GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב אוחיון: אנחנו עובדים במשך השנה עם כלל התנועה הקיבוצית בתוכניות קליטה לעולי אתיופיה בסדר-גודל מאד רציני.
דב אוחיון: בפנימיות יום בקיבוצים של התנועה הקיבוצית מתחנכים קרוב ל-350 תלמידים מבני העדה.
דב אוחיון: כבר שנה שנייה אנחנו פועלים בתוכנית שנקראת תל"מ, שהיא למעשה שיבוץ של חיילים וחיילות אחרי צבא מתוך התנועה הקיבוצית - - -
נעמי בלומנטל: אני רוצה לשמוע התחייבות מכם.
דב אוחיון: אני בא בתביעה לעדה.
דב אוחיון: אני חושב שהטראגדיה של עליית העדה האתיופית בארץ לא חדרה לתודעה של החברה הישראלית, ומעבר לדיונים שמתקיימים בתוך העדה אני חושב שחייבת להיות איזו שהיא פתיחות כלפי החברה הכללית, בתוך השכונות ובבתי-הספר, על-מנת להביא את ספור העדה לתודעת הציבור.
נעמי בלומנטל: מי אחראי היום במשרד הקליטה על הנושא של העליה מאתיופיה?
דב אוחיון: אני ממונה על תיק עולי אתיופיה.
דב אוחיון: בנושא הזה אנחנו כל הזמן מדברים גם על תוכניות לשנה זו וגם לשנת 2000.
דב אוחיון: אנחנו מדברים על קליטה בתוך קהילה.
דב אוחיון: הרי 90% מבני העדה חיים כבר בתוך הקהילות.
דב אוחיון: כלומר, כשאתה מדבר על קהילה ועל שכונה, אתה מדבר גם על קהילות אחרות, ואם אתה רוצה ליצור איזה שהוא תהליך של קליטה חברתית, העדה הזאת חייבת להתחיל תהליך של פתיחות כלפי אחרים.
נעמי בלומנטל: נחזור לענין האנדרטה ובית המורשת.
נעמי בלומנטל: אני מבקשת ממך לבדוק במשרד אפשרות להתחיל להקצות תקציב לנושא הזה.
נעמי בלומנטל: זה יעלה כהצעת חוק, ואני רוצה שהענין יעלה אצלכם במשרד.
נעמי בלומנטל: אני לא רואה שהיתה איזו שהיא התיחסות להעלות את זה, וזאת אחריות שלך להעלות את זה.
נעמי בלומנטל: אני אוציא בענין זה גם מכתב לשרת הקליטה, לבדוק את האפשרויות שלכם להתחייבות גם בענין הקמת בית מורשת וגם הקמת אנדרטה ראויה לשמה.
נעמי בלומנטל: אני אפרט במכתב מה עלה בוועדה, לא לגבי הדיון הזה, שגם נדון בבית-משפט, אלא בכלל מה עלה בעבר והצעות החוק שמתקשרות לזה.
נעמי בלומנטל: גם הנושא הזה צריך להיות על סדר-יומכם, ואני מבקשת ממך לציין את הישיבה שהתקיימה גם היום.
דב אוחיון: דרך אגב, הענין של בית מורשת עומד על סדר-היום אצלנו.
דב אוחיון: לא דנו ספציפית על בית המורשת, משום שמטעם הארגונים, ולא רק איחוד הארגונים של עולי אתיופיה, יש ארגונים אחרים שגם כן מבקשים בכל מקום את התקציבים עבור בית מורשת, שימור התרבות וכו'.
דב אוחיון: יכול להיות, כפי שאת אומרת, שצריך להתקיים פה דיון על בית מורשת מרכזי שיוקם בירושלים, ולאחד את התקציבים.
נעמי בלומנטל: בסדר גמור.
נעמי בלומנטל: אני מבקשת לקבל מכם תשובות בענין, ואני אוציא מכתב לשרת הקליטה.
נעמי בלומנטל: מר אלישיב, בבקשה.
יצחק אלישיב: כאזרח המדינה אני רוצה להגיד לך, משה באטה, שהיום עשית כבוד גדול גם לעדה וגם באופן אישי.
יצחק אלישיב: הלוואי וכולם היו מאמצים גם את הסגנון וגם את תוכן הדברים שלך.
יצחק אלישיב: לא הכרתי אותך עד היום, אבל כל הכבוד לך.
משה באטה: תודה.
נעמי בלומנטל: גם אני מצטרפת לדברים האלה.
יצחק אלישיב: תודה לך, חברת-הכנסת לנדבר, על המלים החמות.
יצחק אלישיב: את ידידה ותיקה שלנו.
יצחק אלישיב: הקרן הקימת אינה חייבת דבר.
יצחק אלישיב: כדי להבהיר לכם, אנחנו איננו ארגון ממשלתי, אבל בשמחה ניעתר לבקשתה של יושבת-ראש הוועדה להמשיך ולסייע לכם גם בנושא של האנדרטה וגם בנושאים אחרים.
יצחק אלישיב: תגיעו לכל תוצאה, לכל החלטה אשר תגיעו, ואנחנו נשתדל לתת לכם את הסיוע.
יצחק אלישיב: אם מותר לי לתת עצה, כאשר תכנסי את הגופים הנוגעים בדבר, אותנו את לא צריכה לזמן, אבל את צריכה לזמן גם את מינהל מקרקעי ישראל.
נעמי בלומנטל: נציג של המינהל יושב כאן.
יצחק אלישיב: אני יודע שהוא פה, אבל לא הזכרתם את המינהל.
יצחק אלישיב: הזכרתם את עיריית ירושלים ואת משרד הקליטה.
יצחק אלישיב: חייבים לזמן את המינהל, כי הם בסך-הכל מנהלי הקרקעות על כל החלטה שאתם מקבלים.
נעמי בלומנטל: אני רוצה לסכם את הדיון הזה.
נעמי בלומנטל: היססתי מעט לפני הדיון, ואני דווקא שמחה שהוא התקיים, כי אני חושבת שאנחנו יכולים להתקדם.
נעמי בלומנטל: חשוב לי ביותר להגיע לבני העדה, ואני רוצה להציע את הסיוע של הוועדה בענין הזה.
נעמי בלומנטל: אולי נקיים בינינו עוד ישיבה, עם עוד כמה ארגונים ועם עוד אנשים מבני העדה.
נעמי בלומנטל: אני רוצה שהרצון הטוב יבוא מצד כולם, לראות אם יש נכונות ועל מה אנחנו מדברים.
נעמי בלומנטל: מצד שני, אני לא רוצה בשום אופן שיהיה ניצול של הנכונות שלהם, אלא להיפך, אם ויש אפשרות לדבר על מקום חלופי, הוא צריך להיות הטוב ביותר והיפה ביותר, שיתאים ביותר לצרכים, לרצונות ולמאוויים שלכם.
נעמי בלומנטל: באשר לקיבוץ רמת רחל, וזה בא לידי ביטוי גם בישיבה הקודמת, במשך השנים עשיתם פעילות בהחלט מבורכת, ואני מבינה שבתוך הקיבוץ יש אנשים שמרגישים פגועים, כי אתם מרגישים שעשיתם ואתם מקבלים רעה תחת טובה.
נעמי בלומנטל: לי נראה שהארגונים עשו נכון שהם פנו לבית משפט, כדי להגן על זכויותיהם ולו כדי להגיע לאיזו שהיא הידברות.
נעמי בלומנטל: משום שאם זה מתחיל בתחנת דלק, מחר זה יכול להגיע לעוד נגיסה ועוד נגיסה ולא יהיה לזה סוף.
נעמי בלומנטל: אבל אולי טוב שהגענו לשעת אמת ולאור הדיון בבית המשפט נצטרך למצוא פתרון, ואנחנו ככנסת ישראל בוודאי נרצה, כנציגי הציבור, למצוא את הפתרון הטוב ביותר שיהיה על דעת כולם.
נעמי בלומנטל: אם תהיה אפשרות שלא אתם תיפגעו ולא בני העדה ייפגעו, בוודאי שזה יהיה הפתרון האופטימלי.
נעמי בלומנטל: הוועדה שלנו תפעל לכך, ואני מאמינה שאנחנו מייצגים גם את הכנסת כולה.
נעמי בלומנטל: אני אתייעץ עם הייעוץ המשפטי של הכנסת כדי לראות אם יש טעם שאנחנו נאמר את דברנו גם בבית המשפט או נביע איזו שהיא עמדה.
נעמי בלומנטל: אבל הייתי רוצה שנקיים פה, לא במסגרת של ישיבה אלא פגישה עם נציגי העדה, עם הקרן הקימת, מינהל מקרקעי ישראל ועם נציגי הקיבוץ.
נעמי בלומנטל: בינתיים אני מבקשת מארגון הגג של עולי אתיופיה – אני יודעת שיש לפעמים יריבויות, אבל גם הידברויות – לנסות להגיע אל מקסימום מבני העדה.
נעמי בלומנטל: חשובה מאד העמדה של הקייסים, כדי לראות אם יש פתיחות.
נעמי בלומנטל: אני מצדי מבטיחה, ואני בטוחה שחבריי חברי הכנסת שותפים להבטחה זו, שאנחנו לא נשקוט ולא ננוח עד שנמצא את המקום – בוודאי אנדרטה – ובכל כוחותינו נפעל לכך שגם יוקם בית מורשת.
נעמי בלומנטל: אני גם אצטרף לכל הפגנה שתהיה, במידה ולא תהיה תוכנית ברורה ומוגדרת להקמת אנדרטה.
נעמי בלומנטל: זה בראש ובראשונה.
נעמי בלומנטל: אני מודה לכם מאד על הישיבה הזאת.
נעמי בלומנטל: בוקר טוב.
נעמי בלומנטל: בראשית הישיבה אני רוצה לברך את כולנו בחג חנוכה שמח ואני גם רוצה לברך את נציגי התלמידים שנמצאים כאן.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שבהחלט היום זאת ישיבה שממש מתאימה לכך שיהיו כאן תלמידים כדי שהם יראו את עבודתנו, את עבודתה של הכנסת וההתלבטויות שיש לנו כאן כחברי כנסת, וכמובן שאתם תציגו את התמונה כפי שהיא היום באשר לגיור.
נעמי בלומנטל: בואו נצייר מעט את תמונת המצב כפי שהיא מתקיימת כיום.
נעמי בלומנטל: תמונת המצב הייתי אומרת לא הכי מעודדת.
נעמי בלומנטל: אנחנו שומעים לאחרונה על מספרים גבוהים יותר ויותר של לא יהודים שמגיעים במסגרת חוק השבות למדינת-ישראל.
נעמי בלומנטל: אני מוכרחה לומר כאן אולי וידוי קטן, שמספרים גבוהים של לא יהודים שמגיעים למדינת-ישראל במסגרת חוק השבות, כעולים חדשים לכל דבר, שמענו כבר בעבר ואנחנו זוכרים את שר הקליטה דאז, היום חבר הכנסת מר פרץ, שדיבר על כך שמגיעים מספרים גבוהים של לא יהודים.
נעמי בלומנטל: זה עורר בזמנו הרבה מאד להט ויצרים, ואני מוכרחה להודות שבשנים האחרונות שכיהנתי, ועדיין אני ממשיכה לכהן כיושבת-ראש ועדת עליה, קליטה ותפוצות, ניסיתי לא להעלות את הנושא לעתים תכופות על במת הכנסת ובישיבות הוועדה, כי הייתי אומרת שניסינו כולנו, בכוחות משותפים, לא לעורר יותר מדי התנגדויות ויותר מדי מלים בוטות וגסות, כפי שאמנם קרה בזמן האחרון, אבל השר לענייני תפוצות, השר מלכיאור, יצא בכותרת - אני לא יודעת אם הוא התכוון לכך או לא - על כך שמגיעים בסביבות 40% לא יהודים למדינת-ישראל במסגרת חוק השבות.
נעמי בלומנטל: משיצאו הדברים כפי שהם יצאו בתקשורת, אני חושבת: אולי זה היה נכון, אולי הגיע הזמן להעלות את הנושא בצורה הרצינית ביותר על סדר יומנו.
נעמי בלומנטל: אי אפשר יותר להתכחש למה שקורה, והמציאות היא אמנם כזאת.
נעמי בלומנטל: את הנתונים אנחנו נקבל בעתיד הלא רחוק, נתונים הרבה יותר מדוייקים.
נעמי בלומנטל: נמצאים כאן נציגי לשכת הקשר.
נעמי בלומנטל: בכל אופן, קיבלתי אתמול הבטחה מלשכת הקשר שבקרוב יהיו לנו נתונים עדכניים לגבי הלא יהודים או הייתי אומרת אחוזים, מספרים של לא יהודים שמגיעים לכאן במסגרת חוק השבות.
נעמי בלומנטל: אני רק רוצה לחזור בהיסטוריה קצרה היכן אנחנו מצויים.
נעמי בלומנטל: חוק השבות, בעבר דובר על כך, זה הייעוד המרכזי, העיקרי, של מדינת-ישראל, מדינת היהודים, המדינה לעם היהודי.
נעמי בלומנטל: זה היה החלום, בעיקר אחרי 2000 שנות גלות, אחרי כל הפרעות והצורה האכזרית ביותר שבה נרצחו בשואה מיליונים של יהודים - מה היה המענה אם לא מענה של הקמתה וקיומה של מדינת-ישראל כמדינתו של העם היהודי.
נעמי בלומנטל: זה למעשה החזון הציוני, עיקר ישיבתנו כאן בארץ.
נעמי בלומנטל: אבל, בעקבות השנים, צצה השאלה למעשה מיהו יהודי, ובעקבות זה למי יש את הזכות להיות אזרח במדינת-ישראל.
נעמי בלומנטל: זאת השאלה שעמדה על הפרק, היא עלתה בבית-המשפט העליון, ניסו אז להפריד, ויש כאן אנשים ותיקים ממני שעסקו בנושא הזה, יכולים גם להבהיר את התמונה טוב יותר - ניסו בבית-המשפט העליון, כך היתה ההתרשמות שלי, להפריד מעט בין ההכרה הדתית הפנימית, האמונה הפנימית או הפן הדתי יותר, לבין הפן האזרחי יותר מבחינת הרגשתו של אדם שבא ואומר: אני יהודי.
נעמי בלומנטל: אבל העניין הוא הרבה הרבה יותר מסובך, עמוק יותר, בעייתי יותר, והיו הבג"צים.
נעמי בלומנטל: לאחרונה, בשנים האחרונות שוב ושוב, עלתה השאלה שבאמת עולה שוב ושוב במלוא חריפותה: מיהו יהודי ולמי יש זכות בתוקף היותו יהודי, להיות אזרח מדינת-ישראל, כאשר למעשה אנחנו גם יכולים להפריד בין שתי השאלות האלה - מיהו יהודי, מה הכרתו, מהי המהות האמיתית של היות יהודי במובן המלא ביותר של השאלה.
נעמי בלומנטל: מאידך, מן הפן השני, הפן האזרחי, למי יש זכות להיות אזרח מדינת-ישראל בתוקף היותו יהודי.
נעמי בלומנטל: אלה שאלות באמת עצומות, שאלות שהן במהות הפנים של האדם, במהות האמונה שלו, אולי עצם הקיום האנושי, לא במובן הפיסי אלא במובן הרוחני.
נעמי בלומנטל: היה תיקון בחוק השבות בשנות ה- 70, ובתיקון הזה נאמר שלא יגיעו לכאן או שלא יקבלו את זכות השיבה ואת הזכות להיות אזרח מדינת-ישראל רק אנשים שהם יהודים - יהודים על-פי ההלכה או יהודים על-פי איזשהו קריטריון אחר - אלא גם יהודים שאפילו הסבא שלהם היה יהודי, וזאת היתה למעשה התשובה לחוקים הגזעניים של הנאצים שהמציאו את הרעיון הזוועתי הזה שהיו אנשים רבים- מאות אלפים, אולי אפילו הייתי אומרת בסביבות מיליון נפש יהודים שנרצחו בצורה אכזרית ביותר, כי מישהו בא ומצא שהסבא היה יהודי, עד כדי כך היו הדברים.
נעמי בלומנטל: למעשה, באה מדינת-ישראל ואמרה: אנחנו ניתן את המענה לזה.
נעמי בלומנטל: אתה שהצנעת, שלא ידעת לעתים שאתה יהודי, וגילו לך את זה פתאום - היית נוצרי לפעמים לכל דבר ובאו ופשוט תפסו אותך, רצחו אותך, אמרו לך: אבל סבא שלך היה יהודי, על כך אתה תעלה על המוקד ותישרף במשרפות - באה מדינת-ישראל ואמרה: אנחנו ניתן את התשובה וגם אותם אלה שאפילו אינם יהודים אבל הסבא היה יהודי, תהיה להם הזכות לעלות למדינת-ישראל ולהיות חלק מן העם היהודי.
נעמי בלומנטל: אבל, מציאות חדשה הייתי אומרת טופחת או מברכת על פנינו, תלוי איך מסתכלים על זה.
נעמי בלומנטל: זאת היתה הכרתי מלכתחילה, ואמרתי: יבואו למדינת-ישראל ולו 20% שאינם יהודים, שעולים על סמך זה שיש להם איזשהו דם יהודי, רבע מדמם או איך שנקרא לזה, יבואו 20%, יבואו 30%, אבל אותם אנשים שבאים, רוצים לקשור את גורלם עם העם היהודי, עם מדינת-ישראל, הילדים שלהם משרתים בצה"ל, במשך הזמן יגויירו, יהיו יהודים לכל דבר, והכל יבוא על מקומו בשלום.
נעמי בלומנטל: היו אחרים - ויש כאן רבים, גם חברי כנסת, הציבור הישראלי, רבים שלא היו מסכימים ואינם מסכימים עם העמדה הזאת, אבל כך היה על-פי חוק.
נעמי בלומנטל: מה שקורה או מסתמן לאחרונה - ואנחנו בודקים את זה עדיין, אני גם יוזמת איזשהו סקר בהקשר הזה - מבין אותם מאות אלפים שאינם יהודים ונמצאים היום בארץ, כמה יש ביניהם שבאים היום ואומרים: נכון, עליתי.
נעמי בלומנטל: לא רימיתי, לא שיקרתי, עליתי על-פי חוק מדינת-ישראל, אבל אני לא רוצה להיות יהודי.
נעמי בלומנטל: אולי אני רוצה לחיות במדינת-ישראל - אולי מסיבות כלכליות, אולי מסיבות אחרות - אבל אני לא רוצה להיות יהודי, אני לא מחפש דרך להתגייר.
נעמי בלומנטל: נשאלת השאלה - ואני שואלת את עצמי ואני שואלת את כולנו, ויכול להיות שנקבל על זה נתונים.
נעמי בלומנטל: אם בעבר הוועדה הזאת, ועדת העליה, קליטה ותפוצות של הכנסת, בעיקר ישבה על כך ודנה עם הנציגים הנכבדים שנמצאים כאן ועם הזרמים השונים ביהדות, הסוכנות ולשכת הקשר, אנשי האוניברסיטה והאקדמיה ובוודאי פרופסור נאמן - אנחנו תיכף ניתן לו את רשות הדיבור - אם עיקר המטלות שלנו והמשימה העיקרית היתה לראות איך אפשר את אותם מאות אלפים לבוא ולגייר, הייתי אומרת בצורה שתיתן את המשמעות העמוקה ביותר ויחד עם זה כן תהיה פתרון לבעיות הגיור, משמע אנחנו מדברים על כמה מאות אלפים שראוי ורצוי שיגויירו ויתגיירו במהירות האפשרית - אולי לא במהירות, שייקח שנה, שייקח שנתיים, לא משנה, אבל זאת מגמתם, זאת משימתם, זהו רצונם - האם אנחנו נתקלים היום באמת בתופעה כזו, האם מדובר במאות, האם מדובר באלפים, האם מדובר בעשרות אלפים, ואולי ביותר, שבאים היום ואומרים: אני עליתי לכאן בתוקף חוק השבות, אינני רוצה להיות יהודי.
נעמי בלומנטל: זאת שאלה.
נעמי בלומנטל: לפי דעתי היא רובצת לפתחנו, גם בעיות הגיור, גם מה יש לנו ומה אין לנו, וגם השאלה הבסיסית הזאת שנשאלת, ואין לנו לכך מענה.
נעמי בלומנטל: לפי דעתי, בזמן הקרוב לא תהיה לנו תשובה.
נעמי בלומנטל: אני מוכרחה לומר שאני, שהייתי בטוחה והייתי אומרת משוכנעת - ואני אומרת זאת במלוא האחריות ובתוקף היותי נבחרת ציבור - הייתי משוכנעת שאין צורך, אין טעם ואין לנו רצון, מעל הכל אין לנו רצון לשנות את חוק השבות, היום אני שואלת את עצמי אולי יש מקום לעשות אי אלו תיקונים.
נעמי בלומנטל: ייתכן שהתיקונים שיבואו ושאני אחשוב שהם נכונים, יהיו רק תיקונים הצהרתיים, משמע את החוק משאירים כפי שהוא, אבל יבוא אותו אדם שרוצה להגיע למדינת-ישראל ויצהיר: אני רוצה להיות אזרח מדינת-ישראל, אני רוצה להיות יהודי, אני רוצה לקשור את גורלי במדינת-ישראל.
נעמי בלומנטל: אנחנו רואים מדינות ממדינות שונות ברחבי העולם שאיכות החיים שם נחשבת לטובה, כגון ארצות-הברית או כגון שווייץ, שבאות ומקשות על אנשים שרוצים להיות אזרחי המדינה הזאת - קשיים בלתי רגילים, זה כמעט דבר שהוא בלתי אפשרי.
נעמי בלומנטל: בואו נבחן את העניין מעוד פן אחד, והרי זאת הצלחה כבירה של מדינת-ישראל.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שעל כך כולנו יכולים להיות מאד גאים.
נעמי בלומנטל: אנחנו בחג החנוכה, ויש גם פן שיש בו גאווה אמיתית.
נעמי בלומנטל: אנחנו הפכנו למדינה שאנשים רוצים להיות תושביה, טוב לחיות כאן.
נעמי בלומנטל: אולי מישהו עוד לא יודע, אולי מהחבר'ה הצעירים מישהו חושב שיותר טוב או פחות טוב - אני תמיד חשבתי שזאת מדינה יוצאת מן הכלל והכי טוב להיות כאן, והלוואי וכל יהודי העולם יגיעו לכאן.
נעמי בלומנטל: אותי לא צריך היה לשכנע, אבל היום אפילו הנתונים מראים שיש יותר ויותר אנשים ברחבי תבל שאומרים: אני רוצה להיות אזרח המדינה הזאת.
נעמי בלומנטל: לאחר ההקדמה, כשאני בדרך כלל לא נוהגת לקחת לעצמי את זכות הדיבור לזמן כל כך רב, אני רוצה עכשיו לתת את רשות הדיבור לכם ולמוזמנים שנמצאים כאן ולשמוע איפה אנחנו עומדים למעשה היום מבחינת ועדת נאמן, שזאת הוועדה שאמורה היתה לפתור במידת האפשר את חילוקי הדעות שהיו בקשר לאיזה גיור ייחשב ואיזה לא, ומה המשמעות של הדברים.
נעמי בלומנטל: זה מן הצד האחד, ומן הצד השני לנסות ולפתור את הבעיה של הרצון והכמיהה האמיתית של רבים וטובים שרוצים להתגייר, ולמעשה לא מצליחים בין להגיע לאפשרויות גיור ובין להיעשות בסופו של דבר יהודי.
נעמי בלומנטל: אני אעביר לך את רשות הדיבור, פרופסור יעקב נאמן, שר האוצר לשעבר.
נעמי בלומנטל: אני מוכרחה להגיד: אני לא שמחה שאתה לא שר אוצר, אבל אני שמחה שיש לך יותר פנאי לחשוב.
נעמי בלומנטל: אני יודעת שאתה איש הגות ואוהב לחשוב, וכשעבדנו בעבר על תקציב המדינה, לילותיך היו לילות ללא שינה, כאשר המספרים מילאו את הראש ולא ההגיגים שהיו אמורים להיות אותם הגיגים.
נעמי בלומנטל: בבקשה, פרופסור יעקב נאמן.
פרופסור יעקב נאמן: תודה רבה לך, גברתי היושב-ראש.
פרופסור יעקב נאמן: סגן שר הקליטה, חברי הכנסת הנכבדים, מומחים נכבדים ובעיקר התלמידים.
פרופסור יעקב נאמן: אני רואה כשאלה המרכזית כרגע לא את ההגדרה בחוק השבות, שזו סוגיה נפרדת מהסוגיה של הגיור.
פרופסור יעקב נאמן: השאלה המרכזית שעל פרק חיינו היא האם אנחנו מסוגלים להגיע להבנה הדדית, לשכנוע הדדי, לא באמצעות מאבקים בבתי-משפט, אלא כנבחרי ציבור - לקבוע את ערכי היסוד של מדינת-ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
פרופסור יעקב נאמן: זו השאלה המרכזית.
פרופסור יעקב נאמן: בדיונים שלנו בוועדה במשך כשבעה חודשים, ישבנו למעלה מ- 50 ישיבות, הצלחנו - אני אומר:
פרופסור יעקב נאמן: הצלחנו שבעה חברים בתוספת אורחים שהיו משתתפים קבועים בישיבות הוועדה - להגיע לעקרונות יסוד שמבוססים על הבנה הדדית, על הסכמה, ולא על התכתשות, כשכל אחד יכול לשמור על דעתו ואמונתו, ויחד עם זאת להגיע להבנה מהם ערכי היסוד של מדינת-ישראל בנושא מסוים, והוא נושא הגיור.
פרופסור יעקב נאמן: לכן אמרתי שהשאלה המרכזית היא האם אנחנו יכולים לפתור את הבעיות בהבנה הדדית ולא בהתכתשויות, בבתי-משפט ובהפגנות רחוב, ומעל הכל בסגנון דיבור שמכבד אחד את השני, ללא הוצאת לשון הרע, ללא פגיעה אחד בשני.
פרופסור יעקב נאמן: אני מקווה שלפחות הדוגמה שהוועדה נתנה, שאפשר לשבת ולדבר ולשכנע אחד את השני, תחלחל לא רק בין נבחרי הציבור במדינת-ישראל אלא בקרב כל הציבור במדינת-ישראל.
פרופסור יעקב נאמן: אם אני מודאג כאזרח המדינה היום זה מהאלימות המילולית מכל הצדדים - אני רוצה להדגיש את זה - ושנבחרי הציבור אינם משמשים דוגמה ומופת בנושא הזה, ולצערי הרב גם המורים הרוחניים שלנו לא משמשים דוגמה ומופת לציבור, ובעיקר לציבור הצעיר במדינת-ישראל.
פרופסור יעקב נאמן: זה בתור הערת פתיחה.
שמואל הלפרט: אני הייתי מציע, פרופסור נאמן, לא להטיף מוסר לגדולי ישראל, שיש להם דעה לגמרי שונה מהדעה שלך.
אבשלום וילן: אם הרב עובדיה יוסף אומר את מה שאומר, שכל שבוע יש סקנדל אחר.
אבשלום וילן: ...
ציפי לבני: בואו נשמור על דיון ראוי.
דוברים: זה לא יהיה.
יולי יואל אדלשטיין: יש תמיד אנשים שיודעים את הכל עוד לפני שהדיון התחיל ולא נותנים לאחרים להתדיין.
ציפי לבני: בואו נסכם על מאמץ משותף לצורך העניין.
פרופסור יעקב נאמן: תרשו לי, אבל אני אמשיך בסדר דבריי ולא אגרר לתגובות.
פרופסור יעקב נאמן: אני לא עוסק בקריאות ביניים.
פרופסור יעקב נאמן: הוועדה הגיעה להסכמה הדדית בשני נושאים מרכזיים.
פרופסור יעקב נאמן: הנושא המרכזי הראשון שהוועדה המליצה עליו, ואני שמח שלמעלה מ- 80 חברי כנסת חתמו על הסכמה להמלצות הוועדה, והכנסת ברוב דעות קיבלה את המלצות הוועדה וגם הממשלה - שהליכי הגיור במדינת-ישראל יהיו על-פי דין תורה, על-פי המקובל בעם ישראל מאז יציאת מצרים ועד ימינו אנו, ויהיה גיור אחיד במדינת-ישראל.
פרופסור יעקב נאמן: הוועדה גם קבעה שעל מנת לשכנע ככל האפשר מספר רב של עולים, בעיקר, ואני מדגיש: בעיקר מברית-המועצות לשעבר לעבור את הליכי הגיור המוסכמים, יוקם מכון ללימודי יהדות במסגרת הסוכנות היהודית שבו יהיה ייצוג לכל חלקי היהדות, וזה חלק בלתי נפרד מהמלצות הוועדה.
פרופסור יעקב נאמן: אני שמח שהמכון הזה הוקם, יושב לידי פרופסור בני איש-שלום שהוא ראש המכון, ואני מניח שהוא יתן דיווח מפורט על ההליכים שננקטו בנושא הזה ועל ההתקדמות, אבל החשוב ביותר הוא להדגיש שהמלצות הוועדה הן ראשית, גיור על-פי המקובל בעם ישראל מדורי דורות, ושנית - הורדת המתח, המחלוקות, הוויכוחים בענייני אמונות ודעות, ואיש באמונתו יחייה, על-ידי פורום משותף באמצעות המכון ללימודי היהדות בחסות הסוכנות היהודית, לצורך שכנוע - ואני מדגיש: שכנוע - בהבנה, בהסברה, לא בכפייה, של מירב העולים שיתגיירו על-פי המקובל בעם ישראל מדורי דורות.
פרופסור יעקב נאמן: אני רוצה לסכם ולומר - חבל לי שקצוות שקולם נשמע ברמה, אינם מאפשרים להביא לידיעת הציבור את הפעולות החשובות שנעשו מאז שהוועדה סיימה את עבודתה ליישום מסקנות הוועדה, ואני מניח שאתם תשמעו על כך היום מהנוכחים כאן, חלקם חברי הוועדה וחברי הנהלת המכון ללימודי היהדות, ובראשם פרופסור בני איש-שלום.
פרופסור יעקב נאמן: בתור משפט מסכם - אני חוזר ואומר: האמת והשלום אהבו.
פרופסור יעקב נאמן: אמת ושלום הולכים אחד יחד עם השני, ואני מקווה שהדבר הזה שהדריך אותנו בוועדה ימשיך גם להנחות את כל אלה שעוסקים בנושא הזה.
פרופסור יעקב נאמן: תודה רבה.
נעמי בלומנטל: פרופסור איש-שלום, תן לנו אם אפשר בקצרה את תמונת המצב כפי שמתקיימת היום.
נעמי בלומנטל: האם העניין פועל, כל נושא הגיור ועל כמה גיורים אפשר לבוא ולדבר, והאם אולי זה לא העיקר עכשיו, אלא עצם הישיבה ביחד ואיפה אנחנו עומדים.
פרופסור בנימין איש-שלום: בוקר טוב לכם.
פרופסור בנימין איש-שלום: הנחת היסוד שמנחה אותנו, כפי שפתח ואמר פרופסור נאמן, היא הרצון  לתרום לאחדותו של העם היהודי.
פרופסור בנימין איש-שלום: אנחנו עומדים היום בפני אחד האתגרים הגדולים ביותר של מדינת-ישראל והעם היהודי, עם קליטת עליה המונית ממדינות חבר העמים, וחייבת האמת להיאמר שכל עליה שתבוא, גם מגלויות אחרות, תביא בחובה בעיה דומה - בעיית נישואי התערובת של הקהילה היהודית במדינות חבר העמים כתוצאה מלמעלה משלושה דורות, למעלה מ- 80 שנה של דיכוי תרבותי, היא בעיה המאפיינת היום את כלל התפוצות, את כלל העם היהודי.
פרופסור בנימין איש-שלום: כאשר אנחנו מבקשים לקלוט את העליה החשובה הזאת אל קרבנו ולראות בהם עצם מעצמנו, בשר מבשרנו, אנחנו צריכים לעשות כל מאמץ שבתהליך הקליטה הזה אנחנו מצד אחד נקבל אותם כאחינו והם ייקלטו במלוא המובן, במלוא המשמעויות של המושג הזה, לא רק בהיבטים החברתיים הכלכליים בענייני תעסוקה, מקצוע ורווחה, אלא גם בעניינים או בהיבטים הרוחניים, התרבותיים, הלאומיים, הדתיים, אבל בה בעת חשוב מאד שאנחנו לא נגרום לקרע אחר בחלק אחר של העם היהודי.
פרופסור בנימין איש-שלום: והשיקול המנחה אותנו הוא לנסות לאתר ולמצוא את המכנה המשותף הרחב הקיים המאפשר פעולה יחד והמאפשר הצבת שער אחד משותף ליהדות, שכולם יכירו בו וכולם יקבלו אותו.
פרופסור בנימין איש-שלום: זה היה השיקול שהינחה אותנו, את הנהלת המכון שהוקמה כפרי עבודתה של ועדת נאמן, ואני חייב לומר שכיוון שההנהלה הוקמה על-פי המפתח של ועדת נאמן ובהנהלה יש רוב לחברים אורתודוכסיים, הצעתי מיד בתחילת עבודתנו שלא נקבל החלטות בהצבעה ולא ננצל את הרוב האוטומטי שיש לחברים האורתודוכסיים בוועדה, בהנהלה.
פרופסור בנימין איש-שלום: כל החלטה המתקבלת בהנהלת המכון, מתקבלת בהסכמה, והצלחנו בדרך זאת לפתח תפישה חינוכית משותפת, לנסח תכנית לימודים משותפת, בהיקף ובתכנים המאפשרים לכל המשתתפים בהנהלה - רבנים ואנשי רוח, אורתודוכסים, קונסרבטיבים ורפורמים - לחיות עם התכנית הזאת ולחיות איתה במצפון שלם ונקי.
פרופסור בנימין איש-שלום: זה כשלעצמו אחד הפלאים - ולו למענו בלבד היה כדאי להקים את המסגרת המשותפת הזאת.
פרופסור בנימין איש-שלום: אבל מעבר לכך, התחלנו במימושה של תכנית פיילוט לשנת העבודה הראשונה, כשבכוונתנו להקים במהלך השנה הזאת שישה אולפנים, שישה מכונים, כתכנית ניסוי.
פרופסור בנימין איש-שלום: כיום פועלים כבר חמישה, ואחד נוסף עומד להיפתח בימים הקרובים ממש, כך שעד סוף שנת העבודה הנוכחית אנחנו אמורים להשלים את תכנית הפיילוט.
פרופסור בנימין איש-שלום: מבחינת תכנית העבודה לשנת 2000, הגשנו תכנית עבודה לממשלת ישראל וגם הצעת תקציב המדברת על פתיחת 100 כיתות מכון בכל רחבי הארץ, כשהכוונה לקלוט ב- 100 הכיתות הללו כ- 3000-2000 תלמידים חדשים נוספים, וגם כאן אנחנו עדיין רחוקים מהיקף הפעילות הדרוש כדי להתמודד עם היקף הבעיה, עם מלוא משמעותו של האתגר העומד בפנינו.
פרופסור בנימין איש-שלום: בכוונתנו בתוך שנתיים-שלוש להקים מערכת שתהיה מסוגלת לקלוט כ- 20,000 תלמידים בשנה לאורך 15-10 השנים הבאות, כדי להתמודד עם המספרים שבהם מדובר.
פרופסור בנימין איש-שלום: אני רוצה להזכיר כאן את שיתוף הפעולה המבורך מאד עם הסוכנות מצד אחד, ועם ממשלת ישראל מצד שני, אבל בהקשר הזה הסוכנות נותנת החסות לפעולות המכון, מעמידה לרשותנו למטרה הזאת גם את אולפני העברית, אולפני א', כאשר הוסכם בינינו - ויושב איתנו כאן מנכ"ל המחלקה לעליה ולקליטה של הסוכנות, מר מייק רוזנברג - הוסכם שמרכיב חשוב מאד מתכנית הלימודים שלנו יתקיים בפועל כבר בתוך מערכת האולפנים כדי להכין את הלומדים ולהביא אותם להשלמת התהליך במכונים ללימודי היהדות.
פרופסור בנימין איש-שלום: משפט אחרון בהקשר הזה הוא שבכוונתנו בשיתוף עם הסוכנות היהודית, להקים מערכת דומה גם במדינות חבר העמים, לפתוח שם על בסיס התשתית הקיימת של אולפני העברית והמסגרות שהסוכנות מפעילה שם, תכניות העשרה ללימודי יהדות אשר יאפשרו הכנה טובה יותר של המועמדים לעליה למדינת-ישראל גם בהיבטים היהודיים המובהקים.
פרופסור בנימין איש-שלום: אנחנו מאמינים שהפעילות הזאת והתמיכה שלכם - כאן אני רוצה לפנות לחברי הכנסת מכל אגפי הבית הזה - לתת לנו את התמיכה המוסרית, את התמיכה החוקית הנחוצה ואת התמיכה הציבורית הנחוצה,  מפני שמעבר לקולות הנשמעים כפי ששמענו כאן מפי יושבת-הראש חדשות לבקרים, מתוך היכרות אישית עם העוסקים במלאכה והנוגעים בדבר מכל חלקי העם - מחוגי הרבנות הראשית ועד חוגי הקהילות הקונסרבטיבית והרפורמית, כולם מסכימים שהבעיה אקוטית וכולם מסכימים שצריך למצוא דרך משותפת כדי להתמודד איתה במימדים העומדים בפנינו.
פרופסור בנימין איש-שלום: היו"ר נעמי בלומנטל:     תודה רבה לך, פרופסור איש-שלום.
פרופסור בנימין איש-שלום: אני רוצה לשאול את פרופסור דלה-פרגולה - אנחנו תיכף נחזור למכוני הגיור.
פרופסור בנימין איש-שלום: אני רק רוצה לשמוע מעט נתונים מה קורה ברחבי העולם מבחינת נישואי תערובת ואיפה אנחנו עומדים.
פרופסור בנימין איש-שלום: פרופסור סרג'ו דלה-פרגולה:     תודה.
פרופסור בנימין איש-שלום: קצת מצער שהדיון מתעורר לפעמים בנסיבות ספציפיות, בעוד שמדובר על בעיה כללית רחבה, ולמעשה לא חדשה.
פרופסור בנימין איש-שלום: התהליך המדאיג הוא תופעת ההתבוללות של יהודים בתפוצות, שנמשכת כבר דורות, אם כי הגיעה לשיאים חדשים החל משנות ה- 70 מבחינת מהירות התהליך.
פרופסור בנימין איש-שלום: ניתן אולי בצורה קצת לא קונבנציונלית לומר שהמוקד העיקרי של הבעיה היום מבחינה כמותית איננו דווקא במזרח אירופה אלא במדינות המערב, בארצות-הברית בפרט.
פרופסור בנימין איש-שלום: אילו היינו חושבים על היכן נמצאים המספרים הגדולים ביותר של עולים פוטנציאליים, על-פי חוק השבות, שאינם  יהודים, להערכתי אלה לא נמצאים במזרח אלא במערב.
פרופסור בנימין איש-שלום: בארצות-הברית של סוף שנות ה- 80 וראשית שנות ה- 90, לפי סקרים, למעלה מ- 50% של היהודים שהקימו בית, שהתחתנו, עשו זאת עם לא יהודים שלא ביקשו להתגייר, שביקשו לשמור על זהותם הלא יהודית.
פרופסור בנימין איש-שלום: לכן, המאגר של משפחות מעורבות מאד התרחב.
פרופסור בנימין איש-שלום: התופעה הזאת קיימת כמובן גם בברית-המועצות לשעבר, הגם שהרמות של התופעה - אם ניקח את ברית-המועצות לשעבר כממוצע - היו מאד דומות לאלה של מדינות המערב, כלומר אין כאן איזושהי  תופעה חריגה איזורית, אלא תהליך סוציולוגי עמוק מאד מסובך  ומדאיג שחייבים להצביע עליו.
פרופסור בנימין איש-שלום: יש כאן השלכה דמוגרפית עיקרית לתהליך - לפחות כך היתה כל הזמן - בכיוון של הפסד, של כרסום הבסיס הדמוגרפי של העם היהודי, מפני שמרבית הילדים של הזוגות המעורבים לא קיבלו הגדרה יהודית כלשהי.
פרופסור בנימין איש-שלום: אלה קיימים כעובדה ביולוגית, אבל מבחינת הזהות והחינוך שלהם, הם למעשה אינם קיימים.
פרופסור בנימין איש-שלום: כך נוצרת תופעה דמוגרפית הידועה כהזדקנות האוכלוסיה - מעט צעירים, ובסופו של דבר התהליכים האלה גורמים לשקיעה הדרגתית של הקהילות היהודיות בתפוצות.
פרופסור בנימין איש-שלום: אמנם נוצר התהליך החדש שבנסיבות הקיימות יש אפשרות אולי קצת להחזיר - ואנחנו אישית מאד מקווים שהתהליך הזה כפי שהוצג, יצליח - להחזיר את מה שבעבר נראה לנו כהפסדים כמעט ללא תקנה.