GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעמי בלומנטל:
תודה רבה, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, סאלח טריף.
אופיר פינס-פז:
אני מודה שבפעם הראשונה מאז שהתחלף השלטון אני מתחיל לפקפק ביכולת שלנו להביא שינוי.
אופיר פינס-פז:
עובדה שבוועדת העלייה והקליטה דבר לא השתנה.
אופיר פינס-פז:
זה סימן ראשון מדאיג, אני מקווה שהוא לא ילווה בסימנים נוספים.
אופיר פינס-פז:
אבל נעמי היא מבחינתנו חריג לחיוב.
משה ארנס:
תודה רבה על הקומפלימנטים.
אופיר פינס-פז:
נעמי היתה יושבת-ראש מצוינת לוועדת העלייה והקליטה, בלי לפגוע חלילה באף אחד אחר.
אופיר פינס-פז:
נהניתי מאוד לעבוד איתה.
אופיר פינס-פז:
ישבתי בוועדה הזאת, והיא היתה בית שני בעבורי.
אופיר פינס-פז:
מבחינה זאת אני בהחלט אשמח לשתף פעולה איתך גם בקדנציה הזאת, ואני בטוח שכך גם כל חברי.
אופיר פינס-פז:
בשלב הזה כולנו יחד נמלא את המשימות.
אופיר פינס-פז:
אני מאוד מקווה שלמרות התחזית, שהיא תחזית לא פשוטה מבחינת העלייה לארץ, וכנראה שהיא תהיה יותר מצומצמת, עדיין לא איבדנו תקווה, והיו לא פעם תחזיות מהסוג הזה שהתבדו.
אופיר פינס-פז:
אני מאמין שלא אפסו ולא נדלו מקורותיו של העם היהודי ותהיה לנו עוד הרבה מאוד עבודה, גם מחבר העמים וגם ממדינות אחרות בעולם.
אופיר פינס-פז:
אני מאחל לך, שבתקופתך כיושבת-ראש הוועדה תגיע עלייה המונית מארצות הרווחה בכלל ומארצות-הברית בפרט.
נעמי בלומנטל:
תודה רבה.
סופה לנדבר:
אני מצטרפת לברכות.
סופה לנדבר:
אני מאחלת לך שתהיה לך כמה שפחות תעסוקה.
סופה לנדבר:
אני מאמינה שהממשלה הזאת יוצאת לדרך ונצליח גם בנושא הזה.
סופה לנדבר:
אני רוצה להעלות לסדר היום של השבוע הבא עניין, וחבל שאברהם בורג יצא.
סופה לנדבר:
יכול להיות שבגלל שהוא התרחק מהסוכנות יש שם עכשיו בעיות.
סופה לנדבר:
יש שני מרכזי קליטה שמפנים אותם למען עלייה אחרת.
סופה לנדבר:
לא ייתכן דבר כזה.
סופה לנדבר:
לא ייתכן שילדים שהגיעו במסגרת הסוכנות יחליפו אותם בגלל ילדים אחרים, וילדים שנמצאים במדינת-ישראל בלי אמא ואבא יישארו ברחוב.
סופה לנדבר:
קיבלתי מכתבים בעניין, ואני מניחה שגם את קיבלת, וזה ממש לקרוא ולבכות.
סופה לנדבר:
אני ממליצה שלפני שנצא לפגרה, נזמין את נציגי הסוכנות לטפל בעניין הזה.
סופה לנדבר:
דבר נוסף, אם יהיו כאן אנשים בכירים מהסוכנות היהודית, אני ממליצה להעלות כאן את עניין המשפחות החד-הוריות.
סופה לנדבר:
החלטנו שאת הלוואת הסוכנות נהפוך למענק לפנסיונרים, ואני ממליצה שנעשה אותו דבר לפחות כלפי חלק מהחד-הוריות שלא עובדות, בגלל שהילדים שלהם נמצאים במצוקה רבה.
יורי שטרן:
יצא לי לעבוד עם ועדות הקליטה מאמצע שנות ה80-.
יורי שטרן:
הייתי גם יועץ כשמיכאל קליינר היה יושב-ראש הוועדה המצטיין.
יורי שטרן:
אני חושב שמה שהצלחת לעשות בקדנציה הקודמת זאת עליית כיתה בפעילות הוועדה, גם הקונסטלציה הציבורית היתה אולי נוחה יותר.
יורי שטרן:
אבל זה קודם כל בזכותך.
יורי שטרן:
אני חושב שמה שעשית והעובדה שנבחרת שנית נותנים לנו הזדמנות יוצאת מן הכלל להמשיך מיד כמה דברים שהשארנו לא סגורים בקדנציה הקודמת.
נעמי בלומנטל:
ואת הרמז של יורי המבין יבין.
נעמי בלומנטל:
אתה מתכוון בוודאי לחוק אסירי ציון.
יורי שטרן:
לאסירי ציון יש מספר תיקונים, ויש דבר דחוף עם הסוכנות.
יורי שטרן:
אני מציע שבשבוע הבא לפחות הנושא של אסירי ציון יעלה.
יורי שטרן:
נרמז פה על הרוטציה העתידית בוועדה.
יורי שטרן:
אני מאחל לך הרבה הצלחה בתקופת שלטונך בוועדה, ואני מביע תקווה שגם אחרי הרוטציה ראשות הוועדה תישאר בידי האופוזיציה.
מיכאל קליינר:
אני רוצה להצטרף לברכות.
מיכאל קליינר:
אני חושב שטוב שיש המשכיות, לפחות בתפקיד הזה.
מיכאל קליינר:
אני הייתי רוצה שתהיה המשכיות בעוד כמה תפקידים, אבל לא הסתייע.
מיכאל קליינר:
אני הוזמנתי כאן כיושב-ראש ועדה לשעבר.
מיכאל קליינר:
יורי הזכיר את התקופה של 1992-1988, הכנסת ה12-, ואני מזכיר את זה בהתייחס לדבריו של יושב-ראש הכנסת, שניתן היה להשתמע שאולי אי-פעם תגיע עלייה מהמערב.
מיכאל קליינר:
כשאנחנו התחלנו את הקדנציה ב1988- והתחילו להגיע דיווחים של הלשכה שעומדת להיות עלייה גדולה, היינו במצב של 200 עולים לחודש, אולי 2,000 לשנה, 10,000 עולים מכל העולם.
מיכאל קליינר:
כשהתחלנו לומר את מה ששמענו כאן אמרנו שצפויים לבוא 250,000 יהודים, לא העזנו לומר את מה ששמענו באמת, שצפויים להגיע כמיליון עולים.
מיכאל קליינר:
בעיתון "הארץ" הפכו את המספר ל25,000-, כי חשבו שזאת טעות דפוס.
יורי שטרן:
יוסי ביילין היה אז בראש צוות חירום להכנות לעלייה המונית, והוא קבע מספר של 14,000 עולים.
מיכאל קליינר:
חברך לסיעה דאז, פסח גרופר, שאל מה יקרה אם יתכוננו ל100,000- עולים והם לא יבואו, האם יושב-ראש הוועדה ישלם מכיסו את ההוצאות המיותרות האלה?
מיכאל קליינר:
זאת היתה האווירה.
מיכאל קליינר:
לכן מי שהיום מדבר על עלייה מהמערב במונחים שזה אף פעם לא יקרה וזה לא יכול להיות, ההגיון מכתיב את זה.
מיכאל קליינר:
אותו הגיון אמר אז שלא יבואו עולים מרוסיה, ואני מקווה שכמו שהגיעו מיליון עולים מרוסיה, בעזרת השם תזכי עדיין לטפל בקדנציה הזאת בעלייה גוברת מארצות-הברית.
נעמי בלומנטל:
מיכאל, אני מקווה שאתה תהיה הנציג של "האיחוד הלאומי" בוועדה.
נעמי בלומנטל:
השלב הראשון בפעילות הוועדה תהיה, שחברי-הכנסת הוותיקים יקלטו את החדשים בוועדה, משום שיש פה הרבה חברי-כנסת שיושבים פה כבר קדנציה שנייה ושלישית, ואני בהחלט מברכת על כך.
נעמי בלומנטל:
עומדת לי זכות שבדרך-כלל לא ניתנת לחבר-כנסת, שאני נשארת בתפקיד שמאוד אהבתי אותו וניסיתי שנפעל בצורה הנמרצת ביותר והטובה ביותר.
נעמי בלומנטל:
לצערנו הוקדמו הבחירות באמצע עשייה רצינית מאוד.
נעמי בלומנטל:
אגב, העלייה לעת עתה מארצות חבר העמים לשעבר, כולל רוסיה, גוברת בחודשים האחרונים, כך שכולנו יכולים להיות אופטימיים לגבי ההמשך.
נעמי בלומנטל:
אני רוצה להעלות שני נושאים שאני מבקשת להעמיד אותם במרכז הפעילות, מלבד הנושאים השוטפים של עלייה וקליטה.
נעמי בלומנטל:
נושא אחד הוא הנושא של ישראל והעם היהודי כולו.
נעמי בלומנטל:
עסקנו בזה, ואני רוצה להרחיב את העיסוק בהקשר הזה.
נעמי בלומנטל:
נדמה לי שפתחנו סדר יום חדש בקשר שבינינו לבין יהדות התפוצות.
נעמי בלומנטל:
אחד ההיבטים שלו היה, שהממשלה הקודמת בראשותו של בנימין נתניהו היא הראשונה שהקציבה כסף לחינוך יהודי בתפוצות.
יורי שטרן:
ולא הספיקו להשתמש בו.
נעמי בלומנטל:
נכון.
נעמי בלומנטל:
ואני מאוד מקווה שהממשלה הזאת תמשיך בגישה הזאת.
נעמי בלומנטל:
נושא נוסף, שלא הספקנו לעסוק בו מספיק בקדנציה הקודמת, שגם הוא נראה לי חשוב ביותר, הוא ליצור פורומים של מפגשים בין עולים לבין ותיקים, והוועדה תהיה האכסניה של המפגשים.
נעמי בלומנטל:
זה יכול להיות בין אומנים, סופרים, אנשי אקדמיה.
נעמי בלומנטל:
להערכתי אין מספיק נקודות מפגש.
נעמי בלומנטל:
אני רוצה לפעול ביתר נחרצות ונמרצות בהקשר הזה.
נעמי בלומנטל:
אני רוצה לברך את כולכם.
נעמי בלומנטל:
אני מאמינה שאנחנו נפעל עד יציאתנו לפגרה.
נעמי בלומנטל:
אני רוצה להודות לוילמה מאור, מנהלת הוועדה, ולציפי גלעדי, שעושות עבודה מסורה מאין כמוה.
נעמי בלומנטל:
גם בזכותן תוגבר מערך העולים החדשים לארץ.
נעמי בלומנטל:
תודה.
נעמי בלומנטל:
בוקר טוב, אנחנו מתחילים את מה שנותר לנו ממושב הקייץ של הכנסת הנוכחית.
נעמי בלומנטל:
אני רוצה לברך את כולכם ולהודות לכולכם שהגעתם לכאן.
נעמי בלומנטל:
זאת הישיבה הראשונה במתכונת החדשה של ועדת העליה, הקליטה והתפוצות של הכנסת.
נעמי בלומנטל:
אני שוב עומדת בראש הוועדה בכנסת הנוכחית, הכנסת החמש-עשרה.
נעמי בלומנטל:
אני מוכרחה לומר שאומנם אני לא באתי מחבר העמים או מארץ אחרת אבל יחד עם זה הרגשתי זהות מאוד עמוקה עם ועדת העליה, הקליטה והתפוצות.
נעמי בלומנטל:
אני מאוד שמחה שנבחרתי מחדש לעמוד בראש הוועדה.
נעמי בלומנטל:
אני רוצה גם להודות לחברי חברי-הכנסת שנמצאים פה.
נעמי בלומנטל:
אני מקווה שייגיעו יותר.
נעמי בלומנטל:
אני חושבת שזאת האחריות שלהם.
נעמי בלומנטל:
בוודאי ובעיקר אותם חברי כנסת שאמורים לייצג את העולים החדשים ואני מצפה מצידם להיענות.
נעמי בלומנטל:
נמצאים איתנו חברת הכנסת סופה לנדבר, שהיא כבר הרבה שנים חברה בוועדה ובאמת מגלה פעילות בלתי נלאית בכל מה שקשור לשיפור מצבם של העולים החדשים, גם אלה שהגיעו וגם אלה שעדיין נמצאים בארצות מוצאם; חבר כנסת חדש, פרופ' בריילובסקי מסיעת שינוי; וחברת הכנסת מרינה סולודקין, שגם היא חברה ותיקה בוועדה ועושה עבודה מצויינת, גם בוועדה וגם למען העולים.
נעמי בלומנטל:
כידוע אנחנו מנסים במידת האפשר לעבוד בוועדת העליה, הקליטה והתפוצות של הכנסת לטובת העולים, לטובת קליטתם, לטובת הבאת עוד ועוד עולים.
נעמי בלומנטל:
ברוב הפעמים לא משנה מאיזו מפלגה חברי הכנסת מגיעים משום שהמטרות הן משותפות.
נעמי בלומנטל:
אנחנו עוסקים היום בנושא כאוב מאוד.
נעמי בלומנטל:
ביקשנו מכמה מבני המשפחה שאיבדו את יקיריהם בטביעה בים, אם זה באשדוד ואם בחופים אחרים, להגיע לוועדה כדי שייעזרו לנו להבהיר עד כמה זה קשה.
נעמי בלומנטל:
נדמה לי שכולנו יודעים אבל כשרואים מקרוב את הטרגדיה האיומה הזאת אנחנו צריכים ממש לקרוא קריאת זעקה נואשת.
נעמי בלומנטל:
מדינת ישראל, כל האחראים על הנושא צריכים לעשות את הכל כדי שלא יהיו עוד מקרים כאלה.
נעמי בלומנטל:
אנחנו מדברים שוב ושוב על אלימות במשפחה.
נעמי בלומנטל:
היו מיקרים מזעזעים ביותר.
נעמי בלומנטל:
אבל אני מוכרחה לומר שהנכונות שלנו, הקשב שלנו והעשייה שלנו בתחום הטביעות בים לא מספיק.
נעמי בלומנטל:
יש טרגדיות איומות ונוראות.
נעמי בלומנטל:
העירנות שלנו והנכונות שלנו כאנשי ציבור, כמדינה, כאנשי מקצוע, לטפל בכך שלא יהיו יותר טביעות - הם לא מספיקים.
נעמי בלומנטל:
אין שום סיבה שהן יקרו.
נעמי בלומנטל:
זה קורה רק כי המערכות לא ערוכות כראוי.
נעמי בלומנטל:
במידה מסויימת זה יותר גרוע מאשר המיקרים של אלימות בתוך המשפחה.
נעמי בלומנטל:
כשאנחנו רואים מקרה כמו מה שאירע אתמול, שאף אחד לא יכול היה לחזות מראש, שהמערכות לא שותפו בטרגדיה שהיתה עשויה להתרחש, אז אנחנו יכולים לבוא ולומר: לא יכולנו לעשות שום דבר.
נעמי בלומנטל:
אבל במקרה של טביעה בים יכולנו לעשות, ואנחנו אמורים לעשות.
נעמי בלומנטל:
אין שום סיבה שאנשים יטבעו בים.
נעמי בלומנטל:
על כך אנחנו מקיימים היום את הישיבה.
נעמי בלומנטל:
נמצאים פה גם המומחים, גם האנשים שאמונים על הנושאים האלה.
נעמי בלומנטל:
אני מוכרחה לומר ששר הפנים החדש, השר שרנסקי, יהיה מחר בישיבת הוועדה בשעה 10 בבוקר.
נעמי בלומנטל:
מחר נושא הדיון יהיה שונה אבל אני אביא בפניו את המסקנות של הישיבה הזאת משום שמשרד הפנים הוא הממונה על החופים במדינת ישראל.
נעמי בלומנטל:
בכל אופן, זאת המטרה של הישיבה.
נעמי בלומנטל:
יושב-ראש איגוד המצילים שנמצא כאן אמור לעזוב.
נעמי בלומנטל:
לפיכך הוא יהיה בין ראשוני הדוברים.
נעמי בלומנטל:
אני רוצה לשאול את עמיתי חברי-הכנסת האם הם רוצים בשלב זה לומר משהו.
סופה לנדבר:
אדבר אחרי שיידברו המשפחות.
מרינה סולודקין:
זה מאוד חשוב שיש לנו ישיבה.
מרינה סולודקין:
אני רואה כאן לא רק חסרונות בעבודת המצילים ושביתת המצילים.
מרינה סולודקין:
אני צריכה לומר שיש לנו בעיה מנטלית כאן.
מרינה סולודקין:
קהילת העולים החדשים מכירה ימים אחרים לגמרי, הים השחור והים הבלטי, שם המצב לא כל-כך מסוכן כמו בים התיכון.
מרינה סולודקין:
יודעים מראש על-פי הניסיון שאלה שטובעים הם האנשים שהם השחיינים הטובים ביותר ולא החלשים, בגלל שאין להם פחד מהזרמים שיש בים התיכון.
מרינה סולודקין:
חברת הכנסת נעמי בלומנטל, אני רואה שאת הזמנת, ובצדק, גם את כלי התקשורת בשפה הרוסית.
מרינה סולודקין:
זה מאוד חשוב.
מרינה סולודקין:
הפנייה שלי היא לכלי התקשורת האלה.
מרינה סולודקין:
אנחנו צריכים להיכנס למסע של הסברה, מסע ארוך מאוד, מפורט מאוד, ולהסביר איזה הבדלים יש בין הימים ועד כמה הים התיכון מסוכן.
מרינה סולודקין:
מה אני יכולה לומר?
מרינה סולודקין:
אני חושבת שעכשיו זאת משימה עבור כולם, בגלל שכל שבוע, כל חודש, אלה שמקרוב באו, שעלו יחד איתנו, טובעים.
מרינה סולודקין:
ביניהם יש צעירים, יש הורים צעירים וגם ילדים.
מרינה סולודקין:
המצב מאוד מאוד מסוכן.
מרינה סולודקין:
יש היום דיון גם בוועדת הפנים בנושא שביתת המצילים ואני צריכה לצאת לשם.
ויקטור בריילובסקי:
אני תומך בדבריה של חברת הכנסת סולודקין.
ויקטור בריילובסקי:
אני זוכר טוב מאוד, כאשר אני באתי לארץ, והיה לי ניסיון שחייה בים השחור ובים הבלטי, פשוט לא יכולתי להאמין שיש פה משהו אחר.
ויקטור בריילובסקי:
זה נראה אותו ים ואני יודע לשחות.
ויקטור בריילובסקי:
לפיכך עכשיו מאוד חשוב לתת אינפורמציה אינטליגנטית, עם סטטיסטיקות.
ויקטור בריילובסקי:
צריך לומר לאנשים: תיראו, היו פה שחיינים מאוד טובים, עם ניסיון טוב מאוד בים השחור או בים הבלטי, אבל הם לא האמינו למה שאנחנו טענו ותיראו מה קרה בסוף.
ויקטור בריילובסקי:
צריך להביא את האינפורמציה הזאת דרך כל מיני אמצעים: הודעות בחוף הים, מודעות בעיתונים בשפה הרוסית, כל מיני דברים כאלה.
ויקטור בריילובסקי:
אני חושב שהעברת אינפורמציה - זה הדבר הראשון.
נעמי בלומנטל:
הייתי רוצה לשאול בשלב הזה האם הסבתא של רדיון ז"ל מוכנה לומר משהו.
אליזבטה גבוזדוק:
(מדברת ברוסית - הדברים מתורגמים על-ידי גברת נטאשה קורץ) אני חושבת שבגלל שישראל היא מדינה דתית צריך להגיד גם שבאותו יום בו קרה האסון התחילה התקופה שלפני תשעה באב, אז אסור לעשות כל מיני דברים.
אליזבטה גבוזדוק:
אני חושבת שגם על כך צריך לדבר בתקשורת.
אליזבטה גבוזדוק:
חוץ מזה אני מבקשת גם שיידברו על כך ברדיו רק"ע מספר פעמים.
אליזבטה גבוזדוק:
כל בוקר אנחנו שומעים את רדיו רק"ע ומאוד חשוב לנו לשמוע הסברים על כל מיני דברים.
אליזבטה גבוזדוק:
לא רק על שביתת המצילים אלא גם על התחלת התקופה הזאת, תקופת תשעה באב.
אליזבטה גבוזדוק:
אני לא דתיה אבל אני מאמינה בדברים האלה.
אליזבטה גבוזדוק:
במיוחד בתשעה באב, ששני בתי המקדש נהרסו בתאריך הזה.
אליזבטה גבוזדוק:
זה מאוד חשוב לעם היהודי.
אליזבטה גבוזדוק:
הייתי אפילו יכולה להישאר בבית ולא לצאת החוצה אילו ידעתי על התחלת התקופה הזאת.
אליזבטה גבוזדוק:
אני לא מאשימה רק את האחרים.
אליזבטה גבוזדוק:
גם אני אשמה כניראה.
אליזבטה גבוזדוק:
אבל בכל זאת אני מבקשת מהתקשורת לדווח ממש בצורה ברורה על כל מיני סכנות שיש בים וליידע את העולים.
אליזבטה גבוזדוק:
צריך להבהיר בתקשורת, אפילו בכתב.
אליזבטה גבוזדוק:
במדינה דתית צריך להגיד שב1.7- מתחילה תקופה מסוכנת לפני תשעה באב.
אליזבטה גבוזדוק:
עכשיו כולם שואלים: האם לא ידעת שהיה אסור לעשות כל מיני דברים בתקופה הזאת?
אליזבטה גבוזדוק:
לא ידעתי ועכשיו זה כבר מאוחר.
סופה לנדבר:
האם הוא היה לבד?
אליזבטה גבוזדוק:
(ברוסית)
סופה לנדבר:
היא אומרת שהוא ידע לשחות.
נינה פוסנוב:
אני אמא של הילד השני שטבע.
נינה פוסנוב:
הוא היה בן 9 וחצי.
סופה לנדבר:
הם נכנסו יחד לשחות, נכון?
סופה לנדבר:
שתי הסבתות עם שני הנכדים.
נינה פוסנוב:
אף אחד לא יכול להחזיר לי את הילד שלי.
נינה פוסנוב:
אני רוצה להדגיש את העובדה שאין שלטים והים מסוכן.
נינה פוסנוב:
אם יש מקומות כאלה שבהם נכנסים לעומק מטר מהחוף ויכולה לקרות טרגדיה כזאת, צריך להגיד על זה משהו לאנשים.
נינה פוסנוב:
אולי צריך לשים יותר שלטים האומרים שאסור להיכנס לים בערב, או בכלל בזמן שאין מצילים.
נינה פוסנוב:
(בהמשך מדברת ברוסית - הדברים מתורגמים על-ידי גברת נטאשה קורץ) אני יודעת מאוד טוב שעכשיו אחרי שהאסון קרה אי אפשר לעזור למשפחה שלנו.
נינה פוסנוב:
קרה מה שקרה ואין לי בן.
נינה פוסנוב:
אני רק רוצה שזה לא יקרה בעתיד.
נינה פוסנוב:
אנחנו כבר 4 שנים פה והילד שלנו שטבע כשהיה בן 9 היה ממש ישראלי.
נינה פוסנוב:
לא היו לו בעיות לקרוא באף שפה, לא ברוסית ולא בעברית.
נינה פוסנוב:
בבית אמרו לו שאסור להיכנס לים כשאין מצילים.
נינה פוסנוב:
צריך ממש בכל חוף הים לכתוב שאסור להיכנס לים כשאין מצילים.
נינה פוסנוב:
אם הוא היה קורא את זה, אף פעם הוא לא היה נכנס לים ואז לא היה קורה האסון הזה.
נינה פוסנוב:
לא רק בערב אלא גם בשעות היום כשאין מציל.
נינה פוסנוב:
חוץ מזה, אחרי אסון כזה כל המשפחות שקרה להן דבר כזה הן לא רק במשבר אלא כל החיים שלהן מתהפכים וקשה להן לחזור בלי הפסדים.
נינה פוסנוב:
אם יש מקומות ממש מסוכנים בים והם ידועים - צריך לסמן אותם.
נינה פוסנוב:
או לבנות שובר גלים או לשים אזהרות שאסור להיכנס לשם, וממש למנוע כניסה לאותו איזור.
נינה פוסנוב:
הבנים האלה היו לא רחוק מהחוף.
נינה פוסנוב:
הם היו שני מטרים מחוף הים, כפי שנודע אחר-כך להורים.
נינה פוסנוב:
משו את הילד הקטן מהים ממש 2 מטרים מהחוף.
נינה פוסנוב:
ממש חייבים לסמן את המקומות האלה.
נינה פוסנוב:
במקרים כאלה, של אסונות כל כך נוראים, המשפחה אחרי האסון היא לא רק בקושי נפשי אלא היא גם בקושי חומרי.
נינה פוסנוב:
אף אחד לא יכול לעזור למשפחה הזאת.
נינה פוסנוב:
פניתי לביטוח הלאומי ואמרו שהם מאוד מצטערים, שהם משתתפים בצערנו, אבל אין להם אפשרות לעזור לנו, אפילו לא בהקמת המצבה.
נינה פוסנוב:
גברת נטאשה קורץ והמועצה הציבורית למען יהודית ברית-המועצות לשעבר היו הארגון היחיד שעזר לנו להתמודד עם הקשיים והמצוקה הכלכלית.
נינה פוסנוב:
צריך גם לשים לב למצב הכלכלי ולא רק למצב הנפשי של המשפחות.
נינה פוסנוב:
צריך לחפש אפשרות לעזור להם.
נעמי בלומנטל:
אנחנו תיכף ניגע גם בזה.
נינה פוסנוב:
(ברוסית) במקרים האלה אנחנו בעצם נשארים בודדים.
נינה פוסנוב:
אולי גם אנחנו אשמים במשהו אבל אי אפשר לשמור את הילד ליד ההורים כל הזמן בבית כי הוא גדל, הוא צריך להיות עצמאי.
נינה פוסנוב:
אי אפשר להחזיק אותו כל הזמן.
נינה פוסנוב:
ובכל זאת שמרנו עליו מאוד חזק.
נינה פוסנוב:
הוא היה תמיד ליד מישהו מהמבוגרים במשפחה.
נינה פוסנוב:
אבל אם זה כבר קרה, אני חושבת שזה לא רק אשמת המשפחה.
נינה פוסנוב:
זה גם אשמה של העיריה, שלא שומרת על המקומות המסוכנים האלה בים ולא מודיעה מספיק על הסכנה.
נינה פוסנוב:
אחרי שזה קרה נשארנו בודדים ותמכה בנו רק המועצה למען יהודי ברית-המועצות לשעבר.
נינה פוסנוב:
עכשיו התחיל לעלות במוחי רעיון.
נינה פוסנוב:
אני רוצה למצוא עורך-דין ולתבוע את העיריה.
נינה פוסנוב:
למצוא איזשהו איש שאשם קונקרטית באסון הזה.
אלה לספזיאנו:
עליתי עם אבא שלי בסוף שנת 1997, בספטמבר.
אלה לספזיאנו:
עלינו לבד.
אלה לספזיאנו:
עם אמא שלי אין לי קשר בכלל.
אלה לספזיאנו:
היא עדיין במולדובה.
אלה לספזיאנו:
אבא שלי במשך 20 שנה היה חולה אסטמה אבל הוא היה שחיין ממש טוב.
אלה לספזיאנו:
אני אף פעם לא דמיינתי שהוא יכול למות מדבר כזה.
אלה לספזיאנו:
אם היה מישהו שהיה אומר לי שיכול לקרות משהו כזה, לא הייתי מאמינה לו.
אלה לספזיאנו:
עכשיו אני לבד.
אלה לספזיאנו:
אין לי אף אחד בארץ.
אלה לספזיאנו:
יש לי קרובים אבל הם כולם נולדו בישראל.
אלה לספזיאנו:
גם עם אמא שלי אין לי קשר.
אלה לספזיאנו:
אני לא יודעת מה לעשות.
אלה לספזיאנו:
אני מודה לכל מי שעזר לי, ממש תודה מקרב לב, אבל זה לא הכל.
אלה לספזיאנו:
אין לי מישהו שיכול להגיד לי מה לעשות.
אלה לספזיאנו:
אבי היה לי כמו סלע, הוא תמיד עזר לי.
אלה לספזיאנו:
היינו כמו חברים.
אלה לספזיאנו:
פשוט אין לי מילים להגיד מה שאני מרגישה.
אלה לספזיאנו:
אני עוד שנתיים בארץ צריכה ללמוד.
אלה לספזיאנו:
עכשיו אני לא יודעת אם אני אוכל ללמוד או לא.
אלה לספזיאנו:
אני עכשיו משלמת הרבה כסף לשכר דירה.
אלה לספזיאנו:
אני עובדת במפעל שבו עבד אבי לפני שהוא נפטר.
אלה לספזיאנו:
הם עזרו לי, נתנו לי עבודה, נתנו לי כסף, מקום מסודר.
אלה לספזיאנו:
אבל אני רוצה משהו אחר.
אלה לספזיאנו:
אני רוצה מישהו שיכול לעזור לי גם עזרה מורלית.
אלה לספזיאנו:
אני לא יכולה להסתדר לבד.
אלה לספזיאנו:
אני בת 19.
נעמי בלומנטל:
אנחנו נמשיך להיות בקשר איתך, נמשיך להיות בקשר גם עם גברת רות בר-און, וניראה מה אנחנו יכולים לעזור לך באופן פרטני.
נעמי בלומנטל:
אני מאוד רוצה, עוד פעם, להודות לכם שהגעתם לוועדה.
נעמי בלומנטל:
זה חשוב מאוד כדי להמחיש גם את גודל האסון.
נעמי בלומנטל:
אני רוצה לבקש בשם כולנו שלא תרגישו לרגע אחד אשמים.
נעמי בלומנטל:
זה אנחנו שאשמים.
נעמי בלומנטל:
אף אחד מכם לא אשם.
נעמי בלומנטל:
במה שאנחנו יכולים לעזור לכם, אנחנו כאן בוועדת העליה, הקליטה והתפוצות בכנסת נסייע.
נעמי בלומנטל:
תרגישו פה גם בבית.
נעמי בלומנטל:
אתם תמיד מוזמנים לכאן ואנחנו גם נמשיך לסייע.
נעמי בלומנטל:
בשום אופן אל תרגישו אשמה.
נעמי בלומנטל:
מי שאשם זה אנחנו, שלא נתנו לכם את ההגנה.
נעמי בלומנטל:
גם בצורה שבה אנחנו באיזשהו מקום אומרים "הם עולים חדשים, הם לא הבינו, הם לא ידעו", זה גם איזה חלק מדימוי שאנחנו צריכים להשתחרר ממנו, של כאילו: טוב, הם לא מבינים, הם כאלה, הם לא מספיק מעורים.
נעמי בלומנטל:
זאת אומרת, מטילים באיזשהו מקום גם את האשמה למה הם לא מבינים, כאילו הוא אשם שהוא לא מבין.
נעמי בלומנטל:
אין ספק שגם מזה אנחנו צריכים להשתחרר.
נעמי בלומנטל:
מר אבי אפיה צריך ללכת לוועדת הפנים ואנחנו רוצים לשמוע אותו.
נעמי בלומנטל:
אולי תאמר לנו אם יש איזשהם מאפיינים שאתה מוצא אצל עולים חדשים.
נעמי בלומנטל:
האם אתם עושים משהו בהקשר לזה?
נעמי בלומנטל:
איך קורה שכל-כך הרבה מקרי טביעה יש?
נעמי בלומנטל:
אולי תוכל להאיר את עינינו בעניין.
אבי אפיה:
קודם כל, אני משתתף בצערן של המשפחות פה ומביע את תנחומי.
אבי אפיה:
אנחנו מצטערים בכלל שנקלענו למצב - במקרה שלכם זה לא רלוונטי - אבל על כך שהיתה השנה שביתת מצילים.
אבי אפיה:
זה קרה בגלל שהרשויות לא דיברו איתנו במשך כל החורף.
אבי אפיה:
מעולם לא קרה שהמצילים שבתו בכל המקומות בארץ, זה היה תמיד רק בתל-אביב, והתוצאה היא השביתה, שהיא לא נעימה.
אבי אפיה:
אני חושב שאנחנו קרובים לפיתרון, אני מקווה.
מרינה סולודקין:
אבל אי אפשר לסלוח.
אבי אפיה:
המקרים שקרו כאן לא היו בעת השביתה.
מרינה סולודקין:
בגדול אי אפשר לסלוח.
אבי אפיה:
אני רק אומר שזה לא אותם מקרים.
אבי אפיה:
אם אנחנו נרחיב, אני אסביר.
אבי אפיה:
רבים מהעולים החדשים שמגיעים לים בטוחים שהם יודעים לשחות טוב מאוד.
אבי אפיה:
אני לא יודע רוסית אבל הם אומרים: אני אלוף מרוסיה, בים השחור.
אבי אפיה:
במעט שהם יודעים לדבר זה מה שהם מסבירים.
אבי אפיה:
הם לא רוצים לשמוע בשום פנים ואופן לאנשים שמנסים להסביר להם, כי לפעמים הם בטוחים שמנסים להפלות אותם לעומת שאר התושבים.
אבי אפיה:
ואז נוצרת סיטואציה שבה הם מאבדים את האמון והם מחפשים לעצמם מקומות מחוץ לשטחי רחצה מוכרזים.
אבי אפיה:
באותם מקומות אין מצילים בדרך כלל.
אבי אפיה:
זו בעיה מאוד רצינית.
אבי אפיה:
הקטעים בין תחנת הצלה אחת לשניה הם מאוד גדולים כך שיש שטח רחב שם יכולים להיכנס הרבה אנשים ואין מי שייאכוף שבמקום הזה לא ייכנסו מתרחצים.
אבי אפיה:
יש בעיה נוספת של שוברי הגלים, שיוצרים זרמים בתוך המים.
אבי אפיה:
אנשים צריכים לתת על כך את הדעת כשכל יום מכניסים עוד שובר גלים לתוך המים.
אבי אפיה:
שוברי הגלים הם אסון טבע למתרחצים.
אבי אפיה:
ברגע שמכניסים שובר גלים כזה למים הוא יוצר מסביבו זרמים, כי המים מגיעים במאסות אדירות וכשהם רוצים לחזור הם לא יכולים לחזור ואת כל מה שיש באמצע הם שואבים פנימה לתוך הים.
אבי אפיה:
בן אדם שלא מכיר את זה - זה מתכון לטביעה במקום.
אבי אפיה:
בן אדם לא מבין איך הוא נמצא ליד החוף, שוחה 10 מטרים מהחוף, ולא מצליח להגיע לחוף והוא הרי שחיין טוב.
אבי אפיה:
המים כל הזמן סוחפים אותו פנימה במקום החוצה.
אבי אפיה:
איך יתכן שהוא 10 מטרים מהחוף והוא לא יכול לעמוד על הרגליים בזמן שרגע לפני כן המים הגיעו לו רק עד הברכיים.
סופה לנדבר:
איך אתה מסביר שבחוף שבו אין שובר גלים גם טובעים אנשים?
אבי אפיה:
אני אומר, איפה שיש בדרך כלל טביעות זה באותם מקומות שבהם יש זרמים.
אבי אפיה:
הזרמים האלה מאופיינים במקומות שמראש אפשר לראות אותם, אפשר לצפות אותם, אפשר לגדר אותם בצורה של דגלים שחורים.
אבי אפיה:
אותם מקומות נמצאים מחוץ לתחומי רחצה מוכרזים, הם רחוקים מאיזורים של מצילים, ועד שמצילים מגיעים בדרך כלל זה כבר גובל באסון.
אבי אפיה:
הבעיה השניה היא שעולים חדשים מגיעים מוקדם מאוד בבוקר, כי יש בעיה של השמש והקרינה, ומאוחר אחרי-הצהרים.
אבי אפיה:
חם להם מאוד במשך היום והקרינה חזקה ולכן הם מגיעים בשעות אלה.
אבי אפיה:
שירותי ההצלה מסתיימים בדרך כלל בשעות יותר מוקדמות.
אבי אפיה:
שעות הרחצה הן בדרך כלל עד שעה 18:00 או 19:00 בזמן שאנשים מגיעים בשעה 5 אחר-הצהרים עד שעה 8, כשעדיין יש אור, ואז הבעיות מתחילות לצוץ ומתחילים לעלות מסוקים לאוויר ולחפש גופות, אז זה כבר לא נעים.
נעמי בלומנטל:
האם יש מצילים דוברי רוסית?
אבי אפיה:
בגלל שאנחנו כמצילים יודעים שהאוכלוסיה לא מבינה אז אני למדתי למשל כמה משפטים ברוסית, כמו: "בואו לפה" או "הים מסוכן".
אבי אפיה:
זה מה שאני יודע.
אבי אפיה:
אני לא יודע לדבר רוסית.
אבי אפיה:
אנשים בדרך כלל שוחים רחוק ממני ואז אני אומר להם ברוסית "גשו הנה".
אבי אפיה:
אבל יותר מזה אני לא יכול.
אבי אפיה:
בכל מקרה, כשאני מגיע ואני מסביר לאדם שעליו לזוז, זה גם לא עוזר.
אבי אפיה:
הם בורחים ממני ומשתדלים להיכנס לים.
אבי אפיה:
יש שבתות שבהן מגיעים הרבה מאוד אנשים לים ואז יש צפיפות נוראית בחופים ואנשים יושבים צפופים אחד ליד השני.
אבי אפיה:
אף אחד לא רוצה לשבת בצמוד לאחרים ואז רבים מנסים למצוא איזור יותר נחמד ויותר נוח ומתפרסים לאורך החוף.
אבי אפיה:
נוצרת בעיה כי אין מצילים באיזורים האלה.
אבי אפיה:
אני רוצה לציין שכאשר האנשים מגיעים לארץ כעולים חדשים, אני חושב שאפשר לתת להם באולפנים הסבר מהותי, בהתחלת ההרצאות להסביר להם שהים התיכון הוא ים מאוד מסוכן.
אבי אפיה:
אפשר להסביר את זה לאנשים מייד כשהם מגיעים לארץ כעולים.
אבי אפיה:
תלמידים בבתי-ספר מגיעים לשיעורי שחייה.
אבי אפיה:
בשיעורי השחייה האלה אפשר להסביר לאותם ילדים וכשהם יחזרו הביתה הם יסבירו להורים שלהם איך להתנהג בים.
אבי אפיה:
כל הדברים האלה צריכים להתפרסם מעל גלי האתר, מתוקשרים כל הזמן ומוסברים.
אבי אפיה:
אנחנו רואים שהתוצאה היא שההסבר לוקה בחסר.
אבי אפיה:
אוכלוסיה כזאת גדולה שמגיעה לים, וזו אוכלוסיה של שני מגזרים: ערבים ועולים מרוסיה, שבדרך כלל מקפחים את חייהם בים במקום ליהנות, אני חושב שזה נובע מכך שההסבר פשוט לוקה בחסר.
אבי אפיה:
אם יעשו יותר הסברה בתקשורת אני מאמין שהאסונות ייפחתו.
אבי אפיה:
התפרסמה ביום שישי כתבה בעיתון, שכתבה גברת הגר אנוש, ובה נאמר שמשרד הפנים אומר שבשל גידול האוכלוסיה - הרי גדלנו במיליון עולים, ברוך השם, והיום מגיעה גם אוכלוסיה מהשטחים, ונוספים לזה העובדים הזרים, כחצי מיליון איש, ביחד זה בערך 2 מיליון אנשים שהולכים וחוזרים מהים (זה לא עולה להם כסף אז הם פוקדים את חופי הרחצה) - משרד הפנים אומר שצריך להגדיל ב20%- את כמות ההצלה.
אבי אפיה:
אני מאמין שצריך להגדיל בהרבה יותר.
אבי אפיה:
מי שהולך לחופי הרחצה רואה את סוכות ההצלה, הן כמו פטריות.
אבי אפיה:
בשבתות לפחות צריכים להגדיל בהרבה את מספר המצילים, כדי שזה ייתן מענה ליותר אוכלוסיה.
אבי אפיה:
אני מבין שיש בעיה של תקציב אבל אני חושב שההוצאות לטיפול באנשים שמגיעים לבתי חולים וההוצאות להפעלת מסוקים ומשטרה, גם זה עולה כסף.
אבי אפיה:
להנשים אדם בטיפול נמרץ - זה עולה המון כסף.
אבי אפיה:
אז אני חושב שבמקום להיות כמו חכמי חלם, לתת את המענה לאחר מעשה, אפשר לתת את התשובה הזאת לפני כן.
אבי אפיה:
לנסות לשבת יחד עם משרד הפנים, יחד עם הרשויות, ולראות איפה נמצאים המוקדים הבעייתיים ביותר.
אבי אפיה:
וכמו שאומרים אצל עורכי-דין: למצוא תרופות כאלה ואחרות שכרגע לפחות ימנעו את האסונות שקורים.
אבי אפיה:
איפה שיש מצילים, אני אומר דבר בדוק, כמעט ואין מקרי טביעה.
אבי אפיה:
או שמונעים את זה, או שמצילים.
אבי אפיה:
ככה שהנושא הזה של הצלה הוא מאוד חשוב.
סופה לנדבר:
אני מביעה צער ומשתתפת בצערן של המשפחות.
סופה לנדבר:
אני מבינה שאי אפשר להחזיר את הזמן לאחור אך את הצער שלנו אנחנו רוצים להביע.
סופה לנדבר:
אני מצטרפת לחברת הכנסת נעמי בלומנטל ואומרת שאנחנו אסירי תודה על כך שבאתם.
סופה לנדבר:
אנחנו מבינים שזה מאוד מאוד קשה אבל זה חשוב כדי למנוע אסונות שיכולים לקרות.
סופה לנדבר:
אנחנו אסירי תודה שבאתם.
סופה לנדבר:
חברת הכנסת נעמי בלומנטל, אני חושבת שהיה עדיף אם היינו יכולים לעשות ישיבה משותפת של ועדת העליה, הקליטה והתפוצות עם ועדת הפנים ואיכות הסביבה.
סופה לנדבר:
אני הגשתי הצעה דחופה לסדר היום.
סופה לנדבר:
לצערי היא לא התקבלה.
סופה לנדבר:
אני גם הגשתי שאילתא לשר הפנים.
סופה לנדבר:
אני חושבת שצריכים מייד להפסיק את שביתת המצילים.
סופה לנדבר:
במקרה הזה אני חושבת שהמצילים צריכים ללכת לבוררות ואנחנו צריכים להפסיק את הדבר.
אבי אפיה:
אני רוצה לציין שהשביתה הפסיקה בינתיים.
סופה לנדבר:
אבל זה רק לעת עתה.
סופה לנדבר:
לא יכול להיות דבר כזה שבשפת הים יהיה "בינתיים".
סופה לנדבר:
יש לנו תקופות מאוד מאוד קשות בים.