GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעמי בלומנטל:
בהצעה שלנו לדוגמה לוועדת השרים למניעת אלימות שפרופסור בן-עמי מוביל אותה, בנינו יחד עם שני שירותים במשרד הרווחה בדיוק דגם של עיבוי המרכזים למניעת אלימות במשפחה, והיום יש כ25- מרכזים, אבל שהם לא נותנים התייחסות שהיא ייחודית לעולים.
נעמי בלומנטל:
זאת אומרת, אם קיימות שם פעילויות שמיועדות לעולים, הן אקראיות, הן אולי תוצר של אותו מנהל מרכז עצמו ושאולי יש תמיכה של המשרד שלנו בתקציבי קליטה בקהילה.
נעמי בלומנטל:
אנחנו אומרים שכזה מרכז לדוגמה צריך ליצור אצלו לאורך זמן קאדר של אנשים, של מומחים שיוכלו לתת מענה זמין לעולים מתרבויות שמגיעות לשם.
נעמי בלומנטל:
העניין כאן הוא לא רק להעלות את המודעות לבעיה אלא אם מעלים את המודעות ואם לא יוצרים מענה שהוא מתאים, אז המודעות בעצם לא יוצרת דבר.
נעמי בלומנטל:
אני חושבת ששירותי בריאות הנפש צריכים לעבוד על עצמם ולהכשיר לעצמם בתוך המערכת שלהם לגבי כל מי שלא מקבל את השירות במערכות האחרות לדוגמה ושכן מגיע אליהם, שגם הם יוכלו להתייחס תרבותית לכל עולה שמגיע אליהם.
נעמי בלומנטל:
אני חושבת, לפחות מתוך האני מאמין שלי, שזאת כרגע הדרך המקצועית הראויה ביותר כדי להתייחס לכל מכלול העולים שהגיעו מכל התרבויות בעשור האחרון.
נעמי בלומנטל:
היו"ר נעמי בלומנטל:	זה בהחלט מקובל עלי.
נעמי בלומנטל:
את עכשיו דיברת על פן שהוא מאוד חשוב, שהוא ההבדל הבין-תרבותי, ודיברו על זה גם קודם.
נעמי בלומנטל:
עולה שמגיע ממוסקבה הוא לא אותו עולה ואין לו את אותה השקפת עולם ורקע כמו שיש לעולה שמגיע מארץ אחרת.
נעמי בלומנטל:
בואי נגיד שהסל הרוחני שלו צריך להיות שונה.
נעמי בלומנטל:
השאלה - כמו שאנחנו אומרים סל קליטה - מה כולל הסל הרוחני הזה.
נעמי בלומנטל:
אני הייתי רוצה להכניס פן חדש, שיהיה סל קליטה, מעבר לסל החומרי גם סל רוחני והסל הרוחני הזה יכלול צרכים רוחניים.
נעמי בלומנטל:
אני לא מדברת עכשיו על צרכים תרבותיים אלא אני מתכוונת דווקא לצד הנפשי.
נעמי בלומנטל:
זאת על-מנת שנוכל לאתר בזמן בעיות מצד אחד ולתת מענים וסיוע מבחינת הדימוי וכל מה שהם זקוקים לו.
נעמי בלומנטל:
יצחק גאגולה:	שמעתי כאן כמה מומחים.
נעמי בלומנטל:
כמובן מתוך תחושה אישית שאני עברתי את הדברים, אני מכיר את התסכול של העולים, ולצערנו רואים את זה גם במקרים האחרונים וגם בסקרים.
נעמי בלומנטל:
גם כחבר בוועדה לקידום מעמד האישה שמענו לצערנו הרב על הגידול בתסכול שקיים בקרב אוכלוסיית העולים, האתיופית או מחבר העמים, ואין ספק שהתסכול הרוחני משפיע מאוד על תופעת האלימות ולצערנו הרב במקרים רבים גם מתקיים רצח.
נעמי בלומנטל:
אני אומר שצריך שתהיה הסברה ותדרוך בקרב העולים.
נעמי בלומנטל:
לא לומר את הדברים בחו"ל אלא לומר אותם בארץ.
נעמי בלומנטל:
אם נציג את הבעיות שם, יכול להיות שהם לא יבואו לכאן.
נעמי בלומנטל:
מיד כשהם מגיעים לארץ, הם צריכים לקבל עלוני הסברה כדי שיכירו את האווירה, שידעו לאן הם מגיעים ומה סוג החברה שהם מגיעים אליה.
נעמי בלומנטל:
שמענו שישנן מספר עמותות שמטפלות בנושא הזה, אבל גם אני חושב שצריך מוקד אחד מרכזי שהוא פשוט יפנה את כל העולים שנתקלים בבעיות השונות, אם זה לער"ן כאשר מדובר במצוקה נפשית, אם זה מישהו אחר כאשר מדובר במצוקה כלכלית וכולי וכולי.
נעמי בלומנטל:
המוקד הזה שנקרא המוקד לפניות הציבור, שהוא יהיה המוקד המרכזי, הוא פשוט מתווה את הדרך לעולים ואומר להם לאיזה מקומות לפנות.
נעמי בלומנטל:
במקרים רבים מרוב הטלפונים והעמותות, העולים מתבלבלים ולא יודעים למי לפנות ולהגיע.
קריאה:
יצחק גאגולה: לכן אני אומר שחייבים לטפל בנושא הזה מבחינת ההסברה גם בכתב, גם ברדיו, בטלביזיה וכולי.
קריאה:
בצורה כזאת לדעתי נוכל לטפל בהרבה מקרים ונוכל למנוע הרבה מקרים קשים.
קריאה:
ברני שטיין: כשעליתי לארץ - וזה כמעט ארבעים שנה - המדריך באולפן בו למדתי אמר ששלושים השנים הראשונות הן הכי קשות.
קריאה:
אם מסתכלים על מה שקרה כאן בארץ מאז קום המדינה, אני חושב שזה בכלל פלא.
קריאה:
נכון, יש בעיות אבל לא צריך לשכוח שרוב העולים כן נקלטו והסתדרו כאן.
קריאה:
לנו יש רשת של 274 שירותים פסיכולוגיים שפרוסים בכל רחבי הארץ.
קריאה:
יש לנו אלף פסיכולוגים שמשרתים את אוכלוסיית התלמידים מגיל 5 עד 16.
קריאה:
היו"ר נעמי בלומנטל: אתם שפ"י.
קריאה:
אתה הפסיכולוג הראשי של האגף?
קריאה:
ברני שטיין: כן.
קריאה:
יש גם יועצים.
קריאה:
יש פריסה ארצית מאוד מאוד רחבה שלא מכסה כמובן את כל הצרכים אבל בכל-זאת נותנת מענה לצרכים של עולים חדשים.
קריאה:
קלטנו גם הרבה פסיכולוגים בעיקר מברית-המועצות לשעבר שעובדים בהרבה מקרים עם אוכלוסיות דוברי רוסית.
קריאה:
אני לא יודע בדיוק את המספר, אבל זה משהו בסביבות ארבעים שנקלטו במשך עשר השנים האחרונות.
קריאה:
אגב, יש גם הרבה פסיכולוגים ערבים שלמדו בברית-המועצות והם יודעים רוסית והם גם עובדים לפעמים עם האוכלוסייה שדוברת רוסית.
קריאה:
הפריסה הזאת היא לכולם ויש כמובן נגישות מיוחדת לילדים ממשפחות עולים.
קריאה:
יש תנאים מיוחדים לילדי עולים.
קריאה:
אני מסכים עם דבריו של מוטי שהבעיה העיקרית היא לתת לעולים החדשים אוזן קשבת ולא על-ידי איש מקצוע בשלב הזה.
קריאה:
צריכה להיות מערכת מקצועית שיכולה לטפל במי שזקוק לטיפול.
קריאה:
זה לא כולם.
קריאה:
רובם צריכים את העזרה שנקרא לה הפרה-פרופסיונאלית קודם, אבל בהחלט יש צורך במערך של מערכת הבריאות או החינוך או גופים כמו שצבי מוזס מייצג.
קריאה:
לצערי היה גוף מעולה במסגרת הסוכנות היהודית של עליית הנוער, הם קוראים לזה יחידות קליניות.
קריאה:
זה משהו רפואי סוציאלי פסיכולוגי.
קריאה:
לפני כמה שנים זה עבר מהסוכנות היהודית למשרד החינוך למינהל ההתיישבותי שהוא גוף עצמאי פחות או יותר בתוך משרד החינוך, אבל הוא קוצץ וקוצץ.
קריאה:
זה גוף שקם עם הרבה ניסיון של שנים ולדעתי פעל בצורה ממש בלתי רגילה, אבל עכשיו הוא הולך ודועך וקורס בגלל העדר משאבים.
קריאה:
אם היושבת-ראש וחברי הוועדה יכולים לעשות משהו להחזיר להם את המשאבים, כי הם הגוף שפעל בעיקר באוכלוסיית הפנימיות שם היו ילדי העולים, חלק גדול מהם בלי משפחות, והם עשו עבודה נהדרת וחבל שהעסק הזה קורס.
קריאה:
אני חושב שהגוף שצבי הקים לא יכול לעמוד מול הדרישות שם.
קריאה:
יהודית בר-און: אני רוצה להתייחס בקצרה לדברים שעלו כאן.
קריאה:
הנושא של קו חרום, קו אדום, קו חופשי להתקשרויות הוא מאוד חכם והוא מאוד טוב, אבל חייב להיות מאחורי הקו הזה איזשהו מענה.
קריאה:
אנשים מתקשרים לקו בשביל לקבל מענה ואם אין לך לאן להפנות אותם ושירותים לא קיימים, אז יותר טוב שלא יתקשרו ולא ישלו אותם שיש להם מישהו שמקשיב להם מאחורי הקו אבל אי-אפשר להפנות אותם למקום כלשהו.
קריאה:
אנחנו גם צריכים לזכור שאל קו, בשביל להרים טלפון, צריך להיות אנשים שהחליטו לעזור לעצמם.
קריאה:
הרבה מאוד אנשים מגיעים למצבים בדרך כלל בנושאים שאני רוצה להעלות אותם ובעיקר במשבר העליה שמחריף את כל הבעיות, והם לא ירימו את הטלפון ויפנו לאותו קו, הם לא יחפשו בספר טלפונים והם גם לא יקראו בדף שהם קיבלו בשדה התעופה לפני שלושה-ארבעה חודשים.
קריאה:
הדבר הנוסף שאני רוצה להדגיש הוא שחייבים בראייה שלנו לא לראות רק את הנושא של הילדים שהם עתיד המדינה ורק להשקיע בנושא של הילדים.
קריאה:
אסור לנו לשכוח שילדים גדלים בתוך בתים.
קריאה:
קריאה: לילדים יש הווה, אבל הם לא עתיד של המדינה.
קריאה:
יהודית בר-און: הילדים חיים בתוך המשפחות שלהם וצריך להתייחס לנושא המשפחות.
קריאה:
אני מדברת על תופעות שקורות אצל עולים יותר מאשר בכל אוכלוסייה אחרת כמו אלכהול, אלכהוליסטים, שקיבל קפיצה אדירה מאז גלי העליה הגדולים, אני מדברת על אלימות במשפחה שאני לא צריכה לספר לכם על זה, שיש בולטות מאוד גדולה אצל אנשים שנמצאים בשנים הראשונות שלהם לעליה, לא אחרי שלושים שנה אבל אחרי שנתיים, שלוש וארבע שנים.
קריאה:
אני מדברת על נושא של עבריינות שהיא מאוד בולטת בקרב האנשים שנמצאים במשבר של העליה, אני מדברת על עליה בגירושין, אני מדברת על משפחות חד-הוריות.
קריאה:
כל המשפחות האלה שילדים נמצאים בהן, הן משפחות בסיכון וילדים בסיכון וצריכים לתת לזה את ההתייחסות.
קריאה:
אני מאוד מקבלת שצריכים להתייחס לזה כאל משבר נורמטיבי ולפתח שירותים רגישי תרבות בתוך השירותים הקיימים.
קריאה:
כיום זה נשמע כאן כאילו כולם עושים למען הנושא של העליה וזה נשמע יפה.
קריאה:
אנחנו גם כן עושים הרבה, גם את הקו, גם הקו החם, גם המקלטים, גם האלימות, גם קבוצות לילדי אלכהוליסטים.
קריאה:
יש הרבה מאוד פעילות שנעשית למען העולים אבל העובדות - ואנחנו צריכים להיות כנים - זה לא מספיק, אין התייחסות.
קריאה:
כאן אני רוצה לחזק את ידייך בשתי ההצעות שאת העלית במשך הישיבה: האחת, הנושא של התמיכה והסיוע בהסתגלות צריך להיות חלק מסל הקליטה של העולה.
קריאה:
אנחנו צריכים להתייחס אל כל עולה.
קריאה:
כמו שאנחנו דואגים לו לקורת גג ולמזון, אנחנו צריכים לדאוג לצד הנפשי, לצד החברתי, לצד של ההסתגלות החברתית שזה כולל מלימוד שפה ועד שיהיה לו מישהו שייכנס אליו פעם בכמה ימים וישאל אותו מה שלומו ואם הוא יודע איפה הסופרמרקט הקרוב.
קריאה:
כל הדברים האלה היום או שהם נעשים או שהם לא נעשים, אבל הם צריכים להיעשות בתוך הקהילה כחלק מסל הקליטה.
קריאה:
הדבר השני שנראה לי מאוד חשוב.
קריאה:
למרות שאני עוסקת בנושא ואני מכירה אותו מכל ההיבטים שלו, חלק מהדברים שעלו פה היום אפילו אני לא הכרתי.
קריאה:
זה רק מדגיש את הצורך באמת באיזשהו גוף שירכז את כל הידע ואת כל הדברים שנעשים ולא שיהיו כמה קווים סימולטנית כשאין קשר ביניהם ואחד לא יודע מהשני, וכשמישהו מפנה מקו קשר, הסוכנות שפנו אליה לא יודעת מה זה קו קשר.
קריאה:
חייב להיות באמת גוף שירכז את כל הנושאים האלה.
קריאה:
היו"ר נעמי בלומנטל: העלינו את עיקר הבעיות על קצה המזלג ואולי קצה מזלג של איזשהם פתרונות שעדיין המרחק גדול מאוד בין הפתרונות שאולי אפילו יש לנו לבין התקציבים שאמורים להיות לכך ואני לא יודעת אם נוכל הרבה להתקדם בזה.
קריאה:
אני לא במיוחד אופטימית.
קריאה:
הייתי רוצה להציע כסיכום לישיבה - ואני חושבת שתהיה תמיכה של חברי הכנסת שהיו כאן במשך הדיון - בכל-זאת לבדוק אפשרות, ואולי משרד הקליטה יעשה זאת, של קו חרום שהוא ירכז את כל השירותים שבכל-זאת קיימים.
קריאה:
אני מסכימה עם שני דברים: אם אין תשובה, יותר טוב שלא יהיה קו, אבל בכל-זאת הקו גם יכול לומר שלדבר מסויים אין לו תשובה, אבל תהיינה לפחות העמותות שקיימות, המועצה לשלום הילד וכולי.
קריאה:
זאת אומרת, יהיו גופים שבכל-זאת אפשר יהיה להפנות אליהם עם מספר טלפון זמין ונקווה שהטלפונים שיימסרו הם אמנם יהיו זמינים.
קריאה:
כשאני חושבת על שירות התעסוקה, כשמישהו מחפש עבודה ואתה תשלח אותו לשירות התעסוקה והוא יעבור את כל הסיוטים שהוא עובר כשהוא מגיע לשם, זה לא אידיאלי.
קריאה:
יכול להיות שכתוצאה מהתשובות שהוא יקבל באותו קו חרום או איך שנקרא לו - הוא לא חייב להיקרא קו חרום, והוא יכול להיקרא קו סיוע, קו אינפורמטיבי - הוא יוכל להיעזר.
קריאה:
בהחלט אני חושבת שזאת מטלה של משרד הקליטה.
קריאה:
נגיד שבמשרד הבריאות הקימו מחלקה שעוסקת בעולים חדשים או בעולים מאתיופיה או בעולים מהקווקז, אבל מי ידע את זה?
קריאה:
לא ידעו.
קריאה:
ידעו את זה כל העולים שמפוזרים ברחבי המדינה מאתיופיה או מהקווקז או ממוסקבה?
קריאה:
לא, הם לא ידעו.
קריאה:
צריך שיהיה מקום אחד שידע לומר לפחות את הדבר הזה.
קריאה:
בהחלט הייתי חושבת שזאת המלצה שהיא בבסיס נכונה למרות שאני לא יודעת אם היא ברת יישום.
קריאה:
אני מסכימה אתך שאנשים במצב נפשי קשה גם לא יחפשו בספר טלפונים כדי לחפש את המספר הזה אבל אנחנו יודעים שהם בכל-זאת מוקפים, יש להם אולי אימא, יש להם אולי אבא, יש להם אולי אחות ומישהו יכול להרים את הטלפון ואולי הוא ימצא תשובה.
קריאה:
היום הוא לא יודע לאן להתקשר.
קריאה:
היום יושב הבן-אדם במצב נפשי רעוע והוא לא יודע לאן להתקשר.
קריאה:
העלו כאן שאלות ואני הייתי רוצה לבחון אותן ואני אעלה את זה גם בפגישה עם שרת הקליטה.
קריאה:
אולי אפשר היה כן לעלות איזשהו רף בדיון מבחינת מציאת אפשרות או ניסיון למצוא אפשרות באותו סל קליטה.
קריאה:
בהתייחסות שלנו לעולה חדש, בהתייחסות הראשונית, ניקח בחשבון מצב נפשי, בין שהוא טוב ובין שהוא רע, אבל בתוך איזשהו מושג התייחסות.
קריאה:
כמו שאני מתייחסת אליו מבחינה זאת שהוא מחפש דיור, יכול להיות שהוא לא מחפש סיוע נפשי או לא זקוק לזה, אבל אני רוצה שזה יהיה על סדר היום.
קריאה:
אני לא מומחית וצריך בוודאי לבחון את מה שהעלה כאן דוקטור מרק.
קריאה:
בעקרון אני חושבת שאותו פסיכולוג לא צריך להיות סוכן כי אז זה כאילו מאיים.
קריאה:
רופא משפחה, כמו שהוא בודק לראות אם אין לו מחלות, שרק תהיה איזו התייחסות, שיסמן וי בטופס מסויים שדיברו אתו, שהתרשמו ממנו וכולי.
קריאה:
זאת אומרת, שתהיה התייחסות למצב לא רק הסוציו-אקונומי אלא גם למצב הרוחני של אותו עולה.
קריאה:
אני חושבת שזה בהחלט שווה להעלות את זה על סדר היום ונקווה שנוכל גם למצוא מענה.
קריאה:
נטשה קורץ: הדברים ששמעתי כאן היו תשובה לשאלה שלא מצאתי לה עד עכשיו מענה.
קריאה:
ב6- באוקטובר המועצה שלנו הייתה במשבר ואז דיברנו על הניסיון של שבע שנים עבודה עם משבר כפול, משבר נוסף על משבר העליה, ואז הועלו שאלות ואמרו לנו שאנחנו עושים, אנחנו מגיעים לילדים וגם לאנשים ולמשפחות, אבל מה לעשות כדי למנוע את המשבר הכפול.
קריאה:
אז אני אמרתי שאולי יש צורך להקים איזשהם אירגונים שיכולים באמת לנסות למנוע את המצב הזה.
קריאה:
אם אנחנו כבר יודעים את שלבי משבר העליה ויודעים שיש שם דכאון, אפשר בתקופה הזאת של הדכאון להקים קו חרום או לא קו חרום.
קריאה:
קו חרום, דרך אגב, כמעט אף אחד שאנחנו מטפלים בו לא יודע על קו חרום ולא מחפש אותו כי אין לו כוח לחפש אותו.
חברי הוועדה:
סופה לנדבר
מוזמנים:
אביטל טוך - מנהל המחלקה לפניות הציבור, משרד הקליטה
מוזמנים:
רוני ארד - רפרנט קליטה, משרד האוצר
מוזמנים:
ישראל שוורץ- מנהל מחלקת אכלוס, משרד הבינוי והשיכון
מוזמנים:
אנה איסקובה- יועצת ראש הממשלה לקליטה ושילוב חברתי
מוזמנים:
משה אלמוזלינו - מנהל מרחב הדרום, הסוכנות היהודית
מוזמנים:
מוריס כהן - מנהל מרכז קליטה יעלים - באר-שבע
מוזמנים:
אורנה וירקוביצקי - המוסד לביטוח לאומי
מוזמנים:
תמר מיארה - מנהלת אגף נכסים, עמידר
מוזמנים:
מירה קידר - מנהלת אגף קליטה וקהילה במרחב הדרום
מוזמנים:
שמעון חלפון - ראש מחלקת קליטה, עירית חדרה
מוזמנים:
אילן ארכיטקטר - יו"ר התאחדות עולי אמריקה הלטינית
מוזמנים:
דורה סרור - יו"ר התאחדות אמריקה הלטינית
מוזמנים:
דוד רוט - פעיל בקרב העולים מקובה, קיבוץ דביר
מוזמנים:
מרלן ליאון - עולה מקובה
מוזמנים:
ליאו טננבאום - עולה מקובה
מוזמנים:
אדווינז סנצ'ז פרס - עולה מקובה
מוזמנים:
רחל מרקיזר - עולה מקובה
מוזמנים:
ברטה רמוס - עולה מקובה
מוזמנים:
סוי סגל - עולה מקובה
סדר היום:
קשיי הקליטה של העולים מקובה - חברי הכנסת נעמי בלומנטל, אבשלום וילן ואופיר פינס-פז.
סדר היום:
אבשלום וילן ואופיר פינס-פז
נעמי בלומנטל:
בוקר טוב.
נעמי בלומנטל:
אנחנו מתכנסים כאן לאור הבשורה שסוף סוף יצאה לאור על עלייתם של יהודי קובה, ואנחנו באמת רוצים לברך אתכם.
נעמי בלומנטל:
אנחנו שמחים שאתם יצאתם, קמתם לתחיה ויצאתם לאור העולם.
נעמי בלומנטל:
עכשיו, משמותר לפרסם, אנחנו רוצים להגיד לכם כאן, בשם כנסת ישראל - אנחנו מאד מאד מאושרים שהגעתם לארץ, שמחים איתכם.
נעמי בלומנטל:
ידענו שאתם כאן ולא יכולנו לתת לכם את כל הסיוע שבאמת רצינו לתת.
נעמי בלומנטל:
אמנם, טיפלו בכם אבל לא בצורה שאנחנו רוצים לטפל בכם ולא באותה עוצמה שאנחנו יכולים לטפל בכם.
נעמי בלומנטל:
עכשיו, משאנחנו כאן -חברי הכנסת שגם נמצאים, גם סיור ועדת העליה, הקליטה והתפוצות שבו היינו במרכז הקליטה באשקלון ואת חלק מכם גם פגשנו - אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו, ויש לנו יכולות, על מנת שהמצב שלכם ישתפר.
נעמי בלומנטל:
באשר לחשאיות שאפפה את המבצע של הבאתכם, יכול להיות שנשמע גם היום בישיבה ממה זה נבע, האם אתם הייתם שלמים עם כך שזה היה חשאי.
נעמי בלומנטל:
אנחנו שמענו באשקלון שחלק אפילו לא ידעו שזה חשאי, כי אנשים אמרו: מאיפה אני, אני מהוואנה, אני מקובה.
נעמי בלומנטל:
לא הסתרתם שום דבר, אבל יחד עם זה, הדבר לא פורסם באמצעי התקשורת.
נעמי בלומנטל:
זה מה שנאמר לי בטלפון.
נעמי בלומנטל:
ייתכן שיש חלק מהדברים שהם כאלה ויש חלק מהדברים שהם לא בדיוק כך.
נעמי בלומנטל:
יכול להיות שנשמע על כך היום ויכול להיות שהדברים, בחלקם לפחות, יישארו עדיין חסויים.
נעמי בלומנטל:
אני מבינה גם שהתפרסם על כך ששולמו כספים באשר לעליה שלכם.
נעמי בלומנטל:
אתה התייחסת לזה, אם אתה רוצה להתייחס לזה, אנחנו נקדם אותך בברכה.
יונה מילר:
כדי לענות על כל השאלות האלה, צריך הרבה זמן, ואני אנסה לקצר.
יונה מילר:
קודם כל, מה שאני יכול להעביר זה את הניסיון שהיה לי בעצמי.
יונה מילר:
אני מצטער על העברית שלי.
סופה לנדבר:
כמה זמן אתה בארץ?
יונה מילר:
ארבע שנים וחצי.
יונה מילר:
אני יכול להעביר את הניסיון שלי, אני יכול להעביר איזושהי דעה שהעבירו לי עולים מקובה, ולמרות שאבא שלי ואני אנשים שונים לחלוטין, לכל אחד יש את חופש המחשבה שלו ואני לא רוצה שילבישו מילים שלו עלי ולא שילבישו מילים שלי עליו - אני אנסה פחות או יותר להציג חלק מהדעה שלו.
יונה מילר:
פניתי לסוכנות אם הם יכולים לקצר לי את תהליך הקליטה שאמור להיות שנה, ולהתחיל לעזור לי בשכר דירה.
יונה מילר:
אמרו לי שלא.
יונה מילר:
למזלי הרב, מישהו ברעננה קיבל אותי במשך ארבעה חודשים - אשתי גרה בבאר-שבע עם הבת שלי ואני גרתי ברעננה, נסעתי בסוף שבוע לראות אותן - בתקופה קשה של פיגועים.
יונה מילר:
אני לא יותר אמיץ מכולם, אבל מה לעשות, זה חלק מחיינו כאן בארץ, עד שסוף סוף הגעתי לתקופה של שנה - 11 חודש - והבאתי את כל המשפחה לגור במרכז בפתח-תקוה.
יונה מילר:
יש קושי, אני לא אומר שלא, יש קושי מאד גדול בעליה הקובנית.
יונה מילר:
כמו כל חברה בכל מדינה, גם בקובה החברה מורכבת מכל מיני סוגי אוכלוסיה וסוגים של אנשים.
יונה מילר:
יש כאלה שצריכים יותר עזרה או יותר תשומת לב מאחרים, יש כאלה שאולי בגלל שהם יותר מלומדים או מסיבות אחרות, יותר קל להם לקבל מנטליות או סביבה אחרת לגמרי.
יונה מילר:
קובה היא באמת מדינה יפה, מאד חמה, שבה אין אפליה לגבי שום אזרח קובני - לא משנה אם הוא יהודי, לא משנה אם הוא כושי, לא משנה אם הוא נוצרי, לא משנה מאיפה הוא בא- אין אפליה בכלל.
יונה מילר:
זה עם מאד מאד חם.
סופה לנדבר:
תסביר מה היה לך הכי קשה במשך ארבע השנים האלה.
סופה לנדבר:
מה אתה זוכר שהיה הכי קשה?
סופה לנדבר:
הרי אתה עובר תהליך של אינטגרציה, וזה מובן שהתהליך קשה, אבל מה אתה זוכר שהיה הכי קשה?
יונה מילר:
אני מאד מצטער שאני לא יכול לענות לך כי אצלי הכל היה צפוי.
יונה מילר:
באתי מוכן לכל ובאתי לבנות את החיים החדשים שלי.
יונה מילר:
לכן אני מדבר בשמי ולא בשם של העולים החדשים.
סופה לנדבר:
מה מסמל את העליה מקובה?
יונה מילר:
קשה לי להשיג את הדירה שלי.
יונה מילר:
תמיד יש את המלחמה היומיומית להתמודד עם קשיים, להתמודד עם עבודה.
נעמי בלומנטל:
רציתי לשאול מה אתה שומע היום מקובה, מהקהילה שנמצאת שם.
נעמי בלומנטל:
מה אתה שומע מאבא שלך, גם אחרי כל הפרסומים שהיו שם, ומה שלום היהודים שעדיין נמצאים שם?
יונה מילר:
אחרי כל הפרסומים אני לא יודע בדיוק.
יונה מילר:
החיים של היהודים בקובה לא שונים מכל אזרח קובני.
יונה מילר:
ההיפך, אפילו אני יכול להגיד שבגלל שהיינו יהודים בקהילות מכל דרום אמריקה -אבל היינו בתנאים קצת יותר טובים מהאוכלוסיה הקובנית.
יונה מילר:
אני אומר שזה הבדל ממש לא משמעותי, אבל חיים כמו כל אזרח.
נעמי בלומנטל:
היום יש יותר אנשים שמציגים את עצמם כיהודים או שרוצים לחזור ליהדות?
נעמי בלומנטל:
אתה שומע על תהליך כזה?
יונה מילר:
כן, ולכן תמיד שואלים אותי: כשאתה יצאת, אמרתם שיש 1,500 יהודים.
יונה מילר:
באו 400 ועדיין יש 1,500 יהודים?
יונה מילר:
זו הסיבה.
יונה מילר:
יש כאלה שהתעוררו, התקרבו לקהילה ולחזרה לשורשים.
יונה מילר:
אני בכלל לא יודע על מה הם מדברים, על מה הם מתבססים, וחוץ מזה, אם מישהו חושב שבן-אדם יכול להיות עשיר עם כספים של קהילה כל כך ענייה כמו הקהילה היהודית הקובנית שמקבלת עזרה מהג'וינט ומכל הקהילות הדרום אמריקניות ומארצות-הברית - אין לי מילים על כך.
יונה מילר:
זה פשוט חוסר ידע, חוסר בסיס.
אבשלום וילן:
יש תנועות יהודיות שפועלות היום בקובה?
יונה מילר:
יש.
נעמי בלומנטל:
דתיות, או כמו הג'וינט או גופים אחרים?
אבשלום וילן:
כל הארגונים.
אבשלום וילן:
האם ישנם ארגונים יהודיים פעילים כרגע בקרב הקהילה?
יונה מילר:
כן.
יונה מילר:
יש את הג'וינט, הדסה, ויש השפעה או השקעה של בני-ברית.
נעמי בלומנטל:
ולגבי מה ששאל חבר הכנסת וילן - לגבי תנועות כמו רפורמים, קונסרבטיבים, ידוע משהו?
יונה מילר:
כן, ואני מדבר על הוואנה.
יונה מילר:
בהוואנה קיימים עדיין ארבעה בתי כנסת - שניים ספרדים ושניים אשכנזים.
יונה מילר:
מהאשכנזים, אחד עם כיוון אורתודוכסי, השני עם כיוון קונסרבטיבי.
נעמי בלומנטל:
אני רוצה לשאול אותך - אדווינז סנצ'ז פרס - אנחנו פגשנו אותך במרכז הקליטה באשקלון.
נעמי בלומנטל:
מה הקשיים העיקריים שבהם נתקלתם, שאתה נתקלת, בקליטה שלך?
נעמי בלומנטל:
מה קורה איתך?
אדווינז סנצ’ז פרס:
קודם כל, אנחנו הגענו לארץ כמעט בלי שום אינפורמציה על מה שקורה כאן בישראל.
אדווינז סנצ’ז פרס:
אנחנו יוצאים ממדינה ולא מכירים מה קורה בחוץ.
אדווינז סנצ’ז פרס:
כולם שם אומרים: נלך לישראל, כולם רואים את ישראל בתמונה, אבל לא יודעים מה יש בישראל.
אדווינז סנצ’ז פרס:
אחר כך הגענו לארץ, היה בן-אדם שחיכה לנו בשדה התעופה, סידר לנו את תעודת העולה, שלח אותנו לאשקלון.
אדווינז סנצ’ז פרס:
שם לקחו אותנו לסדר את הניירות שלנו, אולפן, וזהו.
נעמי בלומנטל:
מה הקושי העיקרי שלך?
נעמי בלומנטל:
נדמה לי שאתה נשוי.
אדווינז סנצ’ז פרס:
עוד לא .
נעמי בלומנטל:
מה הקושי הכי גדול שאתה שומע גם מאנשים שנמצאים שם במרכז?
אדווינז סנצ'ז פרס:
הבעיה הכי קשה זה העניין של הדיור.
נעמי בלומנטל:
יש כל חודש מספיק כסף כדי לקנות אוכל?
סוי סגל:
אין סל קליטה למשל.
סוי סגל:
אנחנו חושבים שעולים מקובה באים בתנאים קשים, רק עם 20 קילו בגדים, בלי שום כסף - אנחנו חושבים שלפעמים סל הקליטה הוא קצת נמוך ושכר דירה קצת גבוה.
סוי סגל:
לי יש שני ילדים, ואני יכולתי לקנות אוכל, אבל זה לא מספיק.
נעמי בלומנטל:
מרלן, איפה את גרה עכשיו?
מרלן ליאון:
עכשיו אצל אמא שלי בהרצליה.
נעמי בלומנטל:
מתי הגעת לארץ?
מרלן ליאון:
עוד שבועיים, זה יהיה חמש שנים.
נעמי בלומנטל:
מה את יכולה לייעץ לעולים שמגיעים עכשיו?
סופה לנדבר:
הכל עובר, חביבי.
מרלן ליאון:
אולי המילה הראשונה שכולם לומדים - סבלנות.
חיים חייט:
שמי חיים חייט, אני לא עולה חדש.
חיים חייט:
עליתי מקובה ב- 1960, בינתיים נקלטתי.
חיים חייט:
היום אני חבר הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית.
חיים חייט:
בזמנו, עליתי כחניך "השומר הצעיר".
חיים חייט:
לפני כן, הייתי ראש האגף לארגון של מפ"ם, ובתור שכזה, יחד עם עוד קבוצה - מוניקה פולק ועוד, היינו אלה שסללנו את הדרך לעליה הזו - העליה החדשה - מתוך כוונה לעזור לקהילה שלנו שישבה שם להגיע לכאן.
סופה לנדבר:
זה לא תמיד עוזר, את האמת.
חיים חייט:
זה עוזר.
נעמי בלומנטל:
דווקא אצלך זה עזר.
סופה לנדבר:
אני נקלטתי בצורה ישרה, בלי בעיות, אם ניתן להגיד את זה.
חיים חייט:
ושנית, הם הגיעו בלי שום דבר, באופן מוחלט, בניגוד לעליות אחרות שפה ושם היו כאלה שהסתדרו.
נעמי בלומנטל:
חיים, לשם כך אנחנו כאן.
חיים חייט:
-- להשפיע על הדרג הפוליטי הכספי, על שר האוצר, שהוא יעזור למשרד הקליטה - לשרה יולי תמיר, שיש לה גישה חיובית ורצינית מאד ורצון לפתור את הבעיות - לתת את האמצעים כדי לפתור את הבעיה העיקרית והמרכזית היום, שזהו הדיור, שאי אפשר להשיג אותו.
נעמי בלומנטל:
סליחה, חיים, עם כל הכבוד להסתדרות הציונית ולמבצעים שעשית - תאמין לי שאנחנו יודעים את העבודה טוב מאד.
חיים חייט:
אין צל של ספק.
נעמי בלומנטל:
ייתכן - ואמרתי את זה בזהירות רבה - כאשר מגדירים מעמד של עולה חדש, בין אם הוא מארץ מצוקה או מארצות שיש להן סיווג שונה, לצערנו עד היום, עדיין הסיווגים הם לפי ארץ המוצא.
נעמי בלומנטל:
לפיכך, זה מקנה הרבה יותר זכויות, זאת אומרת אם נבוא ונגדיר אותם כפליטים בשל העובדה שהם הגיעו בסך הכל עם אותם 20 קילו, לא מסיבות אחרות, ייתכן שצריך לשנות את השם של הסיווג.
נעמי בלומנטל:
בהחלט ניתן את דעתנו על כך, זה רעיון טוב, אבל בסך הכל, אם זה יקל עליהם להשיג דיור, אם הם יקבלו תנאים יותר טובים, אז עשינו משהו, והלוואי ונגיע לזה.
נעמי בלומנטל:
אגב, חבר הכנסת אבשלום וילן כתב אלי מכתב, וכך אנחנו גם דנים היום, שמעמדם יוגדר כפליטים במובן זה שהם יקבלו את הסיוע כמו של פליטים בשל העובדה שהם מגיעים רק עם אותה מזוודה, עם אותם 20 קילו.
מיכאל נודלמן:
שמעתי שאצל המשפחות, הילדים נמצאים במרכז קליטה אחד והורים במקום אחר.
מיכאל נודלמן:
זה נכון או לא נכון?
נעמי בלומנטל:
תיכף נשאל את משרד הקליטה.
סופה לנדבר:
רציתי להמליץ.
סופה לנדבר:
כל בן-אדם ממש בהכרה מלאה אומר לך תודה עבור מה שעשית, אם עשית, אבל אני חושבת שכאן אנחנו מדברים על משהו אחר.
סופה לנדבר:
אנחנו מדברים על עליה שצריכה להרגיש שיש לה בית בבית הזה, וכדי לתת להם בית ולתת להם הרגשה, אני מאד תומכת ברעיון שאתה אמרת שכל אחד עובר את הקליטה שלו בצורה שבה הוא עובר.
סופה לנדבר:
זה מעבר ממדינה למדינה, זה מעבר ממנטליות למנטליות שונה, זה מעבר לחיים שונים לגמרי.
סופה לנדבר:
אתמול הייתי בכרמיאל, היה 10 שנים לעליה ממדינות חבר העמים, ובמקרה נזכרנו מה היה לפני 10 שנים.
סופה לנדבר:
היו שם המון אנשים ששמחו אחרי שהם נמצאים כאן 10 שנים, אבל אותם אנשים לפני כמה שנים, אתה זוכר איך הם הגיעו, וכל אחד עם דרכו לפניו.
סופה לנדבר:
אני דווקא תומכת ברעיון שלך לתת להם סטטוס של פליטים בגלל שאצלנו אין כלים.
סופה לנדבר:
אם אין להם סטטוס זה, אין כלים לעזור להם.
סופה לנדבר:
אגב, אני רוצה להגיד ואנחנו חוזרים לכך כמה פעמים.
סופה לנדבר:
הייתי ממליצה לתת אותו סטטוס לאנשים שמגיעים מצ'צ'ניה בגלל שאלה אנשים שמגיעים בלי כלום, ומה שיכול לעזור להם זה אמצעים כלכליים, יחד עם זה שאם הם נמצאים במסגרת קליטה של פליטים, זה גם דיור ציבורי ודברים שיכולים לעזור.
נעמי בלומנטל:
משרד הקליטה - אני רוצה לשמוע מה מקבל עולה, מה מקבלים היום העולים שמגיעים מקובה ואיזה מעמד ניתן לתת להם כדי שמצבם ישתפר.
אביטל טוך:
קודם כל, העולים מקובה מקבלים שני דברים שהם שונים לחלוטין משאר העולים - אחד זה סיוע בסל קליטה שמיועד לכל העולים שהולכים לקליטה ישירה - שכירת דירות בשוק הפרטי, והם הולכים למרכז קליטה.
אביטל טוך:
זה כבר עושה הבדל גדול מאד.
אביטל טוך:
המטופלים במרכז הקליטה אינם משלמים שכר דירה של שוק פרטי ומקבלים מאיתנו סל קליטה מלא.
אביטל טוך:
בנוסף, יש דבר שנקרא סיוע לנמלטים מאיזורי חירום.
אביטל טוך:
הסיוע הזה ניתן למי שעולה מאיזורים אשר מוגדרים על ידי הסוכנות, לשכת הקשר ואנחנו, כאיזור חירום - ברוב המקרים אלה איזורי קרבות, כמו צ'צ'ניה בזמנו, בלגרד בזמנו, קוסובו בזמנו, תלוי מה קורה באותו איזור באותה תקופה.
אביטל טוך:
העולים שהגיעו מקובה הוכרו כזכאים לסיוע הזה.
אביטל טוך:
הסיוע הזה ניתן בחודשים הראשונים לעליה לארץ, ואנחנו לא מדברים כאן על מתן הגדרה לעולה כפליט.
אביטל טוך:
רוב העולים, רבותי, מגיעים למדינת ישראל בשנים האחרונות מאיזורים חסרי תשתית כלכלית - כולנו יודעים את זה.
אביטל טוך:
אנחנו מגדירים את המענק כמענק לנמלטים מאיזורי חירום.
אביטל טוך:
מדובר בסיוע ממוצע למשפחה של שלוש נפשות של כ- 3,000 שקל, ממוצע של כאלף שקל לנפש, קרוב לאלף שקל לציוד ביתי כאשר עוזבים את מרכז הקליטה, אם הולכים למרכז הקליטה.
אביטל טוך:
זה מתווסף לסל הקליטה ולמענק המכס, לכל הסיוע שאנחנו נותנים.
נעמי בלומנטל:
מה היום יוצא גובה סל הקליטה?
אביטל טוך:
סל קליטה לזוג, בלי הלוואה בנקאית - 26,157 שקל.
אביטל טוך:
ילד מגיל אפס עד ארבע - תוספת של 8,942 שקל.
אביטל טוך:
ילד מגיל ארבע עד 18 - תוספת של 5,939 שקל.
אביטל טוך:
אחר כך, לחצי שנה השניה מתווספת הלוואה בנקאית, אלא אם מדובר בנזקקים, בקשישים, וזה מגיע כמענק משלים - 9,303 שקל למשפחה, תוספת ממוצעת לכל ילד של 1,400 שקל.
אביטל טוך:
משפחה יכולה להגיע לסל קליטה בשנה ראשונה - זוג ההורים 35,460 שקל, כל אחד מהילדים בין 7,000 ל- 10,000 שקלים.
אביטל טוך:
דרך אגב, כל הלוחות נמצאים כאן אצלי, אבל נמצאים גם באתר האינטרנט של המשרד.
אביטל טוך:
כל הפרטים הכספיים וכל הסיועים הכספיים של המשרד שלנו נמצאים באתר האינטרנט שלנו - לא לכולם יש גישה, אבל הם פתוחים לכל.
אביטל טוך:
הם פתוחים לכל גם דרכי, אבל כל מי שרוצה להשתמש, יש לי כאן גם עותקים.
נעמי בלומנטל:
אולי משרד הקליטה מוכן לחלק להם מחשב שהם יוכלו להיכנס לאינטרנט?