GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעמי בלומנטל:
אבל השאלה היא איזו השפעה יכולה להיות לנו מכאן, חוץ מישיבה מסוג זה שמביאה לידי ביטוי את התמיכה הזאת.
סלי מרידור:
בואי נאמר משהו, כי אני חייב לך תשובה על השאלה הזאת.
נעמי בלומנטל:
על ה Birth Right?
סלי מרידור:
לא, על העניין של ה U.G.A..
סלי מרידור:
אני אגיד גם על ה Birth Right.
סלי מרידור:
קודם כל, אנחנו מביאים היום, לא רק אנחנו, אבל אנחנו את רובם, עשרים אלף בני נוער יהודי לארץ כל שנה.
סלי מרידור:
אם אפשר להקפיץ את זה לארבעים אלף - ואני אומר אם, כי המאמץ להקפיץ את זה הוא גדול - זה חשוב מאד, כי אם נצליח, תהיה לזה השפעה מאד גדולה על העם היהודי.
סלי מרידור:
יש פה גם הרבה סיכונים, משום שיש היום עשרים אלף איש שהם נכס אדיר של העם היהודי שאסור לסכן אותו.
סלי מרידור:
לכן צריך לעשות את זה בשותפות, לעשות את זה באחריות ולעשות את זה מתוך תפיסה חינוכית מסוימת ואני מקווה שנגיע בסוף להסכמה רחבה כדי שאפשר יהיה לעשות את הדבר הזה בצורה אחראית.
סלי מרידור:
אני בהחלט לא הייתי זורק את הדבר הזה, חס וחלילה, הצידה, אבל מצד שני, ברוך השם שיש מדינת ישראל ויש מסגרת מוסדית של העם היהודי ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו מובילים מהלכים היסטוריים ולא איך אנחנו נגררים לתוך מהלכים היסטוריים.
סלי מרידור:
אני חוזר לשאלתך האחרת שנוגעת לדברים נרחבים.
סלי מרידור:
זה שאנשים רוצים להיות מעורבים עם התרומה שלהם, אני בעד.
סלי מרידור:
למה אני בעד?
סלי מרידור:
משום שהיום אנחנו אחראים לא רק על הפרוייקט שאנחנו עושים.
סלי מרידור:
המשימה שלנו זה לא רק להצליח בפרוייקט.
סלי מרידור:
משימה לא פחות חשובה היא לערב יהודים אחד עם השני סביב עשייה, כי אחרת נאבד את החיבור בין העם היהודי, בינו לבין עצמו ובינו לבין ישראל.
סלי מרידור:
לכן, לאפשר בתוך הפעילות של הסוכנות כמה שיותר מעורבות ישירה בביצוע של יהודים מחוץ לארץ ויהודים מן הארץ, אני חושב שזאת מגמה בהחלט חיובית.
סלי מרידור:
אני לא מקבל את ההנחה, שפחות יהודים רוצים לתרום.
סלי מרידור:
אני גם לא מקבל את ההנחה שישראל לא חשובה ליהודים בעולם.
סלי מרידור:
אבל לכן, יכול להיות משקל אדיר בשכנוע שלהם למה זה חשוב.
סלי מרידור:
מה שהם שומעים מהחברה הישראלית משפיע מאד על דפוסי ההתנהגות שלהם.
סלי מרידור:
בפגישות שלכם אתם, תגידו להם מה חשוב לכם ותגידו להם כמה חשובה השותפות הזאת ביניכם.
סלי מרידור:
לא שומעים את הקולות האלה.
סלי מרידור:
מה ששומעים זה כל מיני חברי כנסת שאומרים בדיוק ההפך.
סלי מרידור:
חלקם כבר לא רק חברי כנסת היום.
סלי מרידור:
הם אומרים: לא צריך.
סלי מרידור:
אז אם אנשים נותנים את הנשמה שלהם - תעזבו את הכסף - נותנים את הנשמה שלהם למען מדינת ישראל ולמען החיבור עם העם היהודי והדרך שלהם לתת את הנשמה שלהם זה כלי ביטוי יהודי שהתפתח במשך הרבה מאד שנים - מעבר לאלפיים שנה אם הולכים אחורה לתורה ובוודאי בצורה מאד דומיננטית במהלך תקופת הגולה - של צדקה, זאת שפה.
סלי מרידור:
זה לא כסף.
סלי מרידור:
זה ביטוי תרבותי, זה ביטוי ערכי.
סלי מרידור:
אם אומרים להם: תודה, כל הכבוד, זה חשוב לנו, זה מעודד אותם.
סלי מרידור:
אם אומרים להם: לא צריך אתכם, זו סטירת לחי.
סלי מרידור:
שואלים אותי לפעמים מה הנכסים של הסוכנות.
סלי מרידור:
יש לנו נכס אחד.
סלי מרידור:
כל השאר שטויות.
סלי מרידור:
זה הרצון הטוב של העם היהודי והאהבה שלו את מדינת ישראל.
סלי מרידור:
היכולת שלכם, חברי כנסת ומנהיגות של מדינת ישראל, להעשיר את הבאר הזאת או את המעיין הזה שיהיה כמעיין מתגבר, היא עצומה וגם חס וחלילה ההפך.
סלי מרידור:
גם יכולת הנזק היא עצומה.
סלי מרידור:
כל אחד צריך לראות איך הוא תורם לעניין הזה.
נעמי בלומנטל:
אני באמת מאד מודה לך, מר מרידור.
נעמי בלומנטל:
תודה לחברי הכנסת ולכל הנוכחים.
נעמי בלומנטל:
צהרים טובים.
נעמי בלומנטל:
אנחנו הזמנו את שר העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלי ישי, בקשר להרבה מאד נושאים, אבל אולי הנושא הבוער ביותר היום זה בעיית האבטלה.
נעמי בלומנטל:
אגב, אתמול היינו בדימונה והמצב קשה מאד בכל רחבי הארץ.
נעמי בלומנטל:
אף אחד לא בדיוק אשם בזה, אבל אנחנו בהחלט רוצים למצוא בכל זאת דרכים להתקדם קצת, כדי שתהיה פחות אבטלה.
נעמי בלומנטל:
נמצא אתנו גם יושב ראש מרכז השלטון המקומי, מר עדי אלדר, ראש העיר נצרת עילית שהוא גם האחראי על נושא הקליטה בשלטון המקומי, מר מנחם אריאב, ראש עיריית רחובות מר שוקי פורר, שאנחנו שומעים בעירו שוב ושוב במיוחד את הבעיות בקרב עולי אתיופיה - ככה נדמה לי שברחובות אין כמעט בעיות - יש לכם גם מעט עולי תימן שטיפלנו בהם ויש לנו גם איזו שכונה שם שאנחנו מטפלים בה, אבל הבעיות הן בעיקר בקרב שכונה מסוימת ברחובות וכבר היינו שם בסיור.
נעמי בלומנטל:
ראש עיריית קריית מלאכי, מר ליאור קצב, שנשאר בכותרות, לא כי הוא רוצה להיות בכותרות.
נעמי בלומנטל:
אני בטוחה שאתה כבר חולם לרדת מן הכותרות ובלבד שקרית מלאכי תהפוך לעיר משגשגת ובוא נהיה אופטימים שאמנם כך יהיה.
נעמי בלומנטל:
הישיבה היום מתמקדת בממצאים חמורים שפורסמו על ידי מרכז השלטון המקומי והצביעו על אחוז מדהים של אבטלה בקרב עולים מאתיופיה.
נעמי בלומנטל:
אגב, היסב את תשומת לבי מכון ברוקדייל – מי נמצא כאן ממכון ברוקדייל?
נעמי בלומנטל:
פרופסור ז'אק חביב, המומחה הגדול – לכך שהנתונים לא מדויקים כי יש טעות סטטיסטית.
נעמי בלומנטל:
אתה תוכל להסביר לאחר מכן מהי ואני מבינה שזו טעות גדולה מאד.
נעמי בלומנטל:
לפי מחקר שנעשה לא מזמן דרך מכון ברוקדייל לשנת 1998, שחקר את אותו נושא לגבי הורים של נערים המטופלים מקרב הקהילה, הנתונים היו שונים ואני משערת שגם לכם, משרד העבודה והרווחה, ומר דימרי, שממונה על הנושא במשרד העבודה והרווחה, יש נתונים אחרים ממה שהתפרסמו.
אליהו ישי:
זה לא יעשה את התמונה וורודה כל כך, אבל לפחות שיהיה בפרופורציה הנכונה.
נעמי בלומנטל:
בדיוק.
נעמי בלומנטל:
הוא שרציתי לומר, שלעומת נתון של 77% של אבטלה בקרב העולים מאתיופיה, התמונה לא תהיה כל כך שחורה, אבל הייתי אומרת שהיא אפור כהה מאד.
נעמי בלומנטל:
המצב הוא רע מאד.
נעמי בלומנטל:
אני אסיים בזה את דברי כי כולם, הייתי אומרת, ממהרים ולכן אני אתן את רשות הדיבור כמובן, לשר, ליושב ראש מרכז השלטון המקומי, לראשי הרשויות קודם לכן ובוודאי לחבר הכנסת גנדי ריגר.
נעמי בלומנטל:
אבל נצטרך מאד להצטמצם.
נעמי בלומנטל:
אנא תצטמצמו בדבריכם כדי שנוכל להספיק את המירב.
נעמי בלומנטל:
מתוך הפעילות הענפה מאד של הועדה, גם בתוך השטח, הייתי רוצה לומר שברור שיש שתי בעיות עיקריות שמתקשרות לעלייה בכלל.
נעמי בלומנטל:
האחת היא דיור, שזה לא הקטע שלכם, אם כי כל הנושא של שיקום שכונות מתחבר אליכם והוא משמעותי ביותר והנושא השני הוא אבטלה.
נעמי בלומנטל:
הכשרה מקצועית ואבטלה.
נעמי בלומנטל:
אין מה לדבר: אם היינו פותרים, לא בקלי קלות, אבל אם היינו פותרים את שתי הבעיות האלה, גמרנו כמעט את הבעיות של העלייה בארץ.
נעמי בלומנטל:
כי יש לנו עלייה מצוינת, עולים מצוינים, ומאד התקדמנו בזכות העלייה הזאת, אבל אנחנו חייבים גם לענות למצוקות שקיימות.
נעמי בלומנטל:
אז בבקשה.
נעמי בלומנטל:
אולי, כבוד השר, תהיה אתה ראשון הדוברים, אם אתה רוצה?
נעמי בלומנטל:
כמה דברי הקדמה לפני שאתה שומע את השטח או אתה מעדיף לשמוע קודם?
אליהו ישי:
אני מעדיף לשמוע קודם כל את הצוות של המשרד, את מנכ"ל שרות התעסוקה ואת מנהל האגף ולאחר מכן אני אוכל להתייחס.
נעמי בלומנטל:
מר עדי אלדר, אתה תהיה ראשון הדוברים.
נעמי בלומנטל:
תיתן לנו את התמונה שמצטיירת בשלטון המקומי ואתם תשיבו על כך.
עדי אלדר:
רבותי, אנחנו, ראשי הרשויות, פשוט חושבים שאי אפשר לטאטא בעיות מתחת לשטיח.
עדי אלדר:
זה לא הולך.
עדי אלדר:
אם אנחנו באים ואומרים שלא קיימת בעיה בקליטת העדה האתיופית במדינת ישראל, אנחנו נעשה שקר בנפשנו.
עדי אלדר:
הבעיה שרירה וקיימת.
עדי אלדר:
אני, גברתי היושבת ראש, לא צובע את זה בשום צבע.
עדי אלדר:
אני אומר לך כיושבת ראש הועדה: אני שמח שאת מקיימת ישיבה כזו בהשתתפות שר העבודה והרווחה, שאני בטוח שהוא נותן משקל רב לנושא הקליטה.
עדי אלדר:
כי נושא קליטה הוא לא בתחום של משרד אחד בלבד.
עדי אלדר:
אם היינו רוצים לעשות פה באמת דיון יסודי על העדה האתיופית, היה צריך להיות פה שר החינוך, כי זה קשור לחינוך, היתה צריכה להיות פה שרת הקליטה.
עדי אלדר:
אני יכול להצביע על שורה של משרדים שכל אחד בתחום שלו נוגע בנושא קליטת העדה האתיופית.
עדי אלדר:
לעצם העניין, הויכוח הוא לא אם אנחנו צודקים באחוז זה או אחר.
עדי אלדר:
לנו היו נתונים שקיבלנו אותם דווקא ממקור ממשלתי ואני אמרתי שעם הנתונים האלה אנחנו צריכים לצאת ולשים את הבעיה על השולחן.
עדי אלדר:
יושבים פה ראשי ערים, במיוחד ליאור קצב מקריית מלאכי.
עדי אלדר:
אולי אחר כך הוא ידבר ויצביע על בעיות שונות במה שאנחנו צריכים לעשות בקליטת העדה האתיופית.
עדי אלדר:
אולי כמי שבעצמו גדל במעברה במדינת ישראל בילדותו וחווה, כילד, את כל הקליטה של משפחתו והעדה שלי במדינה בשנת 1951, אני רגיש לעניין.
עדי אלדר:
אני חושב שהמדינה לא עושה מספיק לנושא קליטת העדה האתיופית במדינת ישראל.
עדי אלדר:
נתחיל קודם כל בתחום החינוך.
עדי אלדר:
זה נושא היסטורי.
עדי אלדר:
היו צריכים לאשר לפתוח את החינוך על כל זרמיו בפני העדה.
עדי אלדר:
לאו דווקא לכוון אותם לזרם מסוים, אלא לבוא ולהגיד: כל אחד לפי רצונו.
עדי אלדר:
זה מבחינת האינטגרציה של העניין, כי כתוצאה מהחינוך נוצרו בתי ספר שרוב התלמידים בם היו מבני העדה האתיופית.
עדי אלדר:
אז איזו אינטגרציה אנחנו יכולים לעשות, אם בתחום הבסיסי של הקליטה עושים בעצם איזו שהיא הפרדה מוסווית.
עדי אלדר:
עוד לפני שהייתי ראש עיר, כמנהל מחלקת חינוך של כרמיאל, ניסיתי להלחם בתופעה הזו ודווקא חשבתי שטוב לפזר אותם.
עדי אלדר:
זה כמו שבזמנו ניסו לעשות לנו כיתות מיוחדות, בשנות החמישים, לעדות המזרח.
עדי אלדר:
אני בא ואומר, צריך ללמוד מהשגיאות שעשו אתנו.
עדי אלדר:
קודם כל בתחום החינוך ואני יכול להמשיך בזה.
עדי אלדר:
תחום שני הוא תחום העבודה.
עדי אלדר:
בתחום זה היה צריך – וזה אני אומר לשר העבודה והרווחה.
עדי אלדר:
אולי אתם עושים את זה ואנחנו לא יודעים – ליצור בבתי הספר, בהכשרות המקצועיות, מגוון גדול של מקצועות לבני העדה.
עדי אלדר:
אולי אפילו בקורסים יותר ארוכים ממה שמקובל.
עדי אלדר:
אם אנחנו באים ואומרים שקורס מסוים הוא חצי שנה, לתת לבני העדה אפשרות לשבת שם שנה ולעשות אפילו מכינה לקורס.
עדי אלדר:
זה כן ייתן להם כלים להתמודד אחר כך, כי ההתמודדות שלהם, מול, למשל, העלייה מברית המועצות היא לא התמודדות שווה.
עדי אלדר:
כולנו יודעים שזו לא התמודדות שווה.
עדי אלדר:
לכן צריך לטפח פה את העדה.
עדי אלדר:
לתת יותר.
עדי אלדר:
להכניס אותם למעגל העבודה בצורה יותר רכה ממה שקורה היום.
עדי אלדר:
יש עוד שורה של נושאים.
עדי אלדר:
אולי תוך כדי דיון אני אוסיף.
עדי אלדר:
אני רוצה לסיים בדבר אחד.
עדי אלדר:
העדה האתיופית לא מפוזרת כהלכה במדינת ישראל.
עדי אלדר:
כי מה שקורה, מפנים אותם או מכוונים אותם דווקא ליישובי מצוקה.
עדי אלדר:
אם אנחנו – ואני מקווה שליאור קצב ירשה לי.
עדי אלדר:
אתה מרשה לי?
עדי אלדר:
– לוקחים ישוב כמו קריית מלאכי, שהוא בעצמו נמצא בהתמודדות על עצם קיום היישוב ומעמיסים עליו באחוזים ניכרים מבני העדה, שלדעתי היו צריכים להיקלט בהרצליה, ברעננה, במקומות מבוססים דווקא.
עדי אלדר:
למה שולחים אותם דווקא לעיירות הפיתוח בקצוות, ששם ממילא יש בעיות מקומיות?
עדי אלדר:
היה צריך ללכת מראש ולומר: בני העדה יקלטו בישובים חזקים במדינת ישראל.
עדי אלדר:
שהיישוב ייקח על עצמו את הקליטה שלהם ולא להעמיס על יישובי פריפריה את הקליטה של העדה.
עדי אלדר:
אנחנו גם רואים – נושא הקרוונים.
עדי אלדר:
אני חושב, תקנו אותי אם אני טועה, שהם היחידים היום שיושבים בקרוונים.
עדי אלדר:
אני לא מכיר עוד עדות שיושבות היום בקרוונים במדינת ישראל.
עדי אלדר:
למה העדה האתיופית יושבת עדיין בקרוונים?
עדי אלדר:
למה לא פותרים את הבעיות האלה?
עדי אלדר:
צריך לעשות פה, רבותי, תוכנית כוללת, גם ממשלתית וגם עירונית.
עדי אלדר:
גם עם הרשויות המקומיות.
עדי אלדר:
לבוא ולבנות תכנית.
עדי אלדר:
אני אשמח שאת, חברת הכנסת בלומנטל, כיושבת ראש ועדת העלייה והקליטה, תיקחי על עצמך את הנושא ותובילי כמה משרדים ביחד.
עדי אלדר:
לבד עם משרד מסוים זה לא ילך.
עדי אלדר:
תודה בשלב זה.
נעמי בלומנטל:
אני מוכרחה לומר לכם, לשבח את הוועדה בהקשר של מה שאמרת – אני אומר את זה בשני משפטים – בעבר, רצו להביא את בני הפאלאש מורה לבת חצור.
נעמי בלומנטל:
נמצא כאן ויכול להעיד סגן יושב ראש המועצה של באר טוביה.
נעמי בלומנטל:
אנחנו כאן בועדה יצאנו בצורה נחרצת.
נעמי בלומנטל:
התחילו כבר לסדר את האתר לקראת עולי הפאלאש מורה שעמדו להגיע ואנחנו יצאנו בצורה נחרצת בועדה נגד זה.
נעמי בלומנטל:
אני אמרתי אישית, אני לא אתן לאף עולה חדש שמגיע עכשיו מאתיופיה להגיע לבת חצור.
נעמי בלומנטל:
הישובים בסביבה, קריית מלאכי, גדרה, יבנה, פשוט עמוסים והעולים שיושבים שם אומרים: אנחנו לא יכולים לקלוט יותר מבני העדה.
נעמי בלומנטל:
כל מקומות העבודה, המעטים שבקושי היו, גם הם היו תפוסים.
נעמי בלומנטל:
כתוצאה מהפעילות שלנו – חשוב שתדעו שבכל זאת גם לוועדת כנסת יש שיניים – העולים האלה עברו בחלקם ליש"ע ובחלקם לגבעת המטוס, שזו היתה הפעם הראשונה שירושלים קלטה עולים מבני אתיופיה.
נעמי בלומנטל:
גם שם יש היום הרבה בעיות קשות, אבל עיריית ירושלים חזקה מספיק כדי להתמודד אתן.
נעמי בלומנטל:
אני בהחלט מסכימה לקו שלך ואנחנו נמשיך בכוחות משותפים להוביל אותו.
נעמי בלומנטל:
הייתי מבקשת מראש עיריית רחובות, מר שוקי פורר, לדבר.
שוקי פורר:
תודה רבה.
שוקי פורר:
אני חושב שעדי אלדר התחיל בצורה יפה מאד ודיבר על שנות החמישים ועל ראשית המדינה הזאת.
שוקי פורר:
אסור לנו לשכוח שאנחנו נועדנו ונולדנו במדינה הזאת לקלוט עלייה.
שוקי פורר:
זה יסוד קיומה של המדינה הזאת.
שוקי פורר:
את זה שוכחים לפעמים.
שוקי פורר:
אנחנו חייבים לעשות מאמצים מוגברים בנושא קליטת עליית אתיופיה.
שוקי פורר:
אם לא נעשה את זה, אין מה להחביא מתחת לשטיח, מר אלדר.
שוקי פורר:
הבעיה צצה.
שוקי פורר:
הפשיעה גוברת.
שוקי פורר:
אנחנו מגיעים למספרים לא יאומנו בנושא פשיעה.
שוקי פורר:
יושב פה סגן מפקד משטרת רחובות.
שוקי פורר:
הוא יכול לספר לכם על חבורות פשע ועל פושעים בני שמונה ותשע שמסתובבים ברחובות רחובות ובקניונים ועוסקים בשוד.
שוקי פורר:
אני מזהיר את כולנו.
שוקי פורר:
אם לא ניקח את זה ברצינות רבה מאד, אנחנו עלולים לעמוד מול בעיה שלא נדע איך להתמודד אתה.
שוקי פורר:
בעיית התעסוקה שאנחנו מדברים בה היום, היא חשובה ביותר.
שוקי פורר:
היא חלק מהבעיה, אני מסכים עם מר אלדר.
שוקי פורר:
הפתרון הוא פתרון כולל.
שוקי פורר:
אבל בעיית התעסוקה היא מאד מאד חמורה.
שוקי פורר:
אחוזי אי התעסוקה בקרב עולי אתיופיה, הם גבוהים ביותר.
שוקי פורר:
מבהילים.
שוקי פורר:
אב שאינו עובד במשפחה, אף אחד אינו עובד במשפחה.
שוקי פורר:
אני לא מדבר על ההשפעה על מבנה המשפחה האתיופית, על השבר הנורא במשפחה האתיופית שקרה כתוצאה מזה שהאב אינו עובד, הפרנסה עוברת לילדים והילד הופך להיות הגורם הדומיננטי במשפחה.
שוקי פורר:
זה שבר אדיר, שגורם להרבה מאד בעיות.
שוקי פורר:
אבל בנושא התעסוקה אנחנו חייבים לעשות מאמץ מיוחד במקביל לנושא החינוך.
שוקי פורר:
אני רוצה לומר לכם, רחובות אמנם נחשבת למקום חזק – עדי דיבר על ישובים חזקים וישובים חלשים – אבל כאשר מביאים מאות רבות של משפחות ומשכנים אותם בשכונה אחת, השכונה הזאת הופכת להיות שכונה אתיופית לחלוטין וזה מה שקרה בקריית משה ברחובות.
שוקי פורר:
ברחובות יש היום למעלה מ 1200 משפחות אתיופיות.
שוקי פורר:
למעלה מ 50% מהם בשכונה אחת, שכונת קריית משה.
שוקי פורר:
אומרת לי יושבת ראש הוועדה, תדבר דברים קונקרטים.
שוקי פורר:
תבקש דברים קונקרטים.
שוקי פורר:
השר הוא בעל אוזן קשובה.
שוקי פורר:
הוא יסייע.
שוקי פורר:
אני אינני יודע ממה להתחיל, אדוני השר.
שוקי פורר:
אינני יודע ממה להתחיל.
שוקי פורר:
אני אולי אומר משהו באופן כללי.
אליהו ישי:
יכול להיות שאני אוכל לעזור לך.
שוקי פורר:
רחובות הגישה בקשה שנתמכה על ידי שר הבינוי והשיכון, לכלול את קריית משה בפרוייקט שיקום השכונות.
שוקי פורר:
הנושא הזה עומד לעלות על שולחן הממשלה.
שוקי פורר:
אני מבקש מאד את עזרתך, אדוני השר.
אליהו ישי:
זה יבוא לממשלה?
שוקי פורר:
כן.
שוקי פורר:
זה אמור לבוא.
אליהו ישי:
קיבלת ארבע אצבעות בממשלה.
שוקי פורר:
תודה.
שוקי פורר:
אני לא מדבר על תקציבים גדולים, אבל נושא שיקום השכונות נותן ריכוז של מאמץ אינטגרטיבי, מכל מיני מקומות, תיעול המאמצים לתוך נושא השכונה.
שוקי פורר:
בנושא החינוך וההכשרה המקצועית, אני חושב שצריך לשים דגש.
שוקי פורר:
אנחנו ברחובות פועלים בנושא של הכשרה מקצועית.
שוקי פורר:
יש לנו כמה כיתות של יוצאי אתיופיה שפועלות, בעזרת משרד העבודה והרווחה, בנושא של הכשרה מקצועית.
שוקי פורר:
צריך להגביר את זה.
שוקי פורר:
התוצאות הן נפלאות.
שוקי פורר:
זאת הדרך: חינוך, עבודה ופתיחת הדלתות של כל תושבי העיר.
שוקי פורר:
רחובות נרתמה כולה כדי לקלוט את יהודי אתיופיה.
נעמי בלומנטל:
אני רוצה לומר דבר אחד.
נעמי בלומנטל:
ראש העיר מר פורר דיבר על עלייה בפשיעה, אפילו בקרב ילדים מבני העדה.
נעמי בלומנטל:
חשוב שנאמר דבר אחד.
נעמי בלומנטל:
אצל העולים מאתיופיה, בארץ מוצאם, באתיופיה, לא היתה שום פשיעה.
נעמי בלומנטל:
זה הכל אשמה שלנו.
נעמי בלומנטל:
המשפחות מתביישות.
נעמי בלומנטל:
היו כאן דיונים של אנשים מבני העדה עם המשטרה, למשל.
נעמי בלומנטל:
כשילד מהעדה האתיופית מוזמן למשטרה, או כשיש ולו חקירה ראשונית, ההורים מנדים אותו מן הבית, כי הם כל כך מתביישים.
נעמי בלומנטל:
כמו שעשינו טעויות, שבתי הסוהר היום מלאים 90% מבני עדות המזרח.
נעמי בלומנטל:
זאת בושה שלנו.
נעמי בלומנטל:
אנחנו צריכים לעשות את הכל כדי שזה לא יקרה עוד פעם.
נעמי בלומנטל:
זו טעות איומה.
נעמי בלומנטל:
אסור בשום אופן שזה יקרה.
נעמי בלומנטל:
אמר ראש העיר שוקי פורר שיש עלייה בפשיעה בקרב הילדים שמסתובבים בקניון ובמקומות שונים – אני יודעת את זה – ומתחילים לגנוב כי אין להם מה לאכול וכי האבא לא עובד.
נעמי בלומנטל:
אנחנו צריכים לעשות את הכל כדי שתפסק התופעה הזאת.
נעמי בלומנטל:
זאת אשמתנו.
נעמי בלומנטל:
זאת לא אשמתם.
שוקי פורר:
אני רוצה עוד משפט אחד, ברשותך.
שוקי פורר:
באותה רוח דברים שאת אומרת.
שוקי פורר:
יש לזה שני צדדים, גם חיובי וגם שלילי.
שוקי פורר:
את אומרת שאין פשיעה ואת הפשיעה הם לומדים פה.
שוקי פורר:
זה נכון.
שוקי פורר:
מצד שני, אני רוצה לומר לכם שיש ברחובות, בשכונה הזאת, גני ילדים שהם כולם מאוכלסים על ידי ילדים אתיופים.
שוקי פורר:
הילדים האלה, שהם בני שלוש ארבע, מקבלים את התנאים הבסיסיים של הילדים הישראלים.
שוקי פורר:
זה אותו ילד, עם אותה רמת התפתחות.
שוקי פורר:
עם אותם הישגים, עם אותה התנהגות.
שוקי פורר:
הבסיס הוא שווה.
שוקי פורר:
אם ניתן להם את הסיכוי והכלים, הם יגיעו בדיוק לאן שילדים של ישראלים וותיקים הגיעו.
שוקי פורר:
אין לי שום ספק.
משה באטה:
אבל למה לאפשר, בעיר שלך, למה לאפשר גן לילדים אתיופים בלבד?
שוקי פורר:
זה לא טוב.
משה באטה:
זה לא טוב.
משה באטה:
אז למה לאפשר את זה?
נעמי בלומנטל:
על זה, מר באטה, נדבר לחוד.
נעמי בלומנטל:
כי זה עלה שוב ושוב.
שוקי פורר:
אני אגיד לך.
שוקי פורר:
מה שקרה הוא שברחובות סגרו בית ספר בשכונה הזאת, כדי שהילדים ייסעו לבתי ספר בכל העיר.
נעמי בלומנטל:
הם לא נוסעים.
שוקי פורר:
הם נוסעים לבתי הספר בכל העיר.
שוקי פורר:
גני ילדים זה יותר קשה.
יואב הס:
אולי הוא יכול לתת נתונים על הפשיעה?
נעמי בלומנטל:
אנחנו עוד מעט נשמע את סגן מפקד המשטרה.
נעמי בלומנטל:
ראש העיר קריית מלאכי, ליאור קצב, בבקשה.
נעמי בלומנטל:
אנא קצרו כולכם בדבריכם.
ליאור קצב:
אני, בזמן האחרון, מוצא את עצמי יותר ויותר נפגש עם שר העבודה והרווחה בעניינים כאלה.
ליאור קצב:
אני רוצה להגיד לך שאני מלא הערכה לעומס שמוטל עליו בענייני הרווחה, כי כמו שאמר עדי אלדר, מאד חבל ששרת הקליטה, שר החינוך ושר השיכון, שהם נוגעים רלוונטית בעניין, לא נמצאים פה ועיקר הנטל נופל על השר ישי.
ליאור קצב:
אבל מאד כואב לי, שראשי ערים ומועצות של כפר שמריהו, הרצליה פיתוח, כוכב יאיר ורעננה לא מגיעים לדיונים כאלה.
ליאור קצב:
אני בשבועות האחרונים מוצא את עצמי בכל שבוע מגיע לדיון בעניינים חברתיים כאן בועדות הכנסת ואני לא רואה לצידי את אותם ראשי ערים.
ליאור קצב:
כי מה בעצם קורה פה?
ליאור קצב:
קריית מלאכי הוקמה לפני כחמישים שנה כמעברת עולים.
ליאור קצב:
הגיעו לשם עולים מצפון אפריקה, ששלחו אותם לשם.
ליאור קצב:
היום מתוך 22 אלף תושבים בעיר כולנו עולים חדשים בעצמנו, או דור שני או דור שלישי לעלייה החדשה.
ליאור קצב:
קריית מלאכי היא דוגמא מצוינת לקיבוץ גלויות ולקליטת עליה.
ליאור קצב:
אבל בעשר השנים האחרונות הפנו אלינו עולים בעיקר מארצות מצוקה.
ליאור קצב:
עד שהעיר הצליחה לעמוד על הרגליים שלה, הגיעו עולים מארצות מצוקה שמהווים היום 40% מהתושבים.
ליאור קצב:
כשמונת אלפים תושבים היום, מתוך 22 אלף, הם עולים מארצות מצוקה שהגיעו לעיר בעשר השנים האחרונות.
ליאור קצב:
לא תשמעו ממני עכשיו מילה וחצי מילה נגד העלייה מאתיופיה.
ליאור קצב:
למרות, שיש תושבים ממורמרים הטוענים שערך הדירות יורד, או שיש בעיות אבטלה ואלימות כאלה ואחרות ומיד מתרגמים את כל הכעס כלפי העולים החדשים.
ליאור קצב:
אבל אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת ראש, שאם המדינה, הממשלה, משרדי הממשלה הרלוונטיים – לא רק משרד העבודה והרווחה – יתנו לי כראש עיר את המשאבים לטפל באותם עולים, אני מוכן לקלוט עוד עשרת אלפים עולים כאלה.
ליאור קצב:
תנו לנו את המשאבים לטפל בהם כמו שצריך.
ליאור קצב:
תנו לנו את הכלים לדאוג שהם יקלטו ויהיו חלק מהחברה הישראלית.
ליאור קצב:
זה מה שאנחנו מבקשים.
ליאור קצב:
אנחנו לא מבקשים שלא ישלחו אלינו.
ליאור קצב:
אנחנו לא מבקשים ליצור אצלנו גטאות, אנחנו כן מבקשים שיתנו לעיר את אותם משאבים הדרושים לטפל בעולים כמו שצריך.
ליאור קצב:
אני רוצה לומר, בהתייחסות לשני עניינים: במערכת החינוך שלנו, יש בתי ספר שלמעלה מחמישים אחוז מהתלמידים בכתות שם הם עולים מאתיופיה.
נעמי בלומנטל:
סליחה, מר קצב, אנחנו נקיים גם ישיבה עם שר החינוך.
נעמי בלומנטל:
בסדר?
ליאור קצב:
בסדר.
ליאור קצב:
מאד מאד חשוב.
שוקי פורר:
תביאי את ההצעה של עדי אלדר, לגבי הזמנת שרים נוספים.
נעמי בלומנטל:
זה קשה להביא אותם ביחד.
שוקי פורר:
לא ביחד.
נעמי בלומנטל:
אז אנחנו מזמנים אותם.
נעמי בלומנטל:
אנחנו מזמנים.
ליאור קצב:
מתוך הנתונים שנמצאים אצלי, אחוז האבטלה בעיר עומד היום על 9.6% , ו 2.4% נמצאים בקורסים להכשרה מקצועית, שזה משהו כמו 280 איש.
ליאור קצב:
אגב, בימים הקרובים, הם אמורים לסיים את הקורסים ואף אחד לא יודע מה יהיה אתם.
ליאור קצב:
אבל מתוך 280 יש חמש סדנאות, חמש כיתות, לכמאה עולים מאתיופיה, גברים ונשים.
ליאור קצב:
אותם מאה עולים מאתיופיה מצטרפים למעגל האבטלה ואני לא יודע מה יהיה אתם.
ליאור קצב:
אני רוצה, ברשותך, לבקש מהשר שנמצא פה – ששוב, אני מלא הערכה לכל מה שהוא עושה – על פי אותו קו שהנחה מקודם שוקי פורר, ארבע אצבעות בעניין הטיפול הנקודתי בקריית מלאכי בישיבת הממשלה.
ליאור קצב:
מה שיאפשר לנו להתמודד עם העניינים האלה.
נעמי בלומנטל:
יש תשובה?
נעמי בלומנטל:
יש.
נעמי בלומנטל:
יש תשובה.
נעמי בלומנטל:
אני רוצה לומר עוד משפט אחד.
נעמי בלומנטל:
אנחנו היינו אתמול בדימונה ואמר סגן ראש העיר – ובאמת, כל כך הבנתי אותו – הביאו אותנו לכאן, את ההורים שלנו, בשנות החמישים.
נעמי בלומנטל:
מאז, לא נעים לי להיות במצב הזה.
נעמי בלומנטל:
אני כל הזמן מבקש.
נעמי בלומנטל:
למה אני כל הזמן צריך להיות במצב שכאילו אני לא בסדר וצריך לבקש?
נעמי בלומנטל:
אני באתי לכאן, אני מאושר כאן, אני אוהב את העיר שלי.
נעמי בלומנטל:
למה אני כל הזמן צריך לבקש: שלא יסגרו מפעל, שיתנו עבודה, שיפתחו את העיר.
נעמי בלומנטל:
למה המצב הזה?
נעמי בלומנטל:
מר מנחם אריאב, ראש העיר נצרת עילית ויושב ראש הועדה לקליטת העלייה במרכז השלטון המקומי.
מנחם אריאב:
תודה לך.
מנחם אריאב:
אני רוצה להדגיש כמה דברים.
מנחם אריאב:
ראשונה, פיזור העולים במרכז הארץ ואל תמציאו לכם פתרונות אחרים.
מנחם אריאב:
כי מה המצב?
מנחם אריאב:
בשיכון, לדוגמא, המשכנתא במרכז הארץ היא פי כמה מאשר בערי פיתוח וכשרוצים אותה גם אצלנו, אין הצדקה כלכלית לכך ולא חברתית.
מנחם אריאב:
יש שתי בעיות.
מנחם אריאב:
יש בעיה בתחום התרבות ובתחום המנהיגות של העדה.
מנחם אריאב:
אני קורא להם לכל אירוע שישנו.
מנחם אריאב:
קונצרט, מה שאתם רוצים.
מנחם אריאב:
הם מתיישבים לחוד, לא מתערבים בקהל, רואים את עצמם נבדלים.
מנחם אריאב:
מזמינים אותם, אנשים רוצים לקבל אותם.
מנחם אריאב:
הם יושבים לחוד.
מנחם אריאב:
זה שייך לתחום המנהיגות.
מנחם אריאב:
דבר שני, אם אני רוצה לפתור בעיה בין האתיופים, אני צריך לשבת עם ילדי בתי הספר לחוד, עם המנהיגות הצעירה לחוד, עם המבוגרים לחוד.
מנחם אריאב:
צריך לאחד את המנהיגות הזאת כדי לדעת מה היא מבקשת.
מנחם אריאב:
אין פתרון אחר.
מנחם אריאב:
אלה רוצים כך, אלה רוצים כך.
מנחם אריאב:
אני מניח שישנם פה מראשי העדה.
מנחם אריאב:
חברים יקרים, תבואו לאנשים שלכם ותאחדו את השורות שלהם, כי מה שאתה מסכם עם חלק אחד, אתה לא מסכם עם חלק שני.
מנחם אריאב:
לכן, זה אני מבקש להדגיש: אי אפשר לדבר עם אחד שמייצג את הכל.
מנחם אריאב:
אני גם שייך לאיזו קבוצת עולים, אבל אני בצבע אחר, אולי.
מנחם אריאב:
זה לא הולך כך.
מנחם אריאב:
תתאחדו, תעשו משהו בתוך תוככם.
מנחם אריאב:
כי אי אפשר לסכם כלום.
נעמי בלומנטל:
סגן ראש המועצה של באר טוביה, מר אפרים ברנס.
אפרים ברנס:
יש לי הרבה מה להגיד בעניין העולים מאתיופיה בכל הנושאים הקשורים, בעיקר חינוך.
אפרים ברנס:
אבל אני מבין שעיקר הדיון זה נושא תעסוקה.
אפרים ברנס:
אני רוצה להציג זווית אחרת שיכולה להאיר את העניין או להראות בעיה בעניין הזה.
אפרים ברנס:
בסך הכל היום יושבים באתר בת חצור חמישים ותשעה בודדים ושש משפחות.
אפרים ברנס:
הבעיה שלהם קשה מאד.
אפרים ברנס:
למה?
אפרים ברנס:
המגורונים שחיים בהם היום האתיופים, נמצאים בסכנה.
אפרים ברנס:
יש פה ערמה של אישורים ודרישות של מהנדסים של עמידר שטוענים שאסור לגור שם עוד יום אחד.
אפרים ברנס:
אלה מגורונים שהיו מיועדים לחמש שנים, כבר כמעט סוגרים עשר שנים ויש שם סכנה אמיתית.
אפרים ברנס:
המקום נראה עזובה מוחלטת, כי יש שם מאות קרוונים סגורים, עזובים.
אפרים ברנס:
כל לילה, בערך, נשרף איזה קרוואן.
אפרים ברנס:
עזובה, קוצים, עשבים, כמה שמנסים לטפל לעולם אי אפשר לתת לזה צביון של שפיות או מקום המתאים לחיים אנושיים.
נעמי בלומנטל:
זה למשרד השיכון.
נעמי בלומנטל:
אנחנו נעסוק בזה בזמן.
אפרים ברנס:
אוקיי.
אפרים ברנס:
אז המסר שלי בעניין הזה זה שאם לא ייסגר האתר ויועברו האנשים לאתר אחר, למקום שיש בו שפיות ונגישות לעבודה, תמשיך להיות שם אבטלה.
נעמי בלומנטל:
בואו נשמע את מר משה דימרי, מנכ"ל שרות התעסוקה.
משה דימרי:
אני אתייחס בעיקר להיבט של ההשתלבות של עולי אתיופיה בשוק העבודה, כי זה תחום עיסוקנו.
משה דימרי:
אני בטוח שהבעיות הן עוד הרבה יותר מורכבות גם בגני ילדים ובבתי ספר וראשי הערים מתמודדים עם כל הבעיות האלה.
משה דימרי:
אני, בכלל, מציע, לא למהר ולהפעיל סטיגמות או מאפיינים של עלייה מסוימת.
משה דימרי:
אני חושב שבסך הכל ובדרך כלל, ההשתלבות של עולי אתיופיה היא השתלבות מצוינת בכל המישורים ובכל הפעילויות שקיימים במדינת ישראל.
משה דימרי:
בהשוואה לעולים שהגיעו לפני ארבעים שנה, ישנם יתרונות רבים מאד בקליטה של עולי אתיופיה, מול עליות שהיו לפני שלושים שנה וארבעים שנה.
אליהו ישי:
זה כל העולים.
אליהו ישי:
זה לא רק בעיות של עולי אתיופיה.
אליהו ישי:
בגיל הזה זה גם ותיקים.
משה דימרי:
בהחלט.
משה דימרי:
אבל הבעיה אצל עולי אתיופיה קשה שבעתיים.
משה דימרי:
אנחנו נתקלים בבעיות קשות מאד לשלב אותם בשוק העבודה.
משה דימרי:
יש בעיות של שפה, יש בעיות של מיומנויות, יש בעיות של הכשרה והשילוב שלהם קשה ביותר.
משה דימרי:
אנשים בגיל כזה יש להם גם משפחות וזה גורר את כל הבעיות לגבי הפרנסה וההכנסה של המשפחה.
נעמי בלומנטל:
זאת אומרת, אנחנו מדברים גם על הכשרה מקצועית וגם על עידוד מעסיקים וגם עבודות יזומות?
משה דימרי:
אנחנו מדברים על שורה של כלים שיסייעו למובטלים עולי אתיופיה להשתלב בשוק העבודה.
משה דימרי:
גם ככה שוק העבודה במדינת ישראל היום קשה מאד ולמי שחלש יותר, מובן שקשה שבעתיים.
משה דימרי:
אנחנו רוצים סיוע ותמיכה על מנת לסייע להם ולשלב אותם במקומות עבודה ולהחזיר אותם ולשלב אותם בשוק העבודה.
נעמי בלומנטל:
יש איזה תקציב גלובלי שאתה מדבר עליו?
אליהו ישי:
אני אתייחס לזה.
אליהו ישי:
אם אפשר שיוסי פרחי ידבר ואחריו דליה לב-שדה שעובדת במשרד.