GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סוזי בן ברוך: יש לנו פרוייקטים ייחודיים מול קידום נוער במשרד החינוך ומול אגף הכשרת פיקוח כוח אדם במשרד העבודה והרווחה; יש היום שישה-עשר אלף תלמידים שרוב הזמן עובדים יותר מאשר לומדים, וכחמישים אחוזים מהם בני נוער עולים.
סוזי בן ברוך: משטרת ישראל חדרה לכלל האוכלוסייה הזאת.
סוזי בן ברוך: אנחנו עושים עבודה מאוד רצינית איתם.
סוזי בן ברוך: יש שם שיתוף פעולה מאוד פורה.
סוזי בן ברוך: חלקם אפילו התנדבו למשמר האזרחי במגמה להכניס אותם לקהילה של היום.
סוזי בן ברוך: שם יש לנו אחוזי הצלחה לא קטנים, אבל הנתונים די מדאיגים.
סוזי בן ברוך: אני לא בטוחה שזה עוד חמישה-עשר אחוזים; זה בגלל שאנחנו סיגלנו יותר טוב את הנושא של נוער עולה.
יוסי שריד: מסוג המחקרים ש"יורים" נתון ואחר כך רצים אחרי הנתון כדי לברר מה משמעותו.
יוסי שריד: אם אלה הנתונים, כי אז רע מאוד.
יוסי שריד: אבל אין מה לעשות, מול נתונים אין מה לעשות.
יוסי שריד: מכיוון שהסיווגים שלכם אחר כך ייעלמו, ומה שיישאר זה שיש עליה של חמישה-עשר אחוזים - למרות שאולי אין עלייה וזה תוצאה ממיון אחר שלכם - אזי צריך קודם כל לבדוק במה מדובר.
סוזי בן ברוך: במספרים אפשר לומר שכארבעת אלפים בני נוער הגיעו לטיפול למשרד העבודה והרווחה.
סוזי בן ברוך: ארבעת אלפים בני נוער עולה נחקרו במשטרת ישראל במהלך שנת 1999.
סוזי בן ברוך: את זה אני יכול להגיד בוודאות, כי הם גם הגיעו לטיפול במשרד העבודה והרווחה.
סוזי בן ברוך: הבה נרד מהאחוזים, כי את זה אני יכולה לבדוק בשנה הבאה מול הסבב החדש באחוזים.
יהונתן וודג'י: והצוות ביקרנו באחד מבתי הכלא במרכז הארץ, ושם הופתענו לגלות שארבעים וחמישה אחוזים מהאסירים עולים חדשים.
יהונתן וודג'י: הם פשוט נמצאים בכלא, וסוגי העבירות שהם ביצעו מאוד קשים.
יהונתן וודג'י: זאת אומרת לא סוגי עבירות קלות שמכירים.
יהונתן וודג'י: זה בעצמו מצביע על הרווחה או החינוך, פשוט לא מטפלים נכון, או שיש להם קושי להתמודד עם הבעיות האלה.
יהונתן וודג'י: זאת שאלה מאוד קריטית, כי אם ארבעים וחמישה אחוז מהאסירים שהגיעו לכלא הם עולים, הדבר צריך להדאיג את כולם, ויש לעשות משהו.
קוסטיה שוויביש: למורים עולים.
קוסטיה שוויביש: באו ארצה ארבעים אלף, ולפי הנתונים עובדים ששת אלפים.
קוסטיה שוויביש: רציתי לדבר לא רק על תלמידים שהם בעייתיים, אלא על תלמידים טובים.
קוסטיה שוויביש: ישנם גם כאלה מתוך התלמידים העולים.
קוסטיה שוויביש: בקשר לכל התוכניות של חינוך משלים, צריך פתרון בעצם לשתי בעיות.
קוסטיה שוויביש: בעיה אחת זה חינוך משלים איכותי.
קוסטיה שוויביש: הבעיה השניה זה תעסוקה למורים עולים.
קוסטיה שוויביש: היו זמנים טובים יותר, הרבה יותר, כאשר במערכת למשל של איגוד המורים העולים היו מועסקים למעלה מחמש מאות מורים.
קוסטיה שוויביש: זאת הבמה שלנו במערכת החינוך בארץ.
קוסטיה שוויביש: היום, אחרי תקופה קשה מאוד, מוחזקים בקושי אצלנו כמאתיים וחמישים – מאתיים ושמונים אנשים, כאשר אלו הן הפרות של קיצוצים במערכת החינוך.
קוסטיה שוויביש: כאשר משרד החינוך תמך בנו במקרים הרבה יותר משמעותיים, היינו יכולים לתת פתרונות לתעסוקה הרבה יותר טובים לכל הארגונים העובדים.
גדעון עזרא: העמים, ואני מקווה שהיא תמשיך.
גדעון עזרא: לפעמים נופל איזה צעיר בכיתה י' או בכיתה ט' שהוא דובר רוסית, ועוד לא קלט את השפה העברית.
גדעון עזרא: שמעתי על בעיות כאלו של נערים בודדים שנופלים בבתי הספר ואינם מבינים את מה שקורה שם, מפני שלוקח להם זמן לקלוט את הנלמד.
יוסי שריד: עם העולים החדשים?
גדעון עזרא: יחסית מהר.
גדעון עזרא: אבל מורים עולים חייבים לדעתי.
גדעון עזרא: התלמידים אינם מבינים מה שקורה בכיתה;" הולכת" להם שנה.
קריאה: בעיות במערכת של איגוד המורים העולים, כחמישה-עשר אחוז הם תלמידים עולים.
קריאה: אנחנו קולטים עליה.
אפרים יפתח: השר יוסי שריד, דווקא לדבר על חצי הכוס המלאה.
אפרים יפתח: אני, שבא מקיבוץ של השומר הצעיר, רוצה לשקף לפניכם שתי תמונות מחיי היום-יום.
אפרים יפתח: בכל יום אחר הצהריים כל תלמידי חוות הנוער הציוני כולם, זכאים ורשאים בפועל להיכנס למקום שאנחנו קוראים לו מרכז למידה, ובכוונה איננו ממקמים אותו בבית הספר, והם פוגשים שם כל מורה מכל דיסיפלינה או מקצוע .
אפרים יפתח: כל חניכי חוות הנוער הציוני מקבלים חינוך - בניגוד לכיוון החינוך המשלים, קצרה היריעה מלתאר - להקת המחול הייצוגית, להקת הזמר הייצוגית ושפע חוגים בחינוך המשלים.
אפרים יפתח: רציתי בעצם לנסות ולמקד את הדברים בשתי נקודות שעלו כאן.
אפרים יפתח: האחת, שייתכן שבאותם מקומות שאנחנו קוראים להם "שעות אוויר", ייתכן שלא תמיד המשמעות של "שעת אוויר" היא בהכרח כל כך שלילית.
אפרים יפתח: אינני יודע אם זה נעשה, אבל אם הייתי אני עומד בראש המערכת של החווה וחטאתי, ולקחתי שעה אחת שניתנה לסעיף איקס, אבל נתתי אותה לדני ולמריאנה, אני לא בטוח שהחטא או המשמעות שמתלווה למושג "שעת אוויר" הם באמת כל כך חריפים כמו שהם נראים; ומנגד רציתי לומר שאני כן מסכים עם הדברים שאם ההקצאה שניתנת למוסד חינוך מקומי, לבית ספר מסויים קונקרטי, אכן מנוצלת במלוא עוזה על בסיס הסעיפים שניתנו לה, אפשר להסתדר עם זה.
אפרים יפתח: כמעט כל חניכי חוות הנוער הציוני הם עולים, ואני חושב שאנחנו מביאים או שולחים הביתה בסופי שבוע, אחת לשבועיים, אנשים מאוד מאוד שבעי רצון ממה שהם מקבלים בחווה.
מריאנה: ובמקצוע שבו קשה לי אני מקבלת עזרה, מורה פרטי.
מריאנה: כשבאתי הנה נתנו לי שיעורי אולפן, ולמדתי עברית די מהר.
דני: ציינה קודם.
דני: שיעורי עזר וההפרדה הזאת שמוציאים אותנו מהכיתות כדי לתגבר אותנו לבגרויות, בגרות עולים.
נעמי בלומנטל: בשלטון המקומי על העולים, על כל הנושא של העולים החדשים.
מנחם אריאב: קיימנו עם השר הנוכחי לחינוך פגישות אין ספור בהנהלה.
מנחם אריאב: יש אוזן קשבת.
מנחם אריאב: לא תמיד יש פתרונות, אבל אני מודה שיש אוזן קשבת, יש קשר וקומוניקציה טובה בנושאים עצמם.
מנחם אריאב: מה זה ילד עולה חדש?
מנחם אריאב: נדמה לי שזה לא ברור לכל המערכת.
מנחם אריאב: ילד הוא עולה חדש בשנה הראשונה.
מנחם אריאב: האם הוא כבר נקלט?
מנחם אריאב: הוא כבר עובר כתלמיד רגיל.
מנחם אריאב: הרשויות אינן יכולות לשאת במעמסה הזאת בעיקר בישובים עתירי עולים, במקרה זה אני מייצג את אחד הישובים האלה, ארבעים ושמונה אחוז תלמידים עולים חדשים במערכת.
מנחם אריאב: זה לא פשוט.
מנחם אריאב: ומי שמדבר על ברית המועצות כעל מיקשה אחת, איננו מבין אולי את העניין.
מנחם אריאב: חברים יקרים, יש גם ילדים מצ'צ'ניה ויש גם ילדים מקווקז, ילדים שלא ידעו מה זה חינוך עשר או שתים-עשרה שנה, חיים במלחמה, הם אינם יודעים מה זה משטר, מה זה חוק, מה זה סדר, מה זה בית ספר.
מנחם אריאב: לכן אי אפשר לעשות הכללה ולהשאיר אותם בזה ששנה ראשונה הם עולים חדשים.
מנחם אריאב: לנו יש בעיה מאוד קשה בתחום הזה.
מנחם אריאב: המשרד עושה מאמצים כבירים, עוזר לנו, אבל אין די בזה, ופעם אחת צריך להגיע לאוצר או למערכות הכנסת להגדרה מה זה ילד עולה חדש.
מנחם אריאב: לשיכון האדם זכאי תשע שנים, לרכב נדמה לי חמש שנים.
מנחם אריאב: ילד במערכת החינוך שצריך להפוך אותו לישראלי, הוא שנה אחת עולה חדש.
מנחם אריאב: אני אקח את יישובי כדוגמה.
מנחם אריאב: מהיום הראשון שהגיעו ילדים אתיופיים, הם נרשמו על פי אזור רישום.
מנחם אריאב: שום פרוטקציה של החינוך הדתי או של הממלכתי דתי, עד כדי כך שהשר יצחק נבון כשהיה שר החינוך איים להכניס אותי לבית סוהר, כי אני פועל בניגוד להוראות.
מנחם אריאב: אני מודיע לכם, מודל נפלא, תבואו תראו.
מנחם אריאב: ילדים אתיופיים בכל מערכות החינוך.
מנחם אריאב: כבר קצינים בצה"ל, בוגרי סיירות, לא נתנו להם "הדגרה" של חינוך אחד.
מנחם אריאב: לכן אני מציע לחבריי האתיופיים לא להיצמד לנתון של איזה הסכם שנעשה על ידי מי שנעשה, לפני עשרים או שלושים שנה.
מנחם אריאב: תקציב השלטון המקומי הולך לחינוך.
מנחם אריאב: לא אומר על ישובי בכלל, בין ארבעים לחמישים אחוזים.
מנחם אריאב: זה עומס אדיר.
מנחם אריאב: לא תמיד משרד הפנים מאפשר לנו את כל הוויסות הזה.
קריאה: מעבירות לילדים העולים.
מנחם אריאב: מבין אותו.
מנחם אריאב: אנחנו מקבלים מענקי קליטה במשרד הפנים.
מנחם אריאב: מה זה שייך למשרד הפנים?
מנחם אריאב: יש מערכות למשרדים ייחודיים שבהם ישנה מעמסה של קליטה - כמו חינוך או רווחה, ואין מגיעים משם כספים, וזה שוב הולך ומגדיל את העומס עלינו.
שעות לימוד: ישנה עוד תופעה של בתי ספר פרטיזניים, שאני לא אקרא להם אחרת.
שעות לימוד: אצלי זה נקרא שובו.
שעות לימוד: אני פותח שנת לימודים מסודרת, לא רק אני אלא יישובים בצפון, פתאום נושרים ילדים, סוגרים כיתות, מורים מפוטרים או מוצאים מהמערכת, ואין אישור לבתי הספר האלה לפעול.
שעות לימוד: אנו מנועים מלפעול בעניין הזה.
שעות לימוד: השאלה היא: מהו הפתרון?
שעות לימוד: אני יודע שגם משרד החינוך עושה מאמצים לפתור את הבעיה הזאת.
שעות לימוד: אבל לא יכול להיות שאצלי יצאו מהמערכת שבעים וחמישה תלמידים עם תחילת שנת הלימודים.
שעות לימוד: פירוש הדבר ארבע מאות פחות.
שעות לימוד: צריך להגיע לאיזה שהוא סדר בעניין הזה.
שעות לימוד: יום לימודים ארוך אין עדיין בכל הישובים.
שעות לימוד: אני מבין שהמשרד מפנה למקומות שיש בהם בעיות קשות.
שעות לימוד: מה אמות המידה?
שעות לימוד: אינני יודע, אבל זה עוד לא הגיע לכל הישובים עתירי העלייה, אולי הגיע לישובים, אדוני השר, עתירי הבעיות, לא עתירי העולים.
שעות לימוד: בעיית האלימות היא קשה.
שעות לימוד: אין לנו כלים להתמודד איתה.
שעות לימוד: הקימונו יחד עם המשטרה ועם משרד הרווחה ובראשות משרד החינוך ועדה העוקבת אחרי זה.
שעות לימוד: אין לנו כלים, אין לנו מדריכים לשעות אחרי הצהריים.
שעות לימוד: שינינו את השיטה, במקום מדריכים במועדונים, מדריכים ברחוב, לקרוא לילדים להביא אותם למסגרות האלה.
שעות לימוד: זה לא קל.
מנחם אריאב: והרווחה מקצץ מדי פעם.
מנחם אריאב: אז שוב באו אלינו, כי מה, לא ניתן לאותו ילד אוכל?
מנחם אריאב: לא ניתן לו לבוא למועדון?
נעמי בלומנטל: כך קשה, ואתה שומע מה "נופל" על משרד החינוך, ומה על המשרדים האחרים?
נעמי בלומנטל: אינני יודעת.
נעמי בלומנטל: אם אתה בבית ספר אז האלימות היא חלק מהמערכת, היא בתוך המערכת.
נעמי בלומנטל: מה קורה אחר הצהריים?
נעמי בלומנטל: מה קורה כשיוצאים מבית הספר?
מנחם אריאב: הקליטה בחינוך הוא עלינו.
מנחם אריאב: לכן אני אומר, במצב הזה לקחנו מדריכי רחוב להביא אותם למועדונים, להביא אותם למתנ"סים, להביא אותם למסגרות הקיימות, וצריך לדעת שזהו ילד או גורם שבא מברית המועצות או לא חשוב מאיזה ארץ, הפוחד מחינוך מטעם.
מנחם אריאב: זה הביא אותנו להביא אותם אל המועדונית.
מנחם אריאב: מי שפועל זה משרד החינוך, משרד העבודה והרווחה ואנחנו.
2239: הרבה יותר קשה.
2239: ניסו להציג גם נציגי המשטרה, ישנן כנופיות, ישנן קבוצות נוער בסיכון, שאינן מטופלות כמעט על ידי אף אחד.
2239: המצב הוא חמור.
2239: יש כנופיות שגובות דמי חסות, משתמשות באלימות, בקרב הגטו - תסלחו לי שאני משתמש במילה גטו - גטו כי יש ריכוזים של עולים חדשים.
2239: אנחנו כוותיקים כמעט שאיננו מרגישים את זה.
2239: הדבר הזה קיים, הוא חמור, מקבל תאוצה, אין מדברים על זה כי לאף אחד אין האומץ לתת סטיגמות לעולים, ואני האחרון שרוצה לתת סטיגמות לעולים, כי גם אני בא מקרב העולים.
2239: המצב הוא חמור ואינו מטופל, לא על ידי המשטרה ולא על ידי שום גורם, כי אין לזה תקציבים.
2239: אנחנו ביחד עם משרד הקליטה עוד בקדנציה הקודמת, תכננו, ובמשותף איתם התחלנו לגלגל פרוייקט למאבק באלימות.
2239: התקציבים אינם מגיעים.
2239: הקמנו ועדות וגופים מקצועיים, ובשטח שום דבר לא זז.
2239: כל משרד בתוך המשרדים עצמם, את משרד החינוך אני הכי פחות מכיר, אבל שאר המשרדים, ישנם אגפים שכל אגף מנסה לעשות משהו בכוחות עצמו; יש פיזור של תקציבים ובזבוז של תקציבים אדירים.
2239: הכסף נמצא, אבל כשאתה הולך לכתובת שבה הוא צריך להימצא, אינך מוצא אותו.
2239: הכסף מפוזר ומבוזבז ואיננו מגיע לשטח.
נעמי בלומנטל: שבממשלה הקודמת גם שר העבודה והרווחה בעצם לקח על עצמו את הפרוייקט של טיפול בכל הנשירות, זאת אומרת מהשלב שילד עוזב את בית הספר.
נעמי בלומנטל: מהאחריות שלכם על הילדים גם כשהם עוזבים את בית הספר?
נעמי בלומנטל: בית הספר כאמור מסתיים בשעה אחת.
נעמי בלומנטל: מה קורה לאחר מכן?
נעמי בלומנטל: או שזה בכלל לא בתחום אחריותכם?
אנה איסקובה: שושני וצמרת המשרד.
אנה איסקובה: כל הדברים שאנחנו מדברים עליהם היום, אז ניבאו אותם העולים ופדגוגים מקרב העלייה.
אנה איסקובה: דהיינו, הם דיברו על כך שאנחנו צפויים לאלימות, לנשירה ולכל הבעיות האלה.
אנה איסקובה: ישנו איזה שהוא איפיון מיוחד, איפיון כרונולוגי מיוחד בנוער של בית המועצות לשעבר, ש"נפל" לתקופה לא פשוטה של התפרקות של מסגרות אידיאולוגיות.
אנה איסקובה: ישנם איזה שהם איפיונים שהם בהחלט מדאיגים היום, גם את הפדגוגים של ברית המועצות.
אנה איסקובה: אני חושבת שהדבר החשוב ביותר הוא להשתמש באותם פסיכולוגים ובאותם פדגוגים שיודעים היטב לפחות את המרכיב הזה.
אנה איסקובה: ברור שמרכיב של עלייה וכך הלאה זה משהו שמובן גם לפסיכולוגים ולפדגוגים הישראליים.
אנה איסקובה: אבל יש פה מרכיבים מיוחדים.
אנה איסקובה: במשך עשר השנים האלה יש מתודיקות, התפתחו מתודיקות מאוד מיוחדות במכונים מיוחדים העוסקים בפסיכולוגיה של היהודים שפיתחו אותה עולים.
אנה איסקובה: המערכות האלה, נקראות משלימות ומחזירות חלק מהילדים לבתי הספר.
אנה איסקובה: אני חושבת שצריך להתייחס לזה, וצריך להבין שיש דברים שצריך להיעזר בהם בצוות שהגיע יחד עם הילדים מברית המועצות לשעבר, מפני שפשוט יש דברים שהם מבינים יותר טוב.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שזה בהחלט רעיון נכון.
חיים אסולין: היא דבר מאוד מבורך.
חיים אסולין: כמו שהוצגו הקשיים גם ברמה של ההישגים הגבוהים, אוכלוסיית העולים הביאה ברכה לעיר.
חיים אסולין: אני רוצה לגעת בשתי בעיות שמנהלי בתי הספר נפגשים איתן, ואני רוצה לתת להן ביטוי.
חיים אסולין: הדבר האחד, ישנם היום בתי ספר שבהם הם מהווים עשרים אחוזים, עשרים וחמישה אחוזים ולפעמים שלושים אחוזים מכלל הילדים.
חיים אסולין: התקצוב של התמיכה בידי העולים הוא אישי, והוא נוגע לתקופת זמן מאוד מוגבלת.
חיים אסולין: הנגיעה הזאת מהווה מכשלה גדולה מאוד בקידום האוכלוסייה מצד המנהלים.
נעמי בלומנטל: אריאב שמדובר בשנה.
נעמי בלומנטל: והשאלה, האם אתה מדבר על השנה השניה?
חיים אסולין: של למעלה משליש מאוכלוסיית העולים בעכו, שהם יוצאי קווקז דווקא.
חיים אסולין: המשפחות האלה סוחבות איתן חסך מתמשך ומצוקה משפחתית שהיא קיימת.
חיים אסולין: אנחנו מחפשים דרך לתת להם תמיכה.
חיים אסולין: אני חייב לומר שהמשרד עוזר לנו בלא מעט פעילויות, כמו מגשרים, כמו מועדוניות בית ספריות, ובכל זאת אני מדבר ברמה של הוראה אישית ישירה לקבוצות הילדים האלה.
חיים אסולין: מנהלי בתי הספר מעלים את הסוגיה הזאת חזור ושוב , וזה מהווה קושי.
חיים אסולין: נקודה שניה היא הצד הכלכלי של הילדים.
חיים אסולין: לדאבוני הרב אין לנו, אני מדבר ברמה של הישוב שלנו, אין לנו פתרון לחסך הכלכלי של סיפוק דברים בסיסיים, והמשפחות האלה נושאות מצוקה ממושכת של חוסר בספרים.
חיים אסולין: לדאבוני, מאות ילדים, אני פותח את שנת הלימודים בלי שיש להם ספר או מחברת; בוודאי בנושא של תשלומים לסל תרבות, לטיולים.
חיים אסולין: אלה שתי נקודות שמנהלי בתי הספר ביישוב ביקשו להעלות, ואני רוצה לתת לזה ביטוי כאן, כי זה קושי שמכביד מאוד על אפשרות לקדם את האוכלוסייה; בצד זה אני אומר שהם בהחלט הביאו לנו ברכה גדולה מאוד ליישוב -אבל צריך גם להעלות צרכים אחרים.
נעמי בלומנטל: אינני יודעת אם יש לזה מענה.
נעמי בלומנטל: קושי כלכלי, כשאתה רואה ילדים, כמו טיול שנתי שאין יכולים לממן.
מנחם אריאב: אצלי ובהרבה רשויות, בגלל זה שלהורים אין כסף.
מנחם אריאב: זו שאלה איך עושה זאת כל רשות.
מנחם אריאב: נעזרים במשרד החינוך, נעזרים בכל מיני גורמים.
מנחם אריאב: אין ילד שאיננו יוצא לטיול בגלל כסף.
מיכאל רייף: ושמונה אלף עולים חדשים.
מיכאל רייף: מעשרת אלפים תלמידים מקבלים את שעות העזר, וזה אומר משהו, אני לא צריך להמשיך, רק אלפיים.
מיכאל רייף: אני שואל שאלה פשוטה: איך אני יכול להגיע לשיתוף פעולה עם קרן כמו קרן רש"י?
יוסי שריד: הזה שלכאורה הכל בסדר.
יוסי שריד: יש לי אפילו ראש עירייה באחת הערים האלה.
יוסי שריד: אין זה אומר שבערים האלה אין בעיות.
יוסי שריד: כשאתה אומר הרצליה, להרצליה יש ארבע שכונות בעייתיות.
יוסי שריד: לכן אני יודע שמקומות כאלה לפעמים נפגעים.
יוסי שריד: אני אינני בעל הקרן, אבל הקרנות האלה הן לא לדיון.
אורי טמיאט: מאמצים גדולים מאוד בנושא של יוצאי אתיופיה.
אורי טמיאט: אנחנו עובדים בוועדה משותפת באישורו של השר ועם מינוי של השר הקודם, איך לנתב נכון את התקציבים של יוצאי אתיופיה, שחלק מהם, כפי שאנחנו שמענו היום, מבוזבזים, וזה היה ידוע לנו.
אורי טמיאט: במסגרת הוועדה ידענו שמנסים להסתיר מאיתנו את הדבר הזה.
אורי טמיאט: אני רק רוצה לציין דוגמה אחת.
אורי טמיאט: ביום חמישי האחרון ביקרתי באשדוד.
אורי טמיאט: נפגשתי עם מנהל מחלקת החינוך ומנהל מחלקת הרווחה.
אורי טמיאט: הפרופורציות, ההשוואות שאני ראיתי זה שבמחלקת הרווחה יש חמישה-עשר עובדים אתיופיים, זה מוקד מסויים שמחזיקים, וכל ילדי אתיופיה נמצאים ברווחה.
אורי טמיאט: נוספו עכשיו כארבע מאות וחמישים משפחות, ואלף ושש מאות משפחות אתיופיות; לעומת זאת בחינוך יש עובד אחד.
אורי טמיאט: בחוץ.
אורי טמיאט: שאלתי איפה שיעורי ההרשמה, שיעורי עזר ופעילויות, חוגים, דברים שקשורים להעשרה, להעצמה של הילד בתוך בית הספר, ולמה לרדוף אותו על ידי משרד העבודה והרווחה.
אורי טמיאט: לא מצאתי מענה.
אורי טמיאט: אני מפנה את השאלה הזאת לכבוד השר.
אורי טמיאט: אומר להעלות את הנושא הזה באופן אישי לפחות חמש שנים.
אורי טמיאט: אני יודע שהבעיות של נוער נושר בקרב הקהילה האתיופית הן מאוד מאוד קשות, ואפילו לכבוד השר הגיע הסיפור של ילד אחד שמלקק דבק בגלל שהוא מסומם כל כך, והילדים רודפים אחריו, חבר'ה יותר מבוגרים - ומנסים להרוג אותו, שילך ויגנוב, ויביא כסף ודברים אחרים.
אורי טמיאט: ישנו מצב שהיום אין לנו תשובות, וגם מול משרדי הממשלה - משרד העבודה והרווחה ומשרדים אחרים - אין לנו תשובות בדוקות מה לעשות בעניין הזה.
אורי טמיאט: צריך לבנות יותר פנימיות טיפוליות, צריך השקעה בקהילה, צריך השקעה לפני שמגיעים בכלל להיות נוער נושר.
אורי טמיאט: אלה המסקנות שאנחנו מתבקשים להן.
יואב הס: את העבודה ותיתן את המסקנות שלה בעוד כשלושה או ארבעה שבועות.
יואב הס: מתי הם מתכוונים ליישם את מסקנותיהם?
יואב הס: אנחנו היום בינואר, והתקציב החדש יהיה בשנה הבאה, ואם אפשר יהיה ליישם את זה רק בספטמבר של השנה הבאה לקראת שנת הלימודים, הרי אני מאוד מודאג.
יואב הס: מדובר פה בעיקר על בעיות נשירה שמר אורי טמיאט קודם נתן להן דוגמה ספציפית.
יואב הס: אני אשמח אם יש על כך איזושהי תשובה.
יוסי שריד: המסקנות.
יוסי שריד: כשאקבל את המסקנות אנחנו נדע.
יואב הס: בסכום שבין שלושים לארבעים מיליוני שקלים נוספים.
יואב הס: אולי אפשר יהיה, אחרי שאתה תקבל את המסקנות של הוועדה, ולא ממני, למצוא את התקציבים הנוספים.
יוסי שריד: לעת עתה טרם ישבתי על אף בקשה אחת שקשורה בעולים מאתיופיה.
יוסי שריד: אני חייב לדעת במה מדובר, ולאן זה הולך, ומי עוד פועל שם וכולי.
יוסי שריד: כל תשובה שאני אתן לך ברגע זה תהייה תשובה לא שקולה וכדי לצאת לידי חובה.
יוסי שריד: ולכן על דוח שלא קיבלתי ולא קראתי ואינני יודע מה טיבו אין אני משיב.
יואב הס: החינוך ונתוני משרד העבודה והרווחה הם שונים באופן קיצוני.
יואב הס: כשאני בודק את הנתונים שאני מקבל משני המשרדים האלה, זה פי שלושה.
יואב הס: במשרד העבודה והרווחה לפחות הנתונים הם פי שלושה יותר נושרים מאשר הנתונים שאני מקבל ממשרד החינוך.
יוסי שריד: לבסיס נתונים יותר מובהק, הרי אינני יכול לייצר נתונים.
יוסי שריד: אנחנו מוסרים נתונים שאנחנו מקבלים.
יואב הס: אנחנו, שהפנימיות לא קלטו את הנערים בצורה הטובה ביותר.
נעמי בלומנטל: משרד העבודה והרווחה.
יואב הס: עליית הנוער.
יואב הס: היום זה המחלקה לחינוך התיישבותי במסגרת משרד החינוך.
יואב הס: אנחנו יודעים שיש סכום גדול מאוד של כסף שנותנים לפנימיות בעבור כל ילד שמגיע לפנימייה.
יואב הס: השאלה שלנו: האם אפשר לאפשר לילדים האלה לקבל את הסכומים המאוד גדולים האלה שמקבלות הפנימיות, בקהילה, כדי שיוכלו לקבל העשרה אחרי הצהריים, כדי שיוכלו לבוא לבית הספר עם ספרים.
יוסי שריד: הבנתי את מה שאתה אומר.
יואב הס: לשנה.
יואב הס: אם את הכסף הזה ייקחו ובמקום לתת אותו לפנימיות-
יוסי שריד: מוסד חינוכי.
יוסי שריד: השאלה אם טוב שהוא בפנימייה או לא טוב שהוא בפנימייה.
יוסי שריד: בדרך כלל הולכים לפנימייה ילדים שעל פי שיקול דעת חשבו שטוב שהם יהיו בפנימייה.
יוסי שריד: אז מה אתה מציע עכשיו - להוציא אותם מהפנימייה ולתת להם חמשת אלפים דולר?
יואב הס: סכומים או סכומים דומים או אף חצי בתוך הקהילה, ולא לנתק אותם מהמשפחה, כי הניתוק עצמו הוא מאוד בעייתי.
יוסי שריד: לגבי החינוך המיוחד אין מקום לטעויות במספרים.
יוסי שריד: לגבי נשירה אפשר לומר דיווחים כאלה או דיווחים אחרים, כן מדווחים לא מדווחים.
יוסי שריד: פה זה נתון מוצק, ואני מביא את הנתון הזה כדי להגיד מה שקודם אמרתי גם לגבי המשטרה, חברות וחברים, היזהרו בנתונים.
יוסי שריד: זורקים פעם אחת נתון, אחר כך מחזיקים בו שנים, בין אם יש לו שחר ובין אם אין לו שחר.
יוסי שריד: זה גם איננו מעניין.
יוסי שריד: זאת אומרת, אם יש נתון שהוא יותר מגרה, כי אז למה שהנתון הזה לא יישאר?
יוסי שריד: בחינוך המיוחד יש שש מאות ושישים וחמישה ילדים יוצאי אתיופיה.
יוסי שריד: שש מאות ושישים וחמישה, שזה אחוז זהה לאחוז מהאוכלוסייה הכללית, קרי אחוז אחד.
יוסי שריד: אז קודם כל הבה נסמן כמה גדות.
יוסי שריד: קודם כל למי עושים עוול?
יוסי שריד: אין עושים עוול למשרד החינוך; עושים עוול הרי לילדים.
יוסי שריד: אזי מנפחים מספרים, למטרות כאלה ולמטרות אחרות, ועושים עוול קודם כל לעדה.
יוסי שריד: אזי קודם כל בחינוך מיוחד יש אחוז אחד כמו באוכלוסייה הכללית, שש מאות שישים וחמישה.
יוסי שריד: לגבי הנתון הזה אין יכולה להיות מחלוקת, משום שאנחנו יודעים בדיוק על כל ילד שרשום בחינוך המיוחד.
יוסי שריד: אני החלטתי, וכל פעם צריך לחזור על זה.
יוסי שריד: דובר על זה שבוועדות השמה יש איזה הטעייה, ומי שיושב בוועדות השמה לא תמיד מבין ולא תמיד יודע.
יוסי שריד: אמרו לי, טוב בסדר, תביא לשם מתורגמנים או מגשרים.
יוסי שריד: אמרתי שאינני לא רוצה לא מתורגמנים ולא מגשרים.
יוסי שריד: אני רוצה שעולים מאתיופיה יישבו בוועדת השמה כחברים לכל דבר.
יוסי שריד: אמרו שאי אפשר.
יוסי שריד: למה אי אפשר?
יוסי שריד: כי יש חוק מי יושב שם ומי לא יושב שם, ומה ההכשרה שלו, ואת מי הוא צריך לייצג.
יוסי שריד: אמרתי שאני עבריין חוק - אני עובר על החוק.
יוסי שריד: את החוק אפשר לפרש כך ואפשר לפרש אחרת, אבל יועצים משפטיים תמיד מסבירים לך למה אי אפשר לעשות דברים, ולא רק יועצים משפטיים, אלא כל מיני גורמים שיש להם אינטרס.
יוסי שריד: מכיוון שמדובר במספר ריכוזים גדולים, אין מדובר במאה מקומות; אנחנו יודעים שיש עשרה ריכוזים גדולים, חמישה-עשר ריכוזים גדולים, אני ביקשתי למנות כחברים בוועדות השמה חמישה-עשר חברים, מתוכם נדמה לי שמונה שכבר התמנו, ושמונה כבר שובצו ועברו הכשרה ראשונה בשבוע שעבר.
יוסי שריד: אני חושב שזה דבר שקודם כל באופן עובדתי הוא חסר תקדים, כי אף אחד לא חלם - ויהיו חמישה-עשר.
יוסי שריד: שים לב שמדובר פחות או יותר בחמישה-עשר ריכוזים, אזי גם הבעיה הזאת נפתרת.
יוסי שריד: האם באשדוד עדיין יש בעיה או לא, אנחנו עקבנו אחרי זה, וביקשתי להעביר איבחון נוסף ואיבחון נוסף על נוסף.
יוסי שריד: אם כי צריך לומר שוב ביושר, אני לא איש מקצוע ואני לא אכנס לזה.
יוסי שריד: יש שיטות שונות של איבחונים, ויש מאבחנים שאצלם כל ילד יכול להיות.
יוסי שריד: הוא אמר לא לחינוך המיוחד.
יוסי שריד: אבל אחר כך לפעמים גם עושים עוול לילד, אזי הוא איננו הולך לחינוך המיוחד, ואני בעד שילוב, אבל זה איננו הולך - יש מקרים שזה איננו הולך.
יוסי שריד: אזי זה שאתה טוב, השאלה על חשבון מי אתה טוב?
יוסי שריד: לתת איבחון זה קל, אבל השאלה: הילד יגיע למסגרת הנכונה או לא?
יוסי שריד: לפי הנתון הזה ברור לגמרי, הרי הייתה טענה שבגלל הטעייה התרבותית עולים מאתיופיה מופנים באופן גורף לחינוך המיוחד.
יוסי שריד: לא נכון.
יוסי שריד: עכשיו זה כנראה גם יפחת, כי ברוב ועדות ההשמה יהיו גם יוצאי אתיופיה.
יוסי שריד: אזי אנחנו בכיוון הנכון.
יוסי שריד: הבעיה היא לא בעיה של אחריות.
יוסי שריד: אני תמיד אומר לחברים שלי שהאחריות חלה עליי תמיד.
יוסי שריד: עירייה.
יוסי שריד: נניח שבאופן פורמלי הוא אינו אחראי למשהו, אבל לכל מה שיקרה בנצרת עילית הוא אחראי.
יוסי שריד: אני שר חינוך, אני כן אחראי למשהו, אני לא אחראי למשהו, מה לי ולזה בכלל?
יוסי שריד: אני אחראי.
יוסי שריד: מישהו יפטור אותי מהאחריות, גם אם באופן פורמלי אני לא אחראי?
יוסי שריד: אם קורה משהו באיזה שהוא מקום, ובמישרין או בעקיפין זה שייך למערכת החינוך, אזי אני לא אהיה אחראי?
יוסי שריד: ואם אני ארצה להיפטר מהאחריות הזאת, מישהו יפטור אותי?
יוסי שריד: ואם אני ארצה לברוח ממנה, מהאחריות הזאת, האחריות הזאת לא תרדוף אחריי?
יוסי שריד: אנחנו אחראים לכל דבר.
יוסי שריד: אלא מה אני רוצה לומר?
יוסי שריד: בלי שותפות של הקהילה שום דבר לא יעזור, ושום דבר לא יילך.
יוסי שריד: אני בא למקום, את רוב ראשי הערים אני מכיר הרבה שנים, אני בא למקום, אני יודע מי ההנהגה המקומית, אני יודע כמובן מה מצב החינוך.
יוסי שריד: משרד החינוך לא יכול מירושלים לנהל את מערכת החינוך לא באשדוד ולא בנצרת עילית ולא בדימונה ולא בקריית שמונה.
יוסי שריד: אתה בא למקום ואתה רואה שבתנאים שווים, אני לא מדבר על תנאים שונים, במקום אחד מערכת החינוך היא "פואמה פדגוגית", ואתה רואה דברים מופלאים, אתה רואה דברים נפלאים.
יוסי שריד: במקום אחר אתה רואה המערכת "על הפנים".
יוסי שריד: האם פה נתנו יותר כסף, ושם נתנו פחות כסף?
יוסי שריד: לא, המנהיגות המקומית החליטה שהחינוך הוא במרכז העשייה שלה, הוא במרכז ההתעניינות שלה.
יוסי שריד: כמובן שיש המון צרות, ויש המון בעיות, ויש נשירה, ויש הכל, ויש פשע וכו'.
יוסי שריד: אני חושב שאני יכול לקבוע במידה רבה של ודאות שברשות מקומית שלמנהיגות המקומית איכפת, והיא יודעת איך עושים את זה, יש מעט מאוד תלמידים שהולכים לאיבוד.
יוסי שריד: סיפר כאן מר אורי טמיאק על הילד מרחובות.
יוסי שריד: קיבלתי טלפון על הילד מרחובות, ודאגתי לסדר אותו.
יוסי שריד: מקרה מאוד קשה.
יוסי שריד: תלכו לקריית שמונה, ותלכו לירוחם, ותלכו לדימונה, ותלכו לנצרת עלית, אין היום ילד שהולך לאיבוד.
יוסי שריד: לא לכל ילד יש "שמרטפית", אבל באופן כללי אפשר לומר שאם ילד מאותר כילד חלש או כילד בעייתי, הוא איננו הולך היום לאיבוד, לא רק בחוות הנוער הציוני.
יוסי שריד: הוא איננו הולך היום לאיבוד.
נעמי בלומנטל: הרשויות, ואני מאוד מחוברת לשטח, והם אומרים לי שמסתובבים בקניונים עשרות ילדים, שאפילו גונבים בלית ברירה -אם זה פלאפל, כי חלק מהם רעבים.
נעמי בלומנטל: אנחנו ניסינו כאן בוועדה לטפל בבני נוער, הם היו קצת יותר מבוגרים, שהלכו לאיבוד, ויש בעיה.
נעמי בלומנטל: השר יוסי שריד, יש בעיה אמיתית.
יוסי שריד: וצעירות, שאפילו המערכת הכי משוכללת והכי משומנת והכי מיטיבה והכי מתחשבת והכי רגישה, לא תוכל לקלוט אותם.
יוסי שריד: משום שיש בעיה יותר עמוקה, ובכוח אין לוקחים אף אחד.
יוסי שריד: המערכת היום בנויה באופן כזה, ואני חושב שהיא מגלה מספיק רגישות, שאם יש ילד שיש לו סיכוי - לפני שהוא נופל, לפני שהוא נושר - יש די כלים כדי לטפל בו.
יוסי שריד: הרשת היום היא מספיק צפופה כדי שלא יהיו בה יותר מדיי חורים, שיותר מדיי ילדים ינשרו מבעד לרשת הזאת.
נעמי בלומנטל: ארבעים התלמידים בכיתה; זה כמעט בלתי אפשרי.
נעמי בלומנטל: הלוואי ואפשר יהיה להגיע לכיתות של עשרים-עשרים וחמישה תלמידים, וכי אז הדברים שלך צודקים.
נעמי בלומנטל: עוד פעם כשיהיו הנתונים על המחקר שאתם עושים.
נעמי בלומנטל: גברת רחלה שיפר, אנחנו ניתן לך בכל זאת לשחק את הדמות המרכזית של המחזה הזה, שלא היה מחזה אבסורד, אבל זה היה עם הבוגר של הוועדה שלנו.
אהרון יהודה: המקומי.
אהרון יהודה: הכספים לתלמידים עולי אתיופיה מועברים דווקא דרך משרד הקליטה לרשויות המקומיות.
אהרון יהודה: אני חושב ואני בטוח שהיה זה טוב יותר אילו משרד הקליטה היה מעביר גם את סל הקליטה של יוצאי אתיופיה באמצעות משרד החינוך, ואז הכספים היו מגיעים בזמן ולפי אותן אמות מידה לגבי אותם אנשים.
אהרון יהודה: אוגוסט ולא בחודש דצמבר.