GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אליהו ישי:
יש שם פרוייקטים טובים מאד שאנחנו עושים בתוך משרד הרווחה ואני רוצה שהיא גם תאמר את זה.
יואב הס:
אפשר לחזור בקול רם על הנתון שהוא מסר?
יואב הס:
על המספר?
יואב הס:
לא שמעו פה.
יואב הס:
המספר של מבקשי העבודה.
משה דימרי:
3790 איש.
נעמי בלומנטל:
3790 איש.
נעמי בלומנטל:
1750 בדרום.
אליהו ישי:
אלה שבאים לדרוש.
אליהו ישי:
יש נשים שלא באות.
אליהו ישי:
יש גם גברים שלא באים.
ברוך אייל:
אפשר לדעת איזה אחוז זה מכוח העבודה?
משה דימרי:
זה כ 10.5.% מכוח העבודה.
נעמי בלומנטל:
בבקשה, מר יוסי פרחי, שהוא מנהל האגף להכשרה מקצועית.
יוסי פרחי:
לקראת שנת אלפיים הורה שר העבודה והרווחה לבנות תוכנית מיוחדת משולבת לטיפול בעולי אתיופיה.
יוסי פרחי:
מנקודת מבטנו התוכנית נבנתה וגובשה - דווקא היום בבוקר באופן סופי – כשהיא כוללת את כל המרכיבים שנמצאים תחת שר העבודה והרווחה שזה ביטוח לאומי, שרות התעסוקה והאגף להכשרה מקצועית ונמצא אתנו גם פה מר אבי פרץ מהאגף להכשרת מבוגרים במשרד החינוך שאני אעמוד על תפקידו בהמשך.
יוסי פרחי:
התוכנית שבנינו מתבססת על מספר הנחות יסוד, כאשר אנחנו מבינים מאד שקיימת היום בעיה חריפה מאד במגזר האתיופי.
יוסי פרחי:
היא לא באה לידי ביטוי, כפי שאמר משה דימרי, במספרים המוחלטים שנרשמים בשרות התעסוקה, כי הרבה מאד מכוח העבודה לא מגיע לשרות התעסוקה.
אליהו ישי:
מכוח העבודה לא הארצי, אלא כוח העבודה של המגזר האתיופי.
יוסי פרחי:
מהמגזר האתיופי.
יוסי פרחי:
בוודאי.
יוסי פרחי:
אנחנו מבינים שקיימת בעיה גדולה, אנחנו גם מבינים שקיימת היום, לצערי, בגלל איזה שהוא רצון טוב, הייתי אומר, בעיה מנטלית במגזר האתיופי.
יוסי פרחי:
צריך לזכור שישנם הרבה מאד עולים שהיו חמש שנים באדיס אבבה ללא עבודה.
יוסי פרחי:
באו לפה לארץ, שנתיים קליטה עם רצון טוב ללא עבודה ועוד שנתיים תוספת ללא עבודה.
יוסי פרחי:
יש עשרות אלפים שהם כבר הרבה מאד שנים לא במעגל העבודה במדינת ישראל.
יוסי פרחי:
כלומר, הבעיה היום היא בעיה כפולה, כשמסתכלים על העניין.
יוסי פרחי:
צריך גם לתת להם את היכולות אבל מצד שני גם להוציא אותם מהמצב שהם נמצאים בו.
יוסי פרחי:
אני אפרט במהירות מספר הנחות שעל בסיסן בנינו את התוכנית.
יוסי פרחי:
ההנחה הראשונה באה ואומרת, שהנתיב הקריטי היום לטיפול במגזר האתיופי הוא נושא השלמת השכלה.
יוסי פרחי:
ברגע שקיימת אוכלוסייה, שחלק גדול ממנה – חלילה לי לפגוע בעדה – הוא אנאלפביתי, קשה מאד להכניס אותם לשוק העבודה המוסדי במדינת ישראל.
יוסי פרחי:
אפשר לתת פתרונות של עבודות יזומות כאלה או אחרות, אבל הציר המרכזי עדיין צריך להיות ציר של השלמת ההשכלה ולהביא אותם בכלל לידי היכולת לרכוש הכשרה מקצועית.
יוסי פרחי:
הנחת היסוד השניה היא, שאי אפשר היום לבוא ולדבר על העדה האתיופית ככלל, אלא יש הרבה מאד רבדים בתוך האוכלוסייה.
יוסי פרחי:
צריך לעשות ניתוח ומיון פרטני ולקבוע תכנית פרטנית לכל אדם ואדם, החל מנושא שלב ההשכלה וההכשרה המקצועית, דרך המיקום שלו ואיפה הוא נמצא, האם הוא גר במרכז קליטה – יש לזה השפעה – האם הוא לא גר במרכז קליטה.
יוסי פרחי:
יש לזה השפעות גדולות מאד.
יוסי פרחי:
הדבר הנוסף הוא שיפור השפה, גם כחלק ממה שאמרתי קודם על השלמת השכלה.
יוסי פרחי:
שיפור השפה הוא מאד מאד קריטי כדי לתת להם יכולות להשתלב בשוק העבודה במדינת ישראל.
יוסי פרחי:
הנחת יסוד נוספת שקבענו, היא הצורך ההכרחי לקדם את הנושא של האוריינטציה הטכנולוגית אצל העדה האתיופית.
יוסי פרחי:
הצלחנו מאד – לית מאן דפליג על העניין הזה – בקליטה בשוק העבודה של עולי רוסיה, כי הם באו ממדינה שיש בה אוריינטציה טכנולוגית עמוקה מאד.
יוסי פרחי:
הדבר הזה לא קיים אצל עולי אתיופיה וצריך להשקיע בו מאד ולכוון את כל מערכי ההשכלה וההכשרה, שיהיו מכוונים לאוריינטציה טכנולוגית.
יוסי פרחי:
הדבר האחרון, התוכנית שלנו יוצאת, במקביל, במערכת של הפקת לקחים על מה שנעשה בעבר.
יוסי פרחי:
צריך להודות – לא בכל המערכים שנעשו בעבר - במערכי החינוך, השיכון, הקליטה - הצלחנו.
יוסי פרחי:
בחלק גדול מאד לא הצלחנו ואם נתחיל היום את הגלגל מחדש, נמצא את עצמנו בעוד שנתיים נכשלים מחדש.
יוסי פרחי:
צריך ליצור מערכת של הפקת לקחים, לראות איפה טעינו ולאור הדברים האלה לפעול.
יוסי פרחי:
הדבר השני, אנחנו בנינו וועדת היגוי בין משרדית, שכוללת את גורמי הרווחה במשרד העבודה, כמובן שאת גורמי האגף, שרות התעסוקה, ביטוח לאומי, משרד החינוך – אני מוכרח לציין את מר פרץ שיושב פה.
יוסי פרחי:
הוא שקט.
יוסי פרחי:
הוא מנהל האגף להכשרת מבוגרים, הוא עושה לפי דעתי במדינת ישראל עבודה יוצאת מן הכלל טובה.
יוסי פרחי:
הוא אחד מאבני היסוד בהכשרה והשכלה למבוגרים במדינת ישראל.
יוסי פרחי:
הוא עובד אתנו בשיתוף פעולה מלא מאד – והדבר האחרון: ארגוני אתיופים.
יוסי פרחי:
סך כל המרכיבים האלה צריכים להרכיב את התוכנית ועל מה אנחנו מדברים?
יוסי פרחי:
הדבר הנוסף כפי שציינתי אותו קודם, אנחנו מגבשים – יחד עם מר פרץ – תוכנית של השלמת השכלה שתהיה בסכום של בין ארבעה לששה מיליון שקל, שנשקיע בדבר הזה ביחד והדבר הזה אמור לתת איזו שהיא השכלת יסוד בסיסית לחיילים.
יוסי פרחי:
אנחנו קבענו שכל הסוגייה של ההכשרה המקצועית לבני העדה תתוגבר ב 30%.
יוסי פרחי:
כלומר, הוספנו בשליש את משך הקורסים להכשרה מקצועית ואם יש קורס שהיה עד היום שמונה חודשים, הוא יהיה שנה ואם היה חצי שנה הוא יהיה תשעה חודשים.
יוסי פרחי:
הסוגייה הנוספת היא סוגיית הסמי-הכשרה והשמה בעבודה.
יוסי פרחי:
אני מדבר על סוגיית ההכשרה הפנים–מפעלית וכיתות במפעל.
יוסי פרחי:
אנחנו חושבים, שאחרי שנתנו הכשרה מקצועית צריך לדאוג לאנשים להשמה.
יוסי פרחי:
לדעתי בעניין הזה שרות התעסוקה - לא בגלל שמר דימרי פה – עושה בשנים האחרונות עבודה יוצאת מן הכלל בשטח.
יוסי פרחי:
אחד הכלים שקיימים לטובתנו בעניין הזה הוא כל מה שקרוי כיתות בתוך מפעל.
יוסי פרחי:
כלומר לאתר מקומות עבודה, לאתר אוכלוסייה מתאימה לעניין הזה, לחבר את שניהם ולמי שלא יודע אנחנו פה משלמים את כל העלות.
יוסי פרחי:
גם את העלות של הכשרת העובד וגם כמעט חצי שנה שהעובד עובד בתוך המפעל, אין יחסי עובד מעביד ואנחנו משלמים את המשכורות בצורה של דמי אבטלה לאותו עובד.
ברוך אייל:
אבל יש תקדימים לפי מגזרים.
נעמי בלומנטל:
יש תקדימים.
יוסי פרחי:
אוקיי.
יוסי פרחי:
אז הדבר הזה הוא מורכב.
יוסי פרחי:
הוא גם צריך לעלות לא מעט כסף.
יוסי פרחי:
הוא כלי לא רע לנושאי קליטת עובדים, אבל הוא עדיין אחד מתוך אותם כלים שדיברתי עליהם קודם.
יוסי פרחי:
זאת תוכנית משרד העבודה והרווחה.
יוסי פרחי:
אנחנו מבינים מאד – ובזה אני מבקש לסכם – שקיימת בעיה קשה מאד, שלדעתי היא גם פצצת זמן מתקתקת בחברה הישראלית.
יוסי פרחי:
היא בוודאי מצטרפת לשני מרכיבים נוספים באוכלוסייה, שגם הם לגבי דידי מהווים בעיות קשות מאד.
יוסי פרחי:
הבדואים והחרדים במדינת ישראל.
יוסי פרחי:
אם לא נטפל בזה היום, אז כמו שאמר שוקי פורר, בעוד חמש שנים קשה יהיה מאד להתמודד עם הסוגייה של כל כך הרבה מובטלים שמועמסים על כל כך מעט אנשים.
נעמי בלומנטל:
תודה רבה למר פרחי, באמת סקירה מאלפת.
נעמי בלומנטל:
אנחנו דיברנו גם בעבר על תוכניות שהיו, אבל אני חושבת שזה לא היה ממוקד לעולי אתיופיה.
גנדי ריגר:
כן.
גנדי ריגר:
אני מקווה גם שהדברים יעלו בוועדת החינוך ובוועדה שקשורה לדיור.
גנדי ריגר:
יש כמה דברים ששמעתי שבאמת מיוחדים לנושא של האתיופים.
גנדי ריגר:
מה שאני חושב זה, שצריך לבנות איזה שהוא גשר.
גנדי ריגר:
גשר שיכול לתת אפשרות למדריכים מהקהילה האתיופית לעבוד עם הקהילה ולעשות גשר ישר לעבודה.
גנדי ריגר:
זה לא יכול להיות ככה, לקחת את בני הקהילה ולהפנות אותם לעבודה שהם לא יכולים לעשות.
גנדי ריגר:
שמעתי היום כמה דברים שדיברו עליהם, דברים נכונים באמת.
גנדי ריגר:
צריכים לבנות את הגשר מהמדריכים , צריכים לבנות קבוצה של עובדים סוציאליים מהקהילה האתיופית, שמכירים את המנטליות של הקהילה, להעביר לקהילה את הדברים באופן אינטגרטיבי ולהחליט באמת מה שצריך.
נעמי בלומנטל:
אני מקווה באמת שנתקדם בהקשר הזה.
נעמי בלומנטל:
הגברת דליה לב-שדה, מנהלת המחלקה לעבודה קהילתית לקליטת עלייה במשרד העבודה והרווחה.
דליה לב-שדה:
התכניות שאני אציג באמת באות בהשלמה.
דליה לב-שדה:
החלק של הרווחה בא בהשלמה, סיוע ותמיכה לתוכניות שיוסי פרחי הציג עכשיו לפנינו, כאשר יש לנו שני דגשים מרכזיים שחשוב לשים אליהם את הלב.
דליה לב-שדה:
דבר אחד זה כל תוכניות התמיכה החברתיות שהן לא פחות חשובות.
דליה לב-שדה:
אנחנו צריכים להבין שאל בני האוכלוסייה האתיופית צריך להתייחס עם רגישות תרבותית מיוחדת לצרכים שלהם ולא ניתן להתייחס אליהם כמו לאוכלוסייה רגילה, משום שהם באים עם איזה שהם חסכים מוקדמים.
דליה לב-שדה:
הגישה הזו מאפשרת לנו לפתח תוכניות ייחודיות גם בתוך המשרד.
דליה לב-שדה:
אני קצת אפרט:
דליה לב-שדה:
בכל הסדנאות באתרי הקרוונים ישנה תוכנית מיוחדת שמכשירה את בני העדה למעבר ליישובי הקבע ותוכניות מיוחדות לנשים האתיופיות, שלא תמיד נכללות בקרב דורשי העבודה.
דליה לב-שדה:
יש כאן נציגות של ג'וינט ישראל.
דליה לב-שדה:
יש לנו תוכנית מיוחדת יחד אתם שנקראת אשת חיל, בשותפות עם המחלקות לשירותים חברתיים.
דליה לב-שדה:
שוב, מדובר בכ 300 נשים בשנה שמקבלות גם ליווי, סיוע, תמיכה והעצמה לפני תהליך ההכשרה המקצועית, תוך כדי תהליך ההכשרה המקצועית והליווי לאחר מכן.
דליה לב-שדה:
אנחנו יודעים שאחרת נשים נופלות בתוך המהלך הזה ולא מגיעות לכלל השמה לטווח ארוך.
אופירה רובינשטיין:
אני מוכרחה לתת דוגמא.
אופירה רובינשטיין:
מ 255 ילדים בגילאי 0-3 בקריית משה ברחובות, 26 ילדים נמצאים במעון.
אופירה רובינשטיין:
לא מכיוון שאין מקום.
אופירה רובינשטיין:
היתה השקעה אדירה של משרד העבודה והרווחה במעון רב תכליתי לתפארת.
אופירה רובינשטיין:
יש לנו שם מקומות.
אופירה רובינשטיין:
משפחות לא מסוגלות לשלם את ההשלמות.
אופירה רובינשטיין:
אני חושבת שכל משפחה חייבת לשלם משהו, אבל במידה שהם יוכלו לעמוד בה.
דליה לב-שדה:
מה שחשוב לציין הוא, שהמשרד עושה את המקסימום מבחינתו.
דליה לב-שדה:
אנחנו צריכים פה איזו שהיא השלמה נוספת.
דליה לב-שדה:
פנינו למרכז ההיגוי של יוצאי אתיופיה, פנינו למשרד הקליטה בהקשר הזה.
דליה לב-שדה:
טרם נמצא פתרון לאומי, כולל, בתחום הזה וזאת בעיה קשה כי חבל, הנשים לא יכולות לצאת לעבודה.
אופירה רובינשטיין:
אנחנו פותחים פערים מאד מוקדם.
יואב הס:
זאת הנחה שאי אפשר להשתמש בה.
דליה לב-שדה:
יש פה קושי שצריך לחשוב מה עושים לגביו.
דליה לב-שדה:
שוב אני אומרת, המשרד נותן את המקסימום מבחינתו ואם אנחנו נתחיל עם יוצאי אתיופיה, ברור שאנחנו הולכים אחר כך גם ליוצאי קווקז שנמצאים במצב דומה, ליוצאי בוכרה שנמצאים במצב דומה ולעוד.
דליה לב-שדה:
זאת שרשרת.
יואב הס:
זה ברור, אבל אם נותנים למישהו הנחה שהוא לא יכול להשתמש בה, כאילו לא נתנו לו כלום.
דליה לב-שדה:
הוא לא מנצל את הזכות הזאת.
דליה לב-שדה:
נכון.
דליה לב-שדה:
או שהם מנצלים חלקית.
נעמי בלומנטל:
סליחה.
נעמי בלומנטל:
השר צריך לעזוב ואנחנו רוצים להעלות עוד שתיים שלוש נקודות.
נעמי בלומנטל:
אולי אברהם ירדאי מבני העדה, תאמר את דברך ואנחנו תכף צריכים לסיים.
אברהם ירדאי:
תודה רבה.
אברהם ירדאי:
אני רק רציתי להגיד ולהזכיר, בעניין הריכוז של יוצאי אתיופיה בשכונות כמו ברחובות ומקומות אחרים.
אברהם ירדאי:
אני אומר לעצמי לפעמים, שעולי אתיופיה לא באו לפני חמש שנים או לפני עשר שנים.
אברהם ירדאי:
העלייה שלהם דרך סודן התחילה למעשה בדיוק לפני עשרים שנה.
אברהם ירדאי:
במאי 1979.
אברהם ירדאי:
עד מבצע משה היו לנו 15 אלף אתיופים.
אברהם ירדאי:
עד מבצע שלמה, יש לנו כבר 30 אלף אתיופים.
אברהם ירדאי:
זה אומר, שאנחנו כבר קולטים יהודים מאתיופיה למעלה מעשרים שנה והמדינה מדברת כל הזמן על הקליטה של לפני חמישים שנה, של עדות המזרח, משנות החמישים.
נעמי בלומנטל:
יש דברים שכן, יש דברים שלא.
אברהם ירדאי:
אני אומר, לא טוב לדבר, לדבר, לדבר.
אברהם ירדאי:
זה לא שווה.
אברהם ירדאי:
הבעיות בקרב העולים זועקות.
אברהם ירדאי:
אפילו בג"ץ קבע – ואני אומר לכם את זה באחריות – שמי שמעניק את המענק לעולי אתיופיה, שזאת הממשלה, יכול ורשאי לקבוע איפה העולה יכול לרכוש את הדירה.
אברהם ירדאי:
לכן ההגה ביד השלטון, ביד המדינה והדברים האלה נמשכים.
אברהם ירדאי:
בעוד שנה או שנתיים, בעוד שלוש או עשר שנים, הוועדות האלה ידברו על זה.
נעמי בלומנטל:
עכשיו השר…
יעקב ברודר:
יש כאן איזו אווירה, סליחה, שמי יעקב ברודר, אני ראש המינהלת של חצרות יסף.
יעקב ברודר:
יש אווירה נינוחה.
יעקב ברודר:
מכון ברוקדייל פירסם נתון מדהים.
יעקב ברודר:
ב 65% מבתי האב בני יוצאי אתיופיה בישראל, אין אף מפרנס בבית.
יעקב ברודר:
מה אנחנו מדברים על חינוך?
יעקב ברודר:
שמעתם: למעונות יום אי אפשר לשלוח את הילדים.
יעקב ברודר:
לגני טרום חובה אי אפשר לשלוח את הילדים כי אין איך לשלם, פתחנו פערים ראשונים.
יעקב ברודר:
המפתח לקליטה זו התעסוקה.
יעקב ברודר:
התוכנית שלך, מר פרחי, היא נהדרת.
יעקב ברודר:
רק היא לטווח ארוך.
יעקב ברודר:
אני לא בטוח שהיא לזמן הזה.
נעמי בלומנטל:
לא, לא נכון.
נעמי בלומנטל:
הם מתחילים ליישם אותה.
יעקב ברודר:
סליחה, אני חושב שאנחנו צריכים למצוא פתרון.
יעקב ברודר:
שבכל בית, עד כמה שניתן, תהיה תעסוקה.
יעקב ברודר:
לא הכשרה מקצועית כרגע.
יעקב ברודר:
זה טוב למורים לתעסוקה, פחות טוב לעולים.
יעקב ברודר:
לדאוג שבכל בית יהיה מפרנס.
יעקב ברודר:
גם מבחינת המשמעות של המשפחה, אב המשפחה, המעמד שלו, וגם כדי שיוכל לתת לילד שלו ללכת למעונות או לגן טרום חובה.
יעקב ברודר:
כי הפערים - על פי מכון ברוקדייל שוב - הפערים הם הרבה יותר גדולים לאלה שעלו במבצע משה.
יעקב ברודר:
שם הנשירה הרבה יותר גדולה.
דב אוחיון:
היתה החלטת קבינט משנת 1996, על קליטת עובדים מבני העדה האתיופית במשרדי הממשלה.
דב אוחיון:
תבדקי את הנושא הזה ותראי שהנושא הזה לא יושם.
נעמי בלומנטל:
אבל זה מספרים נורא נמוכים.
נעמי בלומנטל:
מדובר על 27 איש.
דב אוחיון:
הדבר השני, גמרו ללמוד 360 סטודנטים.
דב אוחיון:
חברה שהתאמצו במשך שנים.
דב אוחיון:
בואו ותבדקו מה המצב שלהם לאחר מכן.
יוסי סולימני:
אבל, גברתי היושבת ראש, עכשיו השר הולך לדבר.
יוסי סולימני:
למה שהשר לא יקום ויעמוד ויגיד, פעם אחת ולתמיד, שהמדינה פשטה את הרגל בעניין הזה.
יוסי סולימני:
יש פה כישלון מתמשך.
נעמי בלומנטל:
סליחה, סליחה.
נעמי בלומנטל:
מה שמך?
יוסי סולימני:
יוסי סולימני, אני חבר מועצת העיר בקריית מלאכי ואני סובל יחד עם העולים האלה מאתיופיה כבר כמה שנים.
יוסי סולימני:
אני לא מבין.
יוסי סולימני:
אתם, עם כל הדיבורים היפים, למה שפעם אחת ולתמיד לא יקום פה מישהו ויגיד: נכשלנו בגדול.
יוסי סולימני:
כל הממשלות.
נעמי בלומנטל:
נו, ואם הוא יגיד?
נעמי בלומנטל:
אם הוא יגיד?
נעמי בלומנטל:
הלוא הישיבה הזאת היא ישיבה של כישלון.
יוסי סולימני:
מה שעשו כל השנים זה, שהזריקו נפט לכל ערי הפיתוח, לכל העולים החדשים ועכשיו מנסים לתת להם אספירין.
יוסי סולימני:
זה לא יעזור, משום שממשיכים עכשיו לשלוח עולים לקריית מלאכי ולאשדוד וממשיכים לשלוח אותם לשלומי ופתרונות לא יהיו.
יוסי סולימני:
אני אומר לך, מה שקרה בשנות החמישים ממשיך לקרות היום.
יוסי סולימני:
אנחנו היינו בנים לעולים חדשים.
יוסי סולימני:
ההורים שלנו בנו את המדינה הזאת לפני חמישים שנה, באו למעברות.
יוסי סולימני:
עכשיו פשוט ממשיכים את הדרך במהדורה מתחדשת.
יוסי סולימני:
ההורים שלי קיבלו צריפון ויש אתיופים שמקבלים עכשיו בית במשכנתא מועדפת, אבל המדיניות של הממשלה היא להמשיך לתת להם משכנתא של מאה אלף דולר, שמה שהם יכולים לקנות בה זה רק בית באיזו שכונה מסכנה באשדוד או בקריית מלאכי.
יוסי סולימני:
שיתנו להם משכנתאות מועדפות במאתיים אלף דולר.
יוסי סולימני:
שייקנו בהרצליה.
יוסי סולימני:
למה הרצליה לא קולטת עלייה?
נעמי בלומנטל:
בסדר.
נעמי בלומנטל:
אתה יודע שיש חמישים אלף חסרי דיור מבין הקשישים מקרב עולי ברית המועצות לשעבר?
יוסי סולימני:
זה בדיוק אותו דבר.
יוסי סולימני:
מה ההבדל?
נעמי בלומנטל:
רגע.
נעמי בלומנטל:
קשיש בן שמונים שצריך כל שנה לעבור דירה.
נעמי בלומנטל:
אז גם למדינה יש כמה סדרי עדיפויות.
נעמי בלומנטל:
לשם כך אנחנו מקיימים ישיבות מסוג זה.
נעמי בלומנטל:
שמעת שלתוכנית הזאת מקדישים עשרים מיליון שקלים.
נעמי בלומנטל:
נכון?
נעמי בלומנטל:
אתה תשמע עכשיו מן השר מה עוד נעשה.
יוסי סולימני:
אבל זה כוסות רוח למת.
יוסי סולימני:
זה כוסות רוח למת.
יוסי סולימני:
זה לא יעזור שום דבר.
יוסי סולימני:
המתכונת הזאת זה להנציח את העוני, זה להנציח את שכונות המצוקה, זה לא יעזור.
יוסי סולימני:
אותן מצוקות שהיו, אותו קיפוח שהיה לעדות המזרח.
יוסי סולימני:
דווקא השר שצריך לייצג גם את אותן שכבות חלשות - ואני שמח שהוא יושב איפה שהוא יושב - הוא דווקא זה שצריך להניף את הדגל וללכת נגד כל העולם.
יוסי סולימני:
נגד הממשלה.
יוסי סולימני:
אני חבר במפלגה בממשלה הזאת ואני גאה על זה, אבל צריך ללכת עם המאבק הזה עד הסוף.
יוסי סולימני:
לא יעזור שום דבר, אחרת תהיה פה אינתיפאדה.
יוסי סולימני:
כמה זמן עוד, אתם חושבים, ימשיכו קריית מלאכי ואשדוד לקלוט עולים חדשים?
יוסי סולימני:
אי אפשר יותר.
נעמי בלומנטל:
שמענו.
נעמי בלומנטל:
אתה רוצה ללכת למהפכה, בבקשה.
נעמי בלומנטל:
כולנו במהפכה הזאת.
נעמי בלומנטל:
אבל יש גם איזה שהוא גבול לתקציב של מדינה.
נעמי בלומנטל:
אתה לא יכול בישיבה אחת לפתור את כל הבעיות.
יוסי סולימני:
זה לא שאני חושב שאפשר לפתור את כל הבעיות.
יוסי סולימני:
זה יפה מצדך, גבירתי היושבת ראש, שאת מעלה את הבעיות האלה, אבל צריך שינוי סדרי עדיפויות.
נעמי בלומנטל:
אני מבקשת ממך, מספיק.
נעמי בלומנטל:
שמענו אותך.
נעמי בלומנטל:
אני לא אתן לאחרים עוד את רשות הדיבור, כי השר ישלים את הדברים.
נעמי בלומנטל:
אני רק רוצה להעלות כמה נושאים בקצרה מאד, בשני משפטים.
נעמי בלומנטל:
נושאים שהשלטון המקומי הביא בפני.
נעמי בלומנטל:
תגבור בתקציבי שיקום שכונות – זה עלה כבר כאן, תגבור בתקציבי חבורות הרחוב, טיפול בחבורות הרחוב, טיפול בקהילה בכלל, מעונות יום, עזרה – מה שעלה כאן – למפעלים, צרכים מיוחדים למשפחות ואם אפשר תוכניות מניעה וטיפול בנושא האלכוהוליזם בין הצעירים.
נעמי בלומנטל:
זה בכמה קווים.
אופירה רובינשטיין:
עובדים קהילתיים, כי אחרת אי אפשר לעבוד על שיתוף וארגון בכל הבעיות האלה.
אופירה רובינשטיין:
עובדים קהילתיים.
נעמי בלומנטל:
עובדים קהילתיים.
נעמי בלומנטל:
עכשיו השר יענה ויאמר את דברו.
אליהו ישי:
הלוואי שכל מה שעלה פה אפשר לפתור כך.
אליהו ישי:
הייתי שמח.
אליהו ישי:
ראשית, אני אתחיל דווקא מסיום הדברים של חבר מועצת קריית מלאכי.
אליהו ישי:
אני מתכונן לפעול נגד כל מי שאני מאמין ואני חושב שזו הדרך.
אליהו ישי:
לא נגד כל העולם.
אליהו ישי:
מי שפועל נגד כל העולם נשאר עם העולם שלו לבד.
אליהו ישי:
אז כל אחד יבחר לעצמו את הדרך שבה הוא פועל ובאיזו צורה הוא פועל.
יוסי סולימני:
התכוונתי לדרך שאתה פועל בה.
אליהו ישי:
בסדר.
אליהו ישי:
אני מבקש.
אליהו ישי:
המצוקות הן רבות.
אליהו ישי:
הבעיות הן גדולות.
אליהו ישי:
התקציב הוא מועט.
אליהו ישי:
אני לא בא כרגע להיות המסנגר של שר האוצר ולא של הממשלה, כי אני מייצג את השכבות החלשות ומבחינתי, זה מה שאותי מעניין כרגע.
אליהו ישי:
לי יש גם עצות ודרכים איך להתמודד באופן כללי עם המציאות הכלכלית, עם המצב הכלכלי הקשה ועם האבטלה הגדולה.
אליהו ישי:
אני רוצה דווקא להתחיל בזה, שאני מוכרח לומר, שראשי הרשויות המקומיות נופלים קורבן ומשלמים את המחיר הגדול ביותר, הכבד, הקשה והבלתי ניתן להתמודדות של גלי העלייה.
אליהו ישי:
אני מציע לך, עדי אלדר, ואני אומר את זה גם לך, גבירתי היושבת ראש.
אליהו ישי:
מדינת ישראל הולכת לקלוט בקרוב עוד מאות אלפי עולים.
אליהו ישי:
אני אומר לכם עכשיו, כרגע, על מנת לעצור את הטעויות שנעשות משנה לשנה או מממשלה לממשלה, או מגל עלייה לגל עלייה – זה הכל ביחד – צריך מראש לשבת ולהקים צוות היגוי עם משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, כי עם כל הכבוד, בעיות של עולים זה לא רק במשרד העבודה והרווחה.
אליהו ישי:
זה בחינוך, בשיכון ובכל משרדי הממשלה הרלוונטיים, משרדי הרווחה, המשרדים החברתיים.
אליהו ישי:
אם לעולה יש בעיה של דיור, לא יעזור לי כלום.
אליהו ישי:
אני יכול להמשיך לתת לו את כל הסיוע שאני רוצה.
אליהו ישי:
זה כמו לתת להם אקמול.
אליהו ישי:
עם כל הכבוד, הכשרה מקצועית לעבודות מיידיות זה אקמול.
אליהו ישי:
השלמת השכלה אני כן מחשיב מאד.
אליהו ישי:
אני מחשיב השלמת השכלה, כי אם הבן אדם הזה כל הזמן יקבל רק את העבודות המיידיות, הוא ימשיך להיות שואב מים וחוטב עצים.
אליהו ישי:
זה, אני לא רוצה שהוא יהיה.
אליהו ישי:
עולים שמגיעים לארץ, אי אפשר להשאיר אותם כמו שקלטנו אז, בשנות החמישים.
אליהו ישי:
זו לא המגמה שלנו.
אליהו ישי:
אז למי שהעיר על השלמה מקצועית , לגבי השלמת השכלה אני מאד בעד.
אליהו ישי:
העיר בצדק נציג משרד הקליטה לגבי הנושא של שילובם בממשלה.
אליהו ישי:
אנחנו בשרות התעסוקה הכנסנו עשרה איש.
אליהו ישי:
ביטוח לאומי עשרים.
אליהו ישי:
אני, אגב, לקחתי באופן אישי עוזר אתיופי שהוא ייצג כעוזר שר וישמע את כל הבעיות של האתיופים מקרוב.
אליהו ישי:
הוא בקרוב יתחיל להיכנס לעבודה.
אליהו ישי:
אני רוצה שהוא ייצג אותם בביטוח הלאומי, בשרות התעסוקה, בעבודה וברווחה.
אליהו ישי:
שישמע מקרוב את הבעיות ויתמודד אתן מקרוב.
אליהו ישי:
אני לא יכול לקחת עוזר מכל העדות, אבל הוא ייצג את כל המגזר של העולים, בפרט האתיופים, שזו המצוקה הקשה שלנו.
אליהו ישי:
אבל כרגע, לפני שאנחנו הולכים לקלוט עוד עולים, נוכל פה לדבר עוד שעה ושעתיים על המצוקות ועל הטעויות שעשו בשנות החמישים ולאחר מכן.
אליהו ישי:
במבצע משה, מבצע שלמה, פאלאש מורה, חבר העמים, רבותי, ככה לא נפתור את הבעיה.
אליהו ישי:
אני מכיר את המצוקה של האנשים שנמצאים פה.
אליהו ישי:
אין לי טענות לאף אחד.
אליהו ישי:
לא לאלה שבאים ממגזר חבר העמים, לא מאתיופיה, לא עם המשטרה שנאלצת להתמודד יום יום עם הבעיות ובטח שאין לי טענות לראשי רשויות.
אליהו ישי:
ראשי הרשויות מקבלים אותם.
אליהו ישי:
בפרט אלה שגרים בפריפריה, בערי הפיתוח.
אליהו ישי:
הרי הלוואי והיינו יכולים לשלב אותם, לכאורה, בהרצליה פיתוח.
אליהו ישי:
מה קורה?
אליהו ישי:
אותו עולה, גם אם אנחנו רוצים לכוון אותו, יגיד: מה, אני קונה פה דירה?
אליהו ישי:
איפה יש לי כסף.
אליהו ישי:
אני הולך וקונה דירה לפי גודל המשכנתא.
אליהו ישי:
הולך לעיירת פיתוח.
אליהו ישי:
אם לא יהיה סינון והתאמה מראש עם השלטון המקומי, עם משרד הקליטה, עם נציג ראש הממשלה, עם נציגי משרדי הממשלה הרלוונטיים, להפנות את קבוצות העולים בצורה מסודרת מראש, לא כל אחד יבוא.
אליהו ישי:
אתמול כשנפגשתי עם ראש עיריית כרמיאל, יושב ראש השלטון המקומי, הוא אמר דבר מעניין.
אליהו ישי:
משפחת עולים מחבר העמים שמגיעה לארץ, מגיעה כבר עם השם של העובדת הסוציאלית בכרמיאל.
אליהו ישי:
או בקריית מלאכי.
אליהו ישי:
כי יש לה את המשפחה שלה ויש לה את העובדת הסוציאלית שמטפלת בה טוב ויש לה את העיר שמשתדלת להשקיע.
אליהו ישי:
ראשי הרשויות קורסים.
אליהו ישי:
עם כל הכבוד, אני יודע שיש מגבלות תקציב.
אליהו ישי:
אני חבר ממשלה, אני חייב לקחת את האחריות הכללית.
אליהו ישי:
יש גם מגבלות תקציב, אני מודה, אבל נעשה עוול.
אליהו ישי:
נעשה פשע לגבי העלייה בארץ.
אליהו ישי:
לא מסננים אותם, לא מכוונים אותם בצורה נכונה, זורקים בכל יישוב את קבוצות האנשים, אף ראש עיר לא יכול להתמודד וגם משרדי הממשלה לא יכולים להתמודד.
אליהו ישי:
גם שרי הממשלה.
אליהו ישי:
כי בעיר כמו קריית מלאכי יש מצוקה של עולים, בעיות קשות ובעיות רבות שעולות ומתרחבות, מעגלים נוספים.
אליהו ישי:
אי אפשר להגיד שיש לי תשובות, אבל אני לא בא כרגע לבכות, בטח לא לחברי הוועדה פה או ליושבת ראש הוועדה.
אליהו ישי:
אני נאלץ ואאלץ להתמודד עם זה בתקציב בתוך הממשלה ואני עושה את זה כפי שאני מבין ומאמין שצריך לעשות את זה.
אליהו ישי:
הבעיה תלך ותחמיר.
אליהו ישי:
עבודות מיידיות, עבודות יזומות, זה דבר טוב, אבל זה לא הפתרון, זה יכול להיות במקביל.
אליהו ישי:
כי ברגע שאנחנו מרגילים את האנשים לתרבות בטלה, אין אסון יותר כבד מזה.
אליהו ישי:
אדם מתרגל לקבל דמי אבטלה ואם הוא מקבל דמי אבטלה הוא מפסיק לעבוד.
אליהו ישי:
אם אתה מפטר אדם מאיזה מפעל, בגיל 45-50, קיבל כל החיים שלו 2800 שקל, פתאום הוא רואה שאם הוא לא עושה שום דבר הוא מקבל 2600, למה שהוא יעבוד?
אליהו ישי:
למה שיקום בשבע בבוקר ויעבוד כל היום עד ארבע וישפשף ויחפור ויעדור?
אליהו ישי:
למה לו? יש לו דמי אבטלה בלי לעבוד.
אליהו ישי:
לפחות אנשים בגיל המבוגר, בשביל מה להם שיעבדו?
אליהו ישי:
אנחנו במו ידינו מרגילים את העולים ואת הוותיקים לתרבות בטלה ואת זה אני אומר בממשלה.
אליהו ישי:
לכן, התקיפו אותי שאני רוצה פתרון של עבודות מיידיות, עבודות יזומות או הכשרה מקצועית.
אליהו ישי:
נכון, משרד העבודה לא אחראי על הצמיחה.
אליהו ישי:
אני יכול מקסימום לתת אקמולים: הכשרה מקצועית, עבודות מיידיות, עבודות יזומות.
אליהו ישי:
זה טוב הכשרה מקצועית.
אליהו ישי:
זה מצוין השלמת השכלה.
אליהו ישי:
בהכשרה מקצועית אנחנו עושים היום מאמצים אדירים להתאים את ההכשרה המקצועית לדרישות שוק העבודה.
אליהו ישי:
זה תהליך וזה מורכב מאד.
אליהו ישי:
אבל אי אפשר לזלזל בשום דבר.
אליהו ישי:
רבותי, אפשר לשבת פה ולתקוף יום אחד עבודות מיידיות, אחר כך את העבודות היזומות, אחר כך את ההכשרה המקצועית, הכל טוב.
אליהו ישי:
הכל צריך להיעשות במינון נכון על פי הצרכים.
אליהו ישי:
אני רוצה לבוא ולומר.
אליהו ישי:
הבעיות הן רבות.
אליהו ישי:
המשרד עושה מאמצים רבים כפי שראיתם ושמעתם, אבל זה לא עונה על כל הבעיות של העולים.
אליהו ישי:
אני לא יכול לבוא במקום שר הקליטה, לא במקום שר החינוך, לא במקום שר הבריאות ולא במקום שר השיכון.
אליהו ישי:
אבל לפחות כל משרד צריך לעשות את המאמצים שלו ואני מוכרח לומר, לקחנו את זה עוד מהדיון הקודם שהיה פה לפני כשנתיים בערך.
אליהו ישי:
לקחנו כמה דברים לידיים, אימצנו אותם, קידמנו אותם, עשינו מאמצים אדירים ונמשיך הלאה לקדם אותם.
אליהו ישי:
אבל על מנת להתמודד באמת עם הבעיות האמיתיות, צריך קודם כל להפיק לקחים מיידית, ויכול להיות שאת, כיושבת ראש הוועדה יכולה לעשות את זה עם שרים בפגישות אישיות.
אליהו ישי:
כל משרד ומשרד יציג את הפקת הלקחים.
אליהו ישי:
אצלנו במשרד - אני גם אומר את זה למנכ"ל - נביא את רשימת הפקת הלקחים שלנו, כמשרד העבודה והרווחה, מול הרשויות.
אליהו ישי:
אני מציע שכל משרד יעשה את זה, יחד עם השלטון המקומי, לקראת גל העלייה הבא.
אליהו ישי:
אחרת נמצא את עצמנו עוד פעם פה בעוד שנה שנתיים באותם דיונים, אולי במצב הרבה יותר חמור והרבה יותר חריף.
אליהו ישי:
צריך להתמודד עם הבעיה העכשווית ולמנוע בעיה בעתיד.
אליהו ישי:
להתמודד בצורה נכונה עם הבעיה העתידית, להפיק את הלקחים מיידית, לראות מה עושים בטווח הקצר עם הבעיה שאנחנו מתמודדים אתה בחיי היום יום, כי המדינה עוד תקלוט מאות ואלפי עולים.
אליהו ישי:
כי מה קורה?
אליהו ישי:
כל אחד, אם זה ראש ממשלה, אם זה שרים בממשלה, אם זה שרת הקליטה, יכולים לבוא ולהתפאר ולומר:
אליהו ישי:
הבאנו עוד מאתיים אלף עד שלוש מאות אלף עולים וזה תורם לצמיחה ותורם למשק.
אליהו ישי:
השאלה היא כמה מופנה בסופו של דבר, עם התרומה של העולים לצמיחה, מהמשאבים של המדינה לטובת אותם עולים.
אליהו ישי:
לא כל העולים - אני אמרתי את זה בממשלה – הם כאלה שמסוגלים להתפתח פה ולעבוד.
אליהו ישי:
יש גם קשישים בין העולים.
אליהו ישי:
פעם האשימו בממשלה את שר העבודה בתשלומי העברה.
אליהו ישי:
שהרבה כסף הולך לתשלומי ההעברה.
אליהו ישי:
תשלומי ההעברה הולכים וגדלים, הולכים ועולים.
אליהו ישי:
למה?
אליהו ישי:
כי יש עולים, זו עלייה מבורכת, יש קשישים, יש מבוגרים.
אליהו ישי:
אני הריתי את העם?
אליהו ישי:
אני ילדתי אותו?
אליהו ישי:
נכון, מטבע הדברים כשיש עלייה, עלייה מבורכת, יש גם מבוגרים.
אליהו ישי:
אני רוצה לראות שמישהו יקום ויאמר: רבותי, אנחנו מבוגרים לא מעלים לארץ.
אליהו ישי:
אנחנו נכים לא מעלים לארץ.
אליהו ישי:
מוגבלים לא מעלים לארץ.
אליהו ישי:
או אדם מעל גיל חמישים, שלא ימצא פה תעסוקה, לא נעלה אותו לארץ.
אליהו ישי:
לצד העלייה המבורכת, לצד הצמיחה שהעלייה מביאה, יש גם אוכלוסיות נוספות.
אליהו ישי:
מחובתנו כמדינה לטפל בכולם, אם מעלים אותם לארץ.
אליהו ישי:
אני בדעה שיש להעלות את כולם.
אליהו ישי:
שלא ישתמע, חלילה וחס, שאני נגד עלייה.
אליהו ישי:
צריכים להעלות את כולם.
אליהו ישי:
אבל אי אפשר לבוא ולהאשים אחר כך את תשלומי ההעברה, את הביטוח הלאומי.
אליהו ישי:
על מה כל המאבק כיום?
אליהו ישי:
אתה מר אלדר, כיושב ראש השלטון המקומי, צריך לדעת.
אליהו ישי:
כל המאבק זה על תשלומי ההעברה.