למוסדות של עליית הנוער, ולא למוסדות מקצועיים, היינו רואים פה הרבה סיפורי הצלחה.
משה סמו: באמצע שנות השמונים בעיצומו של "מבצע משה" היתה החלטה להפנות את כל התלמידים למוסדות ממלכתיים דתיים.
משה סמו: אבל, לא למוסדות העיוניים, אלא למוסדות מקצועיים בתוך הזרם הממלכתי דתי.
משה סמו: היתה אפשרות לעשות בגרות, אבל התלמידים הופנו למסגרות המקצועיות כאשר בסוף הלימודים לא היה בידיהם שום דבר.
משה סמו: לא היתה בידם תעודת בגרות שאיתה הם יכלו להמשיך ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה.
משה סמו: הם סיימו מסלולי מכונאות, במקרה הטוב מסלול הנדסאות, או י"ג-י"ד, אבל זה לא עוזר הרבה.
משה סמו: בתי הספר הדתיים והישיבות התיכוניות האליטיסטיות לא היו מוכנות לקלוט את העלייה.
משה סמו: אחר כך המצב התהפך.
משה סמו: אבל, עליית הנוער וגופים אחרים לא היו מוכנים כבר להפנות את התלמידים האלה למוסדות שבהן יש מסגרות עיוניות.
משה סמו: אני חושב שאם היו מתגברים את המגמות העיוניות בקרב התלמידים האלה אפשר היה למנות עוד סיפורי הצלחה.
משה סמו: כיום המגמה של הפניית תלמידים לפנימיות ולמוסדות קצת נעצרה, והיא פחות חריפה.
קולט אביטל: אני חושבת שהיום המצב הוא הפוך ומפנים יותר בגלל שמדובר בעלייה בעיקר של פלאשמורה.
משה סמו: יש פחות הפניות, ויותר יותר תלמידים נשארים בבית.
משה סמו: הם לומדים בתיכונים מקיפים.
משה סמו: אני קשור גם לאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, ומדוחות שאנחנו עורכים אנחנו רואים שבתיכונים המקיפים יש הכוונה שהיא לא למסלולים העיוניים והיא לא לבגרות, ושיש מגמה של הנשרת תלמידים שהסיכוי שלהם להצליח הוא נמוך.
משה סמו: יש מנגנון של הנשרה סמויה.
משה סמו: כלומר, לבית הספר יש אינטרס שבבית הספר יישארו כמה שיותר תלמידים שמסוגלים להצליח בלימודי הבגרות משום שעם הנתון הזה הוא יכול להראות.
קולט אביטל: זוהי הפעם הראשונה שאני שומעת על מגמה כזאת שבתי ספר מנסים בצורה סמויה להכשיל תלמידים.
משה סמו: לא להכשיל.
משה סמו: אבל, למנהל בית ספר יש אינטרס שיותר תלמידים יצליחו, ולכן הוא מנשיר את זה שאין לו סיכוי להצליח.
משה סמו: הוא אומר לאותו תלמיד שאותו בית ספר לא מתאים לו ושכדאי לו ללכת לבית ספר אחר.
משה סמו: אלו דברים שידועים לרובנו כאן.
קולט אביטל: האם יש לך מקרים קונקרטיים או הוכחות על כך שבבתי ספר אומרים לתלמידים שהם לא יסיימו תיכון וכו'?
משה סמו: יש לנו דוחות של האגודה שמתבססים על מקרים שקיבלנו.
משה סמו: זה לא שהמצאנו אותם.
בתיה איוב: יש לנו דוחות ואפשר להעביר אותם.
עמנואל הדנה: אני יכול לתת דוגמה שאירעה בקרית מנחם בירושלים בשבוע שעבר.
עמנואל הדנה: מדובר בתלמידה בכיתה ט' שמגיעה מידי בוקר לבית הספר.
עמנואל הדנה: אבל, היא לא יכולה להשתתף בשיעורים במקצועות מסוימים למרות שהיא מגיעה לבית הספר.
עמנואל הדנה: כששאלתי אותה למה היא לא משתתפת בשיעורים והיא ענתה לי שהמורים אמרו לה שהיא לא כל כך חזקה במקצועות האלה ושהיא לא תיגש לבגרות.
עמנואל הדנה: לכן, היא עושה דברים אחרים במקום להשתתף בשיעורים האלה.
עמנואל הדנה: המסר הוא שהיא לא מסוגלת.
עינת אסרס: לא נותנים לה יכולת לבטא את היכולת ואת הכישורים שלה.
מרינה סולודקין: וכך קורה שמכשילים אותה מההתחלה.
מרינה סולודקין: קשה לתלמיד בכיתה ט' לעמוד מול המערכת.
אליאס אינברם: אני היום סטודנט למשפטים במימון אישי, לא דרך מינהל הסטודנטים.
אליאס אינברם: למדתי באוניברסיטת בן גוריון ניהול, ולאחר מכן למדתי בבית ספר "מנדל" למנהיגות חיובית חינוך ופילוסופיה.
אליאס אינברם: הייתי תלמיד בישיבת "בני-עקיבא" "נווה הרצוג" ואחר כך בכפר בתיה.
אליאס אינברם: אני רוצה לומר שהתחושה היא שיש למורה תפיסה עולם על התלמיד מראש.
אליאס אינברם: כולם רוצים לעזור, אבל המורה בא עם השקפת העולם שלו ועם הסטריאוטיפים שלו והוא זה שמחליט האם נראה לו שתצליח או לא, והאם הוא רוצה לקחת את התלמיד כאתגר או לא.
אליאס אינברם: בסופו של דבר נוצר מצב שתלמידים שבאמת רוצים להצליח לא מצליחים משום שהמורה חושב בצורה אחרת.
אליאס אינברם: בישיבה הייתי תלמיד גרוע משום שרציתי לברוח משם.
אליאס אינברם: אני אמרתי להם שאני תלמיד לא טוב ושאני מבקש מהם לסלק אותי מהישיבה.
אליאס אינברם: אבל הם אמרו לי: "לא, אנחנו נעזור לך".
קולט אביטל: כלומר, המערכת אמרה שאתה כן מסוגל והיא רצתה לעזור לך.
אליאס אינברם: נכון, אבל האינטרסים הם שונים לגמרי משום שעל כל ראש הם מקבלים כסף.
עמיהוד בהט: כשרוצים לעזור זה בגלל כסף, וכשלא רוצים לעזור זה לא בסדר.
אליאס אינברם: יש גם מורים טובים שהם משוחררים מתפיסות עולם ומסטריאוטיפים, והם כן נותנים הזדמנויות להצליח.
אליאס אינברם: אני למדתי בכפר בתיה ואני חושב ששם נותנים לך את כל האפשרויות.
אליאס אינברם: אני חושב שבנוסף לעניין החינוך, המפתח להצלחת עולי אתיופיה הוא גם רמת הביטחון האישי והסביבתי שיש למשפחה.
אליאס אינברם: אם למשפחה יש בית משלה ואם היא לא מוטרדת בבעיות פרנסה, אז יש סיכוי טוב שהילדים של אותה משפחה יצליחו.
אליאס אינברם: מדינת ישראל עשתה באמת עבודה יפה בתחום ההשכלה הגבוהה, ואני חושב שיש יותר ויותר אקדמאים.
אליאס אינברם: אבל, באוניברסיטאות שונות חזרו לעניין הסטריאוטיפים.
אליאס אינברם: אני חושב שאחרי שמשקיעים בתחום ההשכלה צריך לשחרר גם את מקומות העבודה מסטריאוטיפים.
אליאס אינברם: צריך לפתוח את משרדי הממשלה כך שיותר ויותר אתיופים יעבדו בהם.
אליאס אינברם: עובדה ידועה היא שלמהגרים אין מספיק קשרים חברתיים במשרדים ממשלתיים.
קולט אביטל: אף אחד מהם גם לא חבר מרכז.
אליאס אינברם: את ההצלחה אפשר למדוד במספר המשכילים בקרב בני העדה, אבל שם זה נעצר.
אליאס אינברם: 60% ממוצאי עבודה מוצאים עבודה דרך קשרים חברתיים, ורק מעטים מוצאים עבודה דרך העיתונות.
אליאס אינברם: הקשרים החברתיים של יוצאי אתיופיה במגזר העסקי ובמגזר הציבורי הם חלשים מאוד מאוד מאוד.
מרינה סולודקין: זה לא רק בעייתם של עולי אתיופיה.
מרינה סולודקין: ממחקר שנעשה כאן בכנסת רואים שאחוז יוצאי ברית-המועצות בשירות הציבורי הוא אפס פסיק כמה.
מרינה סולודקין: זו בעיה משותפת לדור ראשון של מהגרים.
מסרט וורקו: אני מרכזת תחום חינוך בלתי פורמלי במרכז הקליטה, ואני רוצה לומר שבשנה האחרונה יש איזשהי תפנית של גידול בכמות הילדים יוצאי אתיופיה שמשתתפים בתוכניות תומכות.
מסרט וורקו: הייתי רוצה להתייחס דווקא לאמון שהחברה צריכה לתת.
מסרט וורקו: אמון החברה הוא לא שלם.
מסרט וורקו: סיימתי קורס קצינות לפני כשתים עשרה שנה, וכאשר הסתובבתי עם הדרגות על הכתפיים החברה ראתה אותי כמי שקיבלה את הדרגות בחסד ולא בזכות, למרות שהייתי צריכה להשקיע אולי אפילו יותר משאר חברותיי לקורס.
מסרט וורקו: תמיד נמדדתי תחת איזשהי זכוכית מגדלת משום שאני שונה.
מסרט וורקו: כשהחלו לשדר את תוכנית "השגריר" בה השתתפה מהרטה ברוך התחלתי לצערי לקבל תגובות שאומרות שמהרטה נמצאת בתוכנית הזאת משום שהיא אתיופית.
מסרט וורקו: המחסום עדיין לא נפרץ, וזה חבל מאוד.
מסרט וורקו: לדעתי, יש הרבה מה לעשות כדי להעלות את מודעות החברה הישראלית גם ליכולות שלנו ושאנחנו לא מגיעים למקומות מסוימים רק בזכות זה שאנחנו אתיופים, אלא בגלל זה שאנחנו מסוגלים ויכולים.
מסרט וורקו: אולי זהו המקום לגיוס המדיה התקשורתית משום שהיא זו מציגה אותנו בכל הבעייתיות של החברה שלנו הקולטת והנקלטת.
מסרט וורקו: צריך להציג גם את המסוגלות שלנו.
מסרט וורקו: בשנה האחרונה הגדלנו את כמות התלמידים ובני הנוער מכיתה י' עד י"ב בכאלף תלמידים, וזאת מתוך אמונה שכרטיס הכניסה וסלילת הדרכים לחיים נורמטיביים בחברה הישראלית היא האקדמיה, וכדי להגיע לאקדמיה צריך להעלות את מספר הזכאים לתעודת בגרות, ולשם כך צריך לתת אותו תגבור שחסר לאותם תלמידים.
מסרט וורקו: תלמידים מסוימים צריכים תגבור משום שלהורים שלהם אין יכולת לתת להם בגלל מגבלות תקציב, או בגלל שההורים שלהם לא יכולים לעבוד איתם על תרגילים ועל שיעורי הבית, ואם זה בגלל שלמערכת הפורמלית אין יכולות.
מסרט וורקו: נכון לעכשיו, בתוכנית שנקראת "אופק לבגרות" משולבים כאלף תלמידים.
מסרט וורקו: זוהי תוכנית משותפת לג'וינט, משרד הקליטה ומכון "ברנקו-וייס".
מסרט וורקו: ישנה תוכנית אחרת שנקראת "למידה אחרת" והיא ממומנת על-ידי המשרד והיא מופעלת דרך החברה למתנס"ים והיא מכיתה ז' עד כיתה י"ב ובה יש כשמונה מאות תלמידים.
מסרט וורקו: אני מאוד מקווה שההצלחות שראינו בתוכניות הפיילוט של "אופק" לפחות יימשכו.
מסרט וורקו: כ-70% מהמשולבים בתוכנית הזאת סיימו את הלימודים עם תעודת בגרות.
קולט אביטל: כמה השקעה בכל ילד מבחינת שעות ישנה?
מסרט וורקו: זה שונה מתוכנית לתוכנית.
מסרט וורקו: בתוכנית "אופק" אנחנו מדברים על כתשע שעות שבועיות, כאשר התוכנית מתמקדת לא רק בתגבור הלימודי, אלא היא עובדת בכמה אפיקים כמו האפיק הקהילתי שהוא עבודה עם ההורים, ישנו האפיק הפדגוגי וישנו אפיק הלימוד הפרונטלי עם כל תלמיד ותלמיד, כאשר הלימוד נעשה בקבוצות קטנות ומצומצמות תוך חיזוק הדימוי העצמי.
מסרט וורקו: זוהי תוכנית תלת שנתית מכיתה י' עד כיתה י"ב.
קולט אביטל: את אומרת שכרגע קיימת השקעה וישנה שימת לב נוספת, הכוונה של הילדים, טיפוח הפוטנציאל שלהם, והתוצאות הן טובות וברורות.
אמיר טואבה: אני נציג הפרוייקט הלאומי.
אמיר טואבה: אני אקדמאי בעל תואר שני במדיניות ציבורית.
אמיר טואבה: אני מוכרח לציין שלצד אי ההצלחות בקליטת עולי אתיופיה מוכרחים לדבר גם על הצלחות בקרב יוצאי אתיופיה כי לקהילה יש דימוי שלילי.
אמיר טואבה: אני לא בטוח שילד אתיופי זקוק לפרויקט הזה ואני לא בטוח שלילד יש בעיות.
אמיר טואבה: בחברה הישראלית נוצר דימוי כלפי ילדים עולי אתיופיה כאילו הם ילדים שנמצאים במצוקה או ילדים בעייתיים.
אמיר טואבה: לא שופטים את האתיופי בזכות מה שהוא.
אמיר טואבה: אנשים יוצאי אתיופיה מצליחים בזכות עצמם ולא בגלל זכות או חסד שניתנו להם ממוסד כלשהו.
אמיר טואבה: הגיע הזמן להעלות באמצעי התקשורת את בעיית הדימוי שיש ליוצאי אתיופיה.
אמיר טואבה: אני חושב שההצלחות הן לא פחותות מהקשיים.
אמיר טואבה: רוב המבוגרים אינם דוברים את השפה העברית וזה דבר שמקשה עליהם פי כמה בחינוך ילדיהם.
אמיר טואבה: לכן, צריך להמשיך לתת להורים שיעורי עברית באולפן באופן מתמשך.
אמיר טואבה: ידיעת השפה העברית היא מצרך בסיסי בהתקשרות עם הסביבה.
אמיר טואבה: יכול להיות מצב שההורה הוא הורה טוב, אבל הוא לא מצליח לתקשר עם מנהל בית-הספר ועם הסובבים אותו בגלל שהוא לא יודע את השפה העברית.
קולט אביטל: נמצא איתנו כאן אלמו טספהן שהוא שחקן בתיאטרון הוולאגב.
קולט אביטל: אנחנו ראינו את ההצגה שלו.
קולט אביטל: אני רוצה לשאול אותו כמה שאלות.
קולט אביטל: ראשית, מהן תגובות הציבור להצגה שלכם?
קולט אביטל: איזה רמת עידוד אתם שואבים מהציבור?
קולט אביטל: ומהו הדבר שלו אתה זקוק כדי לפרוץ?
אלמו טספהן: רציתי להעלות היום פה הצגה, אבל לא איפשרו לי להכניס את כל האביזרים.
קולט אביטל: אנחנו נעשה את זה.
אלמו טספהן: אני אשמח מאוד.
אלמו טספהן: אני למדתי אומנות מודרנית ותיאטרון באוניברסיטת חיפה, ויש לי תואר B.A..
אלמו טספהן: כאומן אני נתקל במספר קשיים ואחד הקשיים הוא במציאת עבודה.
אלמו טספהן: אני הולך לעשות אודישנים, אבל אני לא מקבל תפקידים בגלל הצבע שלי.
קולט אביטל: האם היו לך מקרים ספציפיים שבהם לא התקבלת לאודישנים בתיאטרונים?
אלמו טספהן: כן.
מהרטה ברוך: לא מזמינים אותך לאודישנים, אלא אם כן צריכים אתיופי בהצגה.
אלמו טספהן: לא מסתכלים על האתיופי כמקצוען, אלא רק על מוצאו.
אלמו טספהן: יצא לי לשחק עם מהרטה ברוך בהצגה הקודמת שנקראה "שחורים" ששוחקה בתיאטרון "אטלה".
אלמו טספהן: לצערי הרב, המוסד הזה נהרס בגלל פעילות לא חכמה של כמה אנשים.
אלמו טספהן: אנחנו כתבנו מכתבים ופנינו ל"אומנות לעם" ולאנשים שאמורים לתקצב את התיאטרון הזה, אבל אנחנו נתקלנו בתגובה שאמרה: הנה ניתנה לאתיופים הזדמנות, אבל הם לא יודעים לנצל אותה.
אלמו טספהן: מה שקרה הוא שהם לא חיפשו את האנשים שהם באמת אחראים לכישלון הזה, והם לא הענישו אותם.
אלמו טספהן: התיאטרון הזה לא קיבל סבסוד כפי שהיה בעבר.
אלמו טספהן: אני ייסדתי את להקה " אסקיסטה" והיא פועלת באוניברסיטת חיפה.
אלמו טספהן: אבל, גם שם נתקלתי בקשיים.
אלמו טספהן: אני נתבקשתי להביא מוצר מוגמר וזהו.
אלמו טספהן: אני עובד עכשיו בתיאטרון שבו אנחנו לוקחים סיפורי עם אתיופים.
אלמו טספהן: אמרו לי לספר את הסיפורים ולרדת מהבמה.
אלמו טספהן: כלומר, מבלי שאני אשאל על הזכויות שלי, על המשכורת שלי.
צגה מלקו: למה אתה מסכים?
אלמו טספהן: כי נמאס לי לעבוד בשמירה.
אלמו טספהן: אני מסכים לזה משום שאין לי ברירה אחרת, אני חייב לשרוד.
אלמו טספהן: ההצגות שאני מעלה על הבמה הן כל עולמי.
אלמו טספהן: אתם ראיתם אחת מההצגות שלי.
אלמו טספהן: אנחנו הופענו והצגנו את ההצגות שלנו בחוץ לארץ בכל מיני פסטיבלים, בפסטיבל עכו, בתיאטרון "תמונה" בתל-אביב.
אלמו טספהן: אנשים שצופים בהצגות שלנו עומדים נדהמים, הם פתאום מגלים שגם בקרב יוצאי אתיופיה יש כשרונות.
אלמו טספהן: הם רואים שאנחנו כן מסוגלים לעשות כל מיני דברים בדיוק כמו הצברים הישראלים.
קולט אביטל: אין להקה ואין אדם שלא נתקל בקשיים ושלא צריך להוכיח משהו.
קולט אביטל: כל אחד מכם פרץ מחסומים, וכל אחד מכם היה צריך לעבוד הרבה יותר קשה כדי להוכיח שהוא ראוי.
קולט אביטל: אני מאוד מזדהה עם מה שאתם עוברים משום שגם אני עברתי את המסלול הזה לא פעם אחת בחיים, בין אם זה עבר עליי כעולה ובין אם זה עבר עליי כאישה.
קולט אביטל: כדי להיות קונסול כללי בניו יורק גם אני הייתי צריכה להוכיח אלף פעמים שאני הרווחתי את זה ביושר, והייתי צריכה לעבוד אף יותר קשה מאחרים.
קולט אביטל: ככה החברה שלנו בנויה.
קולט אביטל: עם זאת, אני מנסה ללמוד מכם היום מהם הקשיים הנוספים שיש לכם.
קולט אביטל: אם אתה אומר לי שהקושי הנוסף שלך הוא בגלל שאנשים חושבים שאתיופי הוא לא מספיק מוכשר כמו אחרים וזה גורם לך לא להגיע לתיאטרון הכללי בגלל שלא נותנים לך אודישנים, אז זה דבר שאני צריכה ללמוד אותו, ואני גם צריכה לפעול כדי לפתוח את הדלתות.
קולט אביטל: זה התפקיד שלנו פה בוועדה.
קולט אביטל: אם אני שומעת שאנשים גומרים אוניברסיטאות והם לא מתקבלים לשירות הציבורי, אז אני וחברתי צריכות לפעול אצל נציב שירות המדינה, או אולי בחקיקה.
בתיה איוב: יש כבר חקיקה שמקודמת על-ידי חבר הכנסת מיכאל איתן.
בתיה איוב: נדמה לי שהצעת החוק עברה קריאה טרומית.
קולט אביטל: אני חברה בוועדת החוקה ואני יכולה לנסות לקדם את הצעת החוק הזאת מעכשיו.
קולט אביטל: אנחנו צריכים לשמוע מהו הדבר שאתם חושבים שהוא מכשול נוסף בדרכם.
קולט אביטל: חשוב לי לשמוע את זה כרגע.
מולועלם טמייט: אנחנו כל הזמן אומרים שנשפך כל כך הרבה כסף, אבל לא רואים תוצאות.
מולועלם טמייט: תוכנית "השגריר" אכן עזרה בשיפור הדימוי של האתיופים.
מולועלם טמייט: אבל מעבר לזה, צריך לעשות איגום משאבים וגם לצאת בקמפיין.
מולועלם טמייט: החברה צריכה להחליף את הדיסקט בכל מה שנוגע לדימוי של אתיופי.
מולועלם טמייט: אני אהיה עצמי, אני לא אהיה כמו מהרטה ברוך, ובתיה איוב לא תהיה מהרטה ברוך.
מולועלם טמייט: הצלחות של אתיופים נתפסות בחברה כהצלחות של בודדים, והחברה האתיופית כולה נתפסת עדיין כבעיה שצריך לטפל בה.
קולט אביטל: זוהי ההתייחסות לכול העולים.
קולט אביטל: אנחנו כחברה וגם התקשורת מציפה בדרך כלל את הבעיות שטעונות פתרון.
קולט אביטל: כמה זה עוזר זה כבר סיפור אחר.
מהרטה ברוך: אני לא מסכימה עם זה לגמרי.
מהרטה ברוך: כמובן שעולי רוסיה סובלים מאותן בעיות שאנחנו סובלים מהן כעולים.
מהרטה ברוך: אבל, כשאתה מדבר על ישראלי על העולים מרוסיה אז הוא יגיד לך שהעולים מרוסיה הם אקדמאים, ושהם טובים בכל מיני תחומים.
מרינה סולודקין: אומרים שהם גם אלכוהוליסטים, זונות, ושהם מכים שוטרים.
מרינה סולודקין: לשמחתי, לאתיופים לא מדביקים את התוויות האלה משום שפוחדים מהמילה גזענות.
מהרטה ברוך: בהקשרים מסוימים העולים מרוסיה נתפסים כאנשים משכילים, כאנשים שתרמו למדינה, ושהיה שווה להביא אותם, וזה בניגוד לתפיסה שקיימת כלפי העולים מאתיופיה.
מהרטה ברוך: העולים מאתיופיה נתפסים כנטל על החברה הישראלית שצריך לטפל בו.
עינת אסרס: זה בא לידי ביטוי בתקשורת לפני חודש וחצי כאשר היה דיון בנושא עליית שארית יהודי אתיופיה.
עינת אסרס: יש בעיה חמורה מאוד בכל מה שנוגע למשטרת ישראל.
עינת אסרס: דווקא הרשות האוכפת, דווקא הרשות שאמורה להגן על זכויות האזרחים, מתעללת בבני העדה שלי.
מרינה סולודקין: אני רוצה לקבל פרטים על המקרים האלה משום שאני נאבקת במשטרה.
מרינה סולודקין: הקונפליקט הכי גדול הוא בין משטרת ישראל ועולים.
מרינה סולודקין: חשוב לי לקבל פרטים על עוד מקרים משום שכך אני יכולה להוכיח את הדברים.
פיני קבלו: אני כיהנתי בעבר כראש עיר בית שאן, ואני קלטתי עולים.
קולט אביטל: הוא ראש עיר שביקש עולים.
פיני קבלו: אני חושב שהעדה האתיופית נקלטה והשתלבה מאוד יפה אצלי בעיר בית שאן.
פיני קבלו: הם זכו לליווי.
פיני קבלו: אנשים בנו ורכשו שם בתים, ובסך הכול הם התקבלו מאוד מאוד בחמימות ובאהבה בכל מה שהם דרשו.
פיני קבלו: הדיון היום בוועדה הוא הדבר הטוב ביותר, משום שהצגת הטוב הוא הדבר הכי טוב.
פיני קבלו: אם רוצים לקדם משהו בחיים אז צריך ליצור את הצדדים החיובים שבתוך העניין.
פיני קבלו: אתם הגעתם להישגים מאוד יפים, ומה שעשתה מהרטה ברוך בתוכנית "השגריר" הוא הדבר היפה ביותר משום שאנשים אוהבים להימשך להצלחות.
פיני קבלו: אף אחד לא רוצה להזדהות עם כישלונות.
פיני קבלו: כאשר הוריי הגיעו לארץ גם אנחנו הרגשנו שחוסמים אותנו במערכת המפלגתית שלנו.
פיני קבלו: אבל, בסופו של דבר הזמן עשה את שלו ואנשים כן נכנסו למערכות הפוליטיות.
פיני קבלו: לכן, אני לא חושבת שאתם צריכים להרגיש תסכול.
פיני קבלו: אף אחד לא חוסם.
פיני קבלו: כראש עיר שקיבל עובדים לעבודה, אף פעם לא הסתכלתי על מוצאו של העובד.
קולט אביטל: אבל, יש גם אנשים שחוסמים.
עמנואל הדנה: מר קבלו, באילו שכונות קלטת את העולים?
פיני קבלו: לא היו אצלי קרוונים.
פיני קבלו: הם שוכנו באזור מרכזי, הם גם רכשו את הבתים.
פיני קבלו: אני גם שיקמתי את השכונה הזאת במסגרת שיקום שכונות, והבתים נראים נפלא.
פיני קבלו: היה גם צורך בבית כנסת לעדה האתיופית.
עמנואל הדנה: אני מניח שברור לך למה שאלתי את השאלה הזאת.
קולט אביטל: כן, אבל זה לא חל במקרה של בית שאן.
קולט אביטל: יש ערים שבהן אתה צודק.
מרינה סולודקין: גברתי היושבת ראש, בראשית דבריי אני רוצה לומר לך כל הכבוד.
מרינה סולודקין: אני כתבתי ספר בשנת 1996 שגם פורסם, והוא מדבר על אי נוחות תרבותית עלייה של יהודי ברית-המועצות במדינת ישראל.
מרינה סולודקין: כשאני אצא לפנסיה אני אכתוב עוד ספר שיספר מה קרה אחרי שנת 1996.
מרינה סולודקין: אני סוציולוגית ואני עוקבת אחרי מה שקורה לקהילה האתיופית.
מרינה סולודקין: זה מאוד מעניין אותי.
מרינה סולודקין: אנחנו צריכים לומר שמה שקורה כאן הוא נס משום שמדינה כל כך קטנה קולטת את כל העולם.
מרינה סולודקין: קולט אביטל היא עולה ותיקה, היא הגיעה בשנות הששים מרומניה.
מרינה סולודקין: אנחנו עולים חדשים.
קולט אביטל: תאמינו לי שאתם לא רוצים לדעת מה שעבר עליי.
קולט אביטל: עד היום הרומנים הם הגנבים.
מרינה סולודקין: מדינת ישראל היא מדינה שכל הזמן היא קולטת אנשים מתרבויות אחרות, וזה גורם לבעיות.
מרינה סולודקין: יש מצב עייפות של החומר, ואנחנו צריכים להבין שיש דבר כזה.
מרינה סולודקין: אבל, צריך למצוא דרכים כדי להתמודד עם העייפות של אנשים שכל החיים שלהם קולטים אנשים.
מרינה סולודקין: אני רואה שבקליטת עולי אתיופיה נעשו הרבה דברים שהם לא נכונים, ונעשו הרבה טעויות.
מרינה סולודקין: העולים נקלטו רק בערים ולא בסביבה שבה הם יכולים למצוא עבודה היכולת של העולים החדשים לקנות בית ולמצוא עבודה תביא להם ביטחון עצמי שהוא מקור לגאווה.
אינברם אליאס: אבל, אפשר עדיין לתקן את זה.
אינברם אליאס: אפשר לדאוג שהצעירים יהיו באזורים מוצלחים יותר כמו צפון תל-אביב.
מרינה סולודקין: המפתח הוא השכלה, בלי השכלה אתה כלום בחברה המודרנית.
מרינה סולודקין: אני חושבת שהמקום הכי בעייתי הוא בית-הספר.
מרינה סולודקין: אנחנו שמענו פה שמורים לא מוכנים לאתגר את הילדים, וזוהי הבעיה שאני רואה.
מרינה סולודקין: אני עליתי מברית המועצות ואני רוצה לומר לכם שהיו שם כמה דברים נפלאים.
מרינה סולודקין: ברית-המועצות היא מדינה רב לאומית ובעיר מוסקבה היו עוד 30-40 עמים חוץ מרוסים.
מרינה סולודקין: אבל, רק בבית-הספר ראינו שוויון אמיתי.
מרינה סולודקין: מורה בבית-ספר השקיעה הרבה בילד חלש, וזה בלי שעות נוספות.
מרינה סולודקין: צריך לעשות את הדברים בלי דעות קדומות.
מרינה סולודקין: כאן יש דעות קדומות.
מרינה סולודקין: חבל שלא קיימנו את הישיבה הזאת יחד עם ועדת החינוך.
מרינה סולודקין: אני חושבת שהטעות של המערכות היא בכך שלאקדמאים אין מקום תעסוקה.
מרינה סולודקין: אחד מכם פנה אליי, אני לא זוכר מי זה היה.
מרינה סולודקין: אבל, אני פניתי לנציב שירות המדינה בנושא זה, ואמרתי שאם לא מעסיקים את האקדמאים בבתי הספר, בבתי משפט ובמשרדי ממשלה אז עושים טעות חמורה מאוד, משום שרק בעזרת
מרינה סולודקין: כם אנחנו יכולים להצליח.
מרינה סולודקין: חבר הכנסת יוזם הצעת החוק שעליה דובר כאן הוא ליברל גדול.
מרינה סולודקין: גברתי היושבת ראש, אני חושבת שאנחנו יכולות לבקש ממנו לקדם את הצעת החוק לקריאה ראשונה.
קולט אביטל: אבל, צריכה להיות גם החלטת ממשלה.
בתיה איוב: היתה החלטה, אבל היא לא מיושמת.
30095: אני מברך על הדיון הזה משום שאנחנו כאן בוועדה תמיד שומעים דווקא על הבעיות.
30095: אני חושב שאנחנו עכשיו לא בורחים מהבעיות, אלא אנחנו מציינים את ההצלחות וזה דבר מאוד חשוב.
30095: אני גם רוצה לברך בפורום זה את מהרטה ברוך, היא גאוות הקהילה.
30095: אני רוצה להודות לה על כל המאמץ שהיא עושה.
30095: צריך לעשות שינויים בתוכניות במערכת החינוך, וזה צריך להיעשות בשיתוף בני הקהילה.
30095: זה נכון שבהתחלה היו בעיות ושלא היו משכילים.
30095: אבל, אני לא חושב שאני רואה היום שינוי למרות שיש לנו היום אנשים משכילים בתוך הקהילה.
30095: אסור להזניח את ההורים, משום שההורים הם החוליה החשובה בכל תהליך קבלת החלטות במערכת החינוך.
30095: צריך לבנות תוכניות שבהן תהיה השקעה גם בהורים.
קולט אביטל: מר בהט, אתה היית מותקף מכל עבר.
עמיהוד בהט: לא הייתי מותקף, אני עצוב ואני אומר לך גם למה.
עמיהוד בהט: יושבת הראש יודעת שאני יודע לחשוף את עצמנו לביקורת, ולקבל את הביקורות וגם לבדוק אותן.
עמיהוד בהט: הביקורות קיימות בהרבה תחומים, ואנחנו עושים יום ולילה כדי לתקן את כל מה שצריך לתקן וללכת הלאה.
עמיהוד בהט: אני שמחתי מאוד על קיום הישיבה הזאת, ותעדנה על כך עוזרות יושבת הראש שאני התקשרתי אליהן והבעתי תמיהה על שם הדיון שדיבר על הצלחות.
עמיהוד בהט: שאלתי מה הולך להיות בישיבה ואז סיפרו לי על מהרטה ברוך, וכשבאתי הביתה גם הילדים שלי סיפרו לי על מהרטה.
עמיהוד בהט: אני שאלתי האם בישיבה נדבר באמת על ההצלחות או שתהיה על כך שלמרות משרד החינוך יש גם הצלחות.
עמיהוד בהט: אני שאלתי בטלפון את השאלה הזאת במילים האלה בדיוק.
עמיהוד בהט: לצערי, זה באמת כך.
עמיהוד בהט: אני עצוב משום שאי אפשר לחיות בממלכת אבסורד עד הסוף, ואני אומר את זה כמי שיודע לומר את הדברים השליליים, ויש הרבה מאוד.
עמיהוד בהט: לא יכול להיות שאם רוצים לקבל מישהו אז זה בגלל שווה כסף למנהל, ואם לא רוצים לקבל אותו אז זה בגלל שלא רוצים אתיופי.
עמיהוד בהט: לא יכול להיות שאם לא רוצים שמישהו יעשה בגרות מלאה אז זה בגלל שרוצים שהוא יעשה בגרות נמוכה.
עמיהוד בהט: אבל, אם רוצים שהוא יעשה בגרות שלמה אז זה בגלל משהו אחר.
עמיהוד בהט: אי אפשר לחיות בצורה כזאת.