GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אביטל טוך:
את צודקת לחלוטין, אבל לצערי הרב, גם אצלנו רק מיעוט קטן של העובדים מחובר.
אביטל טוך:
אני יודעת שגם בכנסת.
אביטל טוך:
אני מאד בעד שכולם יהיו מחוברים, על כל פנים כל הסיועים הכספיים שלנו נמצאים באתר האינטרנט שלנו.
אביטל טוך:
זה באשר לסיוע בסל קליטה.
אביטל טוך:
לזה מתווסף בחצי שנה השניה של השנה הראשונה סיוע בהבטחת הכנסה למי שמתייצב או למי שלומד בקורס, וסיוע במענק מכס לרכישת ציוד ביתי בסיסי, שמגיע כמעט עד 10,000 שקל למשפחה.
אביטל טוך:
כל זה הסיוע של השנה הראשונה.
נעמי בלומנטל:
משרד השיכון, מר שוורץ, איפה אתם בתמונה?
נעמי בלומנטל:
הנה, יש לך כאן אנשים שנמצאים במרכז קליטה כבר תקופה לא קצרה, חלק מהם, רוצים לעבור לדיור.
נעמי בלומנטל:
אנחנו יודעים שהם לא היחידים, אבל נגיד לצורך הישיבה הזאת הם היחידים.
נעמי בלומנטל:
מה הסיוע שהם מקבלים, בוא נאמר לעומת סיוע של עולים נגיד מאתיופיה.
ישראל שוורץ:
לדוגמה, מחבר העמים - אותו סיוע שמקבלים עולים שעולים מחבר העמים.
נעמי בלומנטל:
שאומר היום מה?
ישראל שוורץ:
שאומר היום סיוע של כ- 110 אלף שקל למשפחה, ואם משפחה הולכת לאיזור עדיפות לאומית, בין 60 ל- 80 אלף שקל, לפי איזור עדיפות.
נעמי בלומנטל:
מה קורה בפועל?
ישראל שוורץ:
זה הסיוע שעומד לרשות עולי חבר העמים, שעד היום למעלה מ- 70% מהם רכשו דירות עם הסיוע הזה.
אבשלום וילן:
ההסדר שעומד לעולי אתיופיה.
אבשלום וילן:
...
ישראל שוורץ:
לא, אני דיברתי לגבי עולי חבר העמים.
ישראל שוורץ:
הסיוע לעולי אתיופיה ודאי שהוא יותר גבוה.
ישראל שוורץ:
לעניות דעתי לפחות, גם מצבם הסוציו-אקונומי שונה.
נעמי בלומנטל:
זאת אחת הבעיות, כי נשאלת השאלה האם יש כאן מישהו שאולי יכול לסייע בזה - האם יש סיכוי שרוב האנשים שיושבים שם יוכלו לשלם כפי שמשלמים עולים מחבר המדינות את המשכנתאות הגבוהות מאד כפי שמשלמים היום את ההחזרים כל חודש וחודש.
נעמי בלומנטל:
אנחנו יודעים, זו לא תורה מסיני, שמישהו שיש לו משלח יד טוב ועבודה טובה לאחר מכן, יכול לשלם את המשכנתאות, ואילו אנשים שיעבדו בעבודות מזדמנות או בעבודת כפיים, לצערי לא יוכלו לעמוד במשכנתאות האלה.
אבשלום וילן:
אנחנו יודעים שלב העניין הוא גובה המשכנתאות.
אבשלום וילן:
זה בעצם במצב הנתון שם המשחק.
אבשלום וילן:
בכל אופן, בזמנו אני נפגשתי בניו-יורק, בברוקלין, עם יהודי סוריה שישבו שם.
אבשלום וילן:
אני זוכר שכל פעם הממשלה הביאה עוד הצעה יותר טובה, עוד הצעה, עד אשר הם הסכימו.
אבשלום וילן:
היתה בעיה פוליטית, הם לא יכלו לצאת ישירות לארץ, אבל שם הם זכו לסיוע, ובסך הכל בארץ הסתדרו יפה מאד.
אבשלום וילן:
כך גם בזרמים נוספים, כמו תימן ואחרים.
אבשלום וילן:
השאלה היא מה השיקול של משרד השיכון לגבי 500 עולים כאן, ועוד קהילה של 1,500 - עם יהדות קובה לא ללכת לקריטריון הזה כמו של יהודים נרדפים מארצות מצוקה שיצאו - לא תקראו לזה פליטים, ניתן לזה שם אחר - מדוע הם לא בקטגוריה הזאת?
יונה מילר:
אני רוצה לציין דבר אחד.
יונה מילר:
מדובר כאן על 500 או 1,000 ואנחנו מדברים כאן על נפשות, לא על משפחות.
יונה מילר:
זאת אומרת, אם אתה מחלק את זה לשלוש בממוצע, אתה מדבר כאן על 300 משפחות, שזה יהיה ברור.
נעמי בלומנטל:
מר רוני ארד, שלום, אנחנו במיוחד מכבדים את האוצר כאן בישיבות האלה, כידוע.
נעמי בלומנטל:
אני מבינה שאתה גם צריך לעזוב עוד מעט.
נעמי בלומנטל:
מר ארד, אני יודעת שהמבצע היה חשאי, אבל האם משרד האוצר ידע שמגיעים עולים מקובה, מנסה לעזור בזה?
רוני ארד:
אני רוצה להגיד שרק לפני חודש בערך באה אלי פניה ראשונה מצד משרד הקליטה לגבי העולים הקובנים.
רוני ארד:
עד אז, אני לפחות אישית, לא ידעתי על כך, אבל ברגע שהגיעה פניה, דנו עם המשרד ובימים אלה אמורה לבוא פניה בוועדת כספים עם כסף עבור הקובנים.
רוני ארד:
מעבר לכך, לא באה שום פניה נוספת מטעם המשרד.
רוני ארד:
אני מתאר לעצמי שברגע שתבוא, נשב ונדון איתם.
רוני ארד:
אין כרגע שום פניה קונקרטית מצד משרד הקליטה לגבי כספים שמיועדים לקובנים.
רוני ארד:
הפניה היחידה שהגיעה, נדונה, ובימים אלה מועברים כספים.
אבשלום וילן:
אני הוצאתי מכתבים כבר לפני שלושה חודשים למשרד הקליטה בעקבות הפעילות של החברים האלה.
רוני ארד:
אני רוצה להסביר שלמשרד הקליטה יש תקציב שבחלקו מופנה גם למקרים כאלה.
רוני ארד:
אני מתאר לעצמי שכרגע, בגלל שהיתה עליה יותר גדולה, הם ביקשו תוספת, הם יקבלו את זה בימים הקרובים, אבל בעיקרון, למשרד הקליטה יש כסף עבור הנושאים האלה - אם זה דרך סל קליטה, אם דרך דמי קיום, אם דרך כל הדברים האחרים.
אילן ארכיטקטר:
למשרד הקליטה יש תקציב של מיליארד, 600 אלף שקל וזה לא יספיק לענין של דיור.
רוני ארד:
לא.
רוני ארד:
הדיור לא מגיע מתקציב משרד הקליטה.
אילן ארכיטקטר:
אתה מדבר על דיור.
נעמי בלומנטל:
הדיור זה דרך משרד השיכון.
אביטל טוך:
לא רוצים לתת משכנתאות מתקציב סל קליטה.
אילן ארכיטקטר:
שמי אילן ארכיטקטר, יושב-ראש התאחדות אמריקה הלטינית.
אילן ארכיטקטר:
חבל שחברת הכנסת סופה לנדבר עזבה.
אילן ארכיטקטר:
גם בתחילת העליה מברית-המועצות, זו היתה עליה שאף אחד לא יכול היה לדבר עליה ולא דיברו.
אילן ארכיטקטר:
לא היה קל מבחינתם בגלל שהרבה דברים לא יכלו להילחם בעדם בגלל העניין שאסור לדבר וכו'.
אילן ארכיטקטר:
בכל זאת, בתקופת שנות ה- 70 ושנות ה- 80 היה דיור ציבורי, ואיכשהו כל אלה שהגיעו לכרמיאל ולכל יתר המקומות, מצאו מקום והגיעו למקומם.
אילן ארכיטקטר:
כאן מדובר על 500-400 נפשות ואני לא מבין את משרד האוצר.
אילן ארכיטקטר:
אנחנו פנינו למשרד הקליטה במכתב בו ביקשנו יחס שווה כלפיהם כאל יתר העליות במצוקה, כגון מאיראן.
אילן ארכיטקטר:
אנחנו 22 מדינות באמריקה הלטינית, אבל אף אחת מהן אי אפשר להשוות למצב של קובה.
אילן ארכיטקטר:
אמנם אנחנו נחשבים לארצות מצוקה, אבל אף אחד מאיתנו לא יעיז להגיד שמה שיתנו לעולי קובה, יתנו גם לעולי ברזיל או לעולי אורוגוואי, כי זו לא אותה מציאות, ואנחנו נעמוד מאחורי זה ועומדים מאחורי זה, כי אנחנו חושבים שזה לא מוצדק.
אילן ארכיטקטר:
מדובר על מעט מאד אנשים, אני לא רואה שהממשלה תיפול בגלל דבר כזה, וזה יפתור את הבעיה.
נעמי בלומנטל:
לא אכפת לי שהיא תיפול, אגב.
אילן ארכיטקטר:
בכל אופן, קיבלנו תשובה מהסוכנות היהודית שזה נמצא במשא ומתן עם משרד הקליטה ומשרד האוצר בנושא הגדרת המשכנאות לאוכלוסיה הנ"ל.
אילן ארכיטקטר:
המכתב הזה הוא מ - 4 ביולי, והם כתבו: "אנו מקווים שבקרוב תתקבל החלטה חיובית".
אילן ארכיטקטר:
זו היתה תשובה אלינו מהבקשה שביקשנו להיות שווי זכויות - לא ביקשנו להיקרא פליטים ולא ביקשנו שום דבר - ביקשנו אך ורק שזה יהיה שווה לאותה צורה של עזרה שנותנים לדיור לעולי איראן ולעולי ארצות אחרות שאנחנו מכירים.
נעמי בלומנטל:
על איראן לא נדבר.
נעמי בלומנטל:
לפי דעתי, ההצהרה הזאת היא יפה מאד והיא טובה - אני באמת מעריכה את זה מאד - באה התאחדות עולי אמריקה הלטינית ואומרת: יש בינינו שמצבם הכלכלי לא טוב.
נעמי בלומנטל:
לעת עתה -ויש לנו על כך ויכוח - האוצר בא כל השנים ואומר: אני שופט לפי ארץ המוצא, אין לי כלים אחרים.
נעמי בלומנטל:
אני לא יכול לשפוט לפי מצב כלכלי, נתקלנו בזה בעבר ונמשיך לטפל בזה.
נעמי בלומנטל:
באים אנשי התאחדות אמריקה הלטינית ואומרים: מבחינתנו, אל תשאלו לגבי אנשים שמגיעים לארץ מברזיל, לא מארגנטינה, לא מצ'ילה, לא מאורוגוואי, אבל לגבי עולי קובה תתנו להם העדפה, כפי שאתם נותנים לעולי אתיופיה או כפי שאתם נותנים לעולים שבזמנו הגיעו מארצות מצוקה.
נעמי בלומנטל:
אני חושבת שגם אתם, כנציגים של עולי קובה, באמת יכולים לברך על כך.
נעמי בלומנטל:
זאת גם תהיה הפניה שלנו כאן, אני משערת גם של חברי ועדת העליה והקליטה.
אבשלום וילן:
אנחנו ניקח את הסיכון שזה עלול להפיל את הממשלה.
נעמי בלומנטל:
אל תדאג, זה לא מה שיפיל אותה.
אבשלום וילן:
אני אומר:
אבשלום וילן:
אני מצטרף אלייך ביוזמה ואני מוכן לקחת את הסיכון.
נעמי בלומנטל:
משרד החוץ, עדנה רובין.
עדנה רובין:
אני רוצה לחזק את מה שאת כרגע אמרת ומה שאמר חבר הכנסת וילן.
עדנה רובין:
אני לא בטוחה שזה יהיה נכון להגדיר אותם כפליטים.
עדנה רובין:
היה הרבה יותר טוב הפתרון שאת הצעת עכשיו, או פתרונות אחרים שגם חבר הכנסת דיבר עליהם, כי אנחנו לא יודעים מה יכולות להיות ההשלכות של הגדרה כזאת כפליטים גם לגבי החברים שלהם שעוד נמצאים היום בקובה ורוצים לעלות ארצה.
עדנה רובין:
כאן אני רוצה קצת להעמיד דברים על דיוקם.
עדנה רובין:
המבצע לא היה מבצע סודי, הוא לא היה מבצע חשאי, הוא מבצע שהתנהל בדיסקרטיות, שפשוט לא דיברו עליו יותר מדי בקול רם כדי לעזור לו, ויש הבדל בין חשאי לדיסקרטי לצורך העניין הזה.
עדנה רובין:
הגדרה שלהם כפליטים יכולה להשליך על המחשבה של קובה.
עדנה רובין:
אנחנו לא גירשנו אותם, הם באים הנה מרצונם הטוב, וזה עלול לטעמי וצריך לשקול האם זה לא יפגע בהמשך התהליך הזה.
עדנה רובין:
היה עדיף שזה יהיה בהגדרה אחרת.
דובר:
מה גם שההגדרה לא נותנת להם כלום.
נעמי בלומנטל:
תיכף נראה איזו הגדרה יכולה כן לתת להם.
אביטל טוך:
אני רוצה לחזור על מה שאמרתי עד עכשיו - אין שום משמעות להגדרת פליטים, אין אצלנו הגדרת פליטים בכלל.
אביטל טוך:
תעזבו את זה.
נעמי בלומנטל:
אז בואי תתני לנו את ההגדרה שתעזור להם.
אביטל טוך:
עולים חדשים מקובה - אני חושבת שזו הגדרה מאד מאד מכובדת ומספקת.
אביטל טוך:
אני רוצה לומר כמה מלים לעניין התנאים.
אביטל טוך:
אנחנו, כמשרד קליטה, נשמח מאד אם מישהו יאשר לנו משכנתאות מיוחדות לכל אוכלוסיה, מאד נשמח - אני לא רוצה שתהיה כאן טעות לרגע- ודאי וודאי לא מתקציב סל הקליטה.
אביטל טוך:
יש לנו גידול גדול בעליה השנה והתקציב החסר שהולך לוועדת הכספים של סל קליטה, זה באמת חסר, ויש גידול מבורך מאד של 30% בעליה לארץ בשנה האחרונה.
אביטל טוך:
אני לא יודעת אם אנשים יודעים את זה, אבל אנחנו חשים את זה.
אביטל טוך:
אם לא יאושר תקציב משכנתאות מיוחד לעולים באוכלוסיות מיוחדות, אנחנו נשתדל לטפל באופן אינדיבידואלי.
אביטל טוך:
אנחנו נמפה את מצבן של כל המשפחות, נשתדל לטפל באופן אינדיבידואלי בכל אחת מהמשפחות.
אביטל טוך:
בקשר עם משרד האוצר ומשרד השיכון אנחנו כמובן מאד מאד מקווים, בשיתוף פעולה פורה שתמיד קיים איתם, שהוא ימשיך להתקיים גם בעתיד.
נעמי בלומנטל:
אנחנו ערים מאד לשיתוף הפעולה, רק אנחנו רוצים לראות את התוצאות.
רוני ארד:
אני רוצה לציין שהפניה של משרד הקליטה לא דיברה בכלל על סל קליטה.
רוני ארד:
סל קליטה מטופל בצורה אחרת ובדרכים אחרות והוא כולל גם את העולים מקובה.
רוני ארד:
הפניה היתה לגבי כל מיני דברים אחרים, כל מיני בעיות אחרות.
נעמי בלומנטל:
שכולל משכנתאות?
רוני ארד:
משכנתאות לא באות בכלל דרך משרד הקליטה, הן באות דרך משרד השיכון.
נעמי בלומנטל:
אני אומרת שאנחנו גם מדברים על משרד השיכון.
רוני ארד:
אני לא מטפל בזה, מטפל בזה רפרנט אחר שלא הגיע לכאן.
נעמי בלומנטל:
צריך שיגיע הרפרנט המתאים.
נעמי בלומנטל:
אתה רק מול משרד הקליטה?
רוני ארד:
אני עובד מול משרד הקליטה.
רוני ארד:
הסכום הזה הוא לא עבור סל קליטה, אלא עבור דברים שמסביב לסל קליטה.
רוני ארד:
כמו שראיתם, הם מקבלים סל קליטה, למרות שהם נמצאים במרכז קליטה ולא שוכרים איתו דירה, ואת זה לא כל עולה מקבל.
רוני ארד:
אבל אני אומר: התוספת שהם קיבלו זה עבור דברים מסביב.
רוני ארד:
אני לא מתעסק בדיוק עם מה הם קיבלו.
רוני ארד:
זאת היתה הפניה שלהם, שזו היתה פניה ראשונה.
רוני ארד:
אנחנו לא יכולים לתת מה שלא מבקשים.
נעמי בלומנטל:
אנחנו הבנו, ואנחנו נפנה גם בקשר לנושא של השיכון, שהוא כמעט המשמעותי ביותר.
אסתר טייב:
רציתי להוסיף שלעולים יש חשש מהנושא הזה של ההגדרה שלהם בגלל שיש גם להם בני משפחה.
נעמי בלומנטל:
ברור לנו לחלוטין.
מאיה אנגלרט:
מאיה אנגלרט מבאר-שבע.
מאיה אנגלרט:
אתם מדברים על משכנתאות, אבל אני נמצאת עם העולים בקשר מאד צמוד.
מאיה אנגלרט:
אני אחראית על הקליטה בבאר-שבע מזה שנים רבות, וכשאני באה למשרד הקליטה, הם לא עומדים בקריטריונים, ואני חושבת שהמענה למשכנתא הוא לא המענה המתאים לרובם, אלא לדיור ציבורי.
מאיה אנגלרט:
גם יתנו משכנתא יותר גדולה, הם לא יוכלו לשלם במשכורת, כשלפעמים הם מגיעים ל - 2,500 שקל.
מאיה אנגלרט:
אני יוצאת כאן בקריאה: אני נמצאת יומיום עם העולים, ואם 70% נקלטו ו- 30% לא, זה לא מספק אותי ש- 30% במצוקה.
מאיה אנגלרט:
העולים מקובה נמצאים במצוקה, כי אלו שלא במצוקה, הם לא מגיעים ויוצאים ממרכז הקליטה בחדווה ובשמחה.
מאיה אנגלרט:
אלה שלא - אני חושבת שצריך בחזרה, בגדול לצאת שוב בדיור ציבורי, ואנחנו נפתור הרבה מאד מצוקה נפשית, חברתית, את כל המשברים.
מאיה אנגלרט:
עולה לא יכול לשלם משכנתא בסכום נכבד כמו שהוא צריך לשלם.
נעמי בלומנטל:
רק כדי לסבר את אוזנך, מאיה - אנחנו ערים לזה ואנחנו חוזרים ואומרים את זה, ונמצא כאן מר שוורץ וגברת מיארה ממשרד השיכון.
נעמי בלומנטל:
לא רק שאין היום כמעט פתרונות - כמעט ואין בדיור הציבורי, אלא עכשיו יהיו עוד פחות כי גם החברות המשכנות הקלסיות מוכרות את הדירות, ופשוט המצב נואש מבחינה זו.
דוד רוט:
שמי דוד רוט, חבר קיבוץ דביר, ואני בין יוזמי העליה מקובה.
דוד רוט:
הייתי רוצה לעשות קצת סדר בדברים.
נעמי בלומנטל:
היית במרכז הקליטה באשקלון.
דוד רוט:
כן, הם ביקשו שאני אתרגם.
דוד רוט:
אם מישהו שואל אותי ממתי התחילה העליה הקובנית, אני חושב שצריכים לקחת בחשבון שזה התחיל ב- 26 ביולי 1992, כשיצאו ארבעה צעירים.
דוד רוט:
זה התאריך שבו התחילו להגיע אנשים.
דוד רוט:
אני כתבתי לך - אני לא יודע אם קיבלת את המכתב, אבל יש לי העתק - לפני שנתיים מכתב על מצב היהודים ועל הנזק שהסוד הזה אופף את העליה הזאת, ללא שום צורך, אבל עברו כבר שנתיים.
נעמי בלומנטל:
אני אומרת לך שאני בדקתי, אבל אמרו לי שהנזק שזה יתגלה הוא כנראה יותר גדול מאשר הנזק החשאי, ולכן לא יכולתי לטפל בצורה אחרת.
דוד רוט:
הדבר המרכזי הוא שרוב האנשים שנמצאים כאן, יש להם בעיה של דיור וכן הפחד לצאת ממרכז הקליטה.
דוד רוט:
אחר כך כאשר יוצאים ממרכז הקליטה, לפעמים הם לא יודעים איך להסתדר ולא מסוגלים להסתדר.
דוד רוט:
אני הייתי מציע שנרד מכל הנושא הזה של פליטים.
נעמי בלומנטל:
בסדר, ירדנו.
נעמי בלומנטל:
גברתי, מה שמך?
ברטה רמוס:
ברטה רמוס.
נעמי בלומנטל:
איפה את גרה?
ברטה רמוס:
במרכז קליטה יעלים.
נעמי בלומנטל:
מי מנהל מרכז הקליטה?
מוריס כהן:
אני.
ברטה רמוס:
אני בארץ שלוש שנים, אני אחות מקובה, בישראל עדיין לא הצלחתי במבחנים.
ברטה רמוס:
יש לי משפחה, ילד אחד בן 14 ובעלי.
ברטה רמוס:
המצב שלי הוא מאד קשה.
ברטה רמוס:
בעלי הגיע בגיל 56 לארץ, והוא רופא.
ברטה רמוס:
הוא הצליח במבחן, אבל הגיל שלו לא כל כך מתאים כדי לעבוד במקצוע, ונוסף, הוא סובל מאוטם שריר הלב.
ברטה רמוס:
הוא היה חולה, אושפז בבית-חולים והמצב שלי באמת מאד מאד קשה.
ברטה רמוס:
אני כמעט ראש המשפחה.
ברטה רמוס:
אני לא יכולה לצאת ממרכז הקליטה, אני ממשיכה במרכז הקליטה.
ברטה רמוס:
מרכז הקליטה בסדר, אני הסתדרתי אבל אני רוצה לצאת לחיים, כמו כל ישראלי.
נעמי בלומנטל:
מה הסיכוי שלך להיות אחות בבית-החולים?
ברטה רמוס:
בבית-חולים אני עבדתי שנתיים, אבל עשיתי מבחן מאד מאד קשה - אלף פלוס אנשים באו למבחן.
ברטה רמוס:
רציתי להצליח, רציתי להסתדר בחיים בישראל.
ברטה רמוס:
הילד שלי מרוצה מאד.
ברטה רמוס:
אני אגיד לכם שלגבי ילדים כאן
ברטה רמוס:
בארץ זה בסדר גמור, אבל אני לא הסתדרתי.
ברטה רמוס:
אני כל הזמן עצובה, אני לא יודעת מה אני אעשה.
נעמי בלומנטל:
בעלך יכול לצאת לעבודה או שמצבו הבריאותי לא מאפשר לו?
ברטה רמוס:
לא.
ברטה רמוס:
כולם יודעים ומכירים אותנו - יודעים שהמצב שלו מאד מאד קשה.
ברטה רמוס:
איך אני יכולה לצאת החוצה, איך אני יכולה לעבוד?
ברטה רמוס:
לשלם עבור הדירה זה תשלום מאד גבוה וזה כל הזמן משתנה בגלל הדולר.
ברטה רמוס:
כמוני, יש גם הרבה מקרים.
ברטה רמוס:
זה המצב שלי, תודה רבה.
נעמי בלומנטל:
מנהל מרכז הקליטה, אתה רוצה להוסיף משהו?
מוריס כהן:
מה שנאמר כאן מדוייק, אין לי מה להוסיף.
מוריס כהן:
בסך הכל, מרכז הקליטה הוא שהייה זמנית, כל אחד מחפש לו את העתיד שלו, לצאת מחוץ לכותלי המקום, ומבחינת הדיור הציבורי זו בעיה קשה בפני עצמה.
נעמי בלומנטל:
אגב, לגבייך גברת רמוס, אני דווקא אופטימית שאת תוכלי להיות אחות בבית-החולים, אני חושבת ב"סורוקה", ומי שתעבדי אצלו, אני בטוחה שיהיה מאד מרוצה, וגם החולים.
נעמי בלומנטל:
לכן, מה שנוכל לעשות, אנחנו ננסה לעזור.
נעמי בלומנטל:
אני מבינה שבעלך במצב בריאותי לא טוב.
ברטה רמוס:
המצב כאן בארץ בשבילי הוא מאד מאד קשה.
ברטה רמוס:
בקובה הוא היה רופא ופרופסור, ואני אחות - ואנחנו באנו כדי להסתדר כאן בארץ.
ברטה רמוס:
באנו, והכל הפוך לגמרי וכל הזמן אני כל כך עצבנית וכל כך מתרגשת.
ברטה רמוס:
אני באמת לא יודעת מה אני אעשה.
נעמי בלומנטל:
יהיה בסדר, לאט לאט.
נעמי בלומנטל:
מרלן אמרה: סבלנות, סבלנות, מה לעשות.
נעמי בלומנטל:
גברת איסקובה, היועצת החדשה לראש הממשלה בענייני קליטה ואינטגרציה.
אנה איסקובה:
יש לי שאלה לגבי הגברת.
אנה איסקובה:
לבן-אדם שהיה עובד קודם ולקה בהתקף לב, מגיעה קיצבת נכות.
אנה איסקובה:
קיצבת נכות לא מגיעה לאנשים שמגיעים, שלא עבדו בארץ לפני האירוע.
אנה איסקובה:
אולי כאן יש מקום לדבר עם ביטוח לאומי לגבי אוכלוסיית העולים בכלל, ולגבי נכויות שקיבלו בארץ.
ברטה רמוס:
הוא עבד 30 שנה בקובה.
נעמי בלומנטל:
זה רעיון נכון מאד.
נעמי בלומנטל:
את הערת אחת הנקודות, שיש לקונה רצינית שאפילו את אותה קיצבת נכות שהיא לא גבוהה, מי שעולה חדש ולא עבד קודם לכן...
אנה איסקובה:
היא לא כל כך נמוכה, זה תלוי בהגדרה של ההכנסה הקודמת, אבל צריך להגיע לאיזושהי החלטה.
נעמי בלומנטל:
רעיון בהחלט טוב.
נעמי בלומנטל:
נציגת הביטוח הלאומי.
אורנה וירקוביצקי:
אני אחראית על הבטחת הכנסה בביטוח הלאומי.
אורנה וירקוביצקי:
אתם מקבלים הבטחת הכנסה מהביטוח הלאומי כל חודש?
ברטה רמוס:
אני עבדתי שנתיים ואני מקבלת משכורות נמוכות.
אורנה וירקוביצקי:
את עדיין מקבלת משכורת?
ברטה רמוס:
כן.
אורנה וירקוביצקי:
זאת אומרת, את עובדת.
ברטה רמוס:
אני עובדת בבית-חולים, אבל עכשיו אני לא עובדת כי אני מחכה לתשובות של המבחן.
אורנה וירקוביצקי:
אתם יכולים להגיש תביעה להבטחת הכנסה במצב כזה, אם בעלך לא מסוגל כרגע לעבוד ואת לא עובדת.
אורנה וירקוביצקי:
הוא הלך והביא את המשכורת שלי, היא אמרה שלא.
נעמי בלומנטל:
אולי תוכלי לשבת עם הגברת, ייתכן שאפשר לסדר.
נעמי בלומנטל:
לאחר הישיבה תשבו כדי לראות אולי אפשר יהיה בכל זאת לעזור משהו.
אביטל טוך:
אולי כדאי שאורנה תתייחס לעניין קצבאות הנכות.
רוני ארד:
אני חייב לצאת.
נעמי בלומנטל:
אנחנו נזמין גם את הרפרנט של משרד השיכון.
נעמי בלומנטל:
אל תשכח אותנו.
אורנה וירקוביצקי:
לא ברור לי מה את אמרת לגבי קיצבת הנכות.
אנה איסקובה:
נניח שאותו רופא היה רופא בארץ והיה לוקה בהתקף לב, הוא היה מקבל קיצבת נכות.
אורנה וירקוביצקי:
נכון.
אנה איסקובה:
מי שלא עבד בארץ לפני.
אנה איסקובה:
...
אורנה וירקוביצקי:
אין קשר.
אורנה וירקוביצקי:
שאלה כמה זמן חלף ממועד העליה.
אנה איסקובה:
תבדקי את זה.
אורנה וירקוביצקי:
אני יודעת, אין קשר.
אורנה וירקוביצקי:
שנה ראשונה הוא זכאי מטעם משרד הקליטה, ולאחר מכן הוא יכול לבדוק את הזכאות שלו בביטוח הלאומי החל מהחודש ה- 13.
נעמי בלומנטל:
אנחנו נבדוק את זה.
נעמי בלומנטל:
אדוני, אתה מעיריית חדרה.
נעמי בלומנטל:
תאמר את שמך, כמה עולים יש אצלכם ומה עיקר הבעיות.
שמעון חלפון:
שמעון חלפון מחדרה.
שמעון חלפון:
יש לנו כ- 44 משפחות בחדרה.
שמעון חלפון:
אני חושב שהבעיה המרכזית היא שצריכים לראות ראיה לטווח ארוך.
שמעון חלפון:
אתם מדברים על לתת להם שיכון, לתת להם משכנתאות.
שמעון חלפון:
איפה הם ירכשו דירות?
שמעון חלפון:
בשכונות הכי בעייתיות, ואנחנו עושים שוב ריכוז של עולים שיש להם בעיות קשות.
שמעון חלפון:
בחדרה, לצערי, אנחנו היום מרוכזים בשכונות שבהן נתנו דיור לעולים מאתיופיה, עולים מקווקאז - יש גטאות ולא עשינו שום דבר.
שמעון חלפון:
אנחנו היום משקיעים המון כסף כדי לעשות אינטגרציה שם.
שמעון חלפון:
מה שחשוב זה לתת להם דיור ציבורי בשלב ראשון.
שמעון חלפון:
יתבססו, תהיה להם תעסוקה ואחר כך יוכלו לרכוש דירות במקומות נורמליים.
שמעון חלפון:
אסור לתת להם שיכון במקומות זולים כי הם יקנו רק בשכונות בעייתיות.
שמעון חלפון:
צריך לעזור להם כי הם אנשים שמסוגלים לעבוד, הם אנשי מקצוע, הם אנשים חרוצים והם לא כמו עליות שונות - צריך לראות אותם בראייה חיובית ולמצוא להם פתרונות.
שמעון חלפון:
בחדרה יש לנו בעיות קשות איתם ובמרכז קליטה, עם תנאים קשים.
שמעון חלפון:
אנחנו כרשות, היתה לנו בעיה עד היום להיכנס אליהם כי היה חיסיון.
שמעון חלפון:
בואו נעזור להם להתאקלם.
שמעון חלפון:
אם תהיה להם שפה - ואת רואה את הבחור הזה שנמצא כמה שנים בארץ, השפה שלו נהדרת - ותעסוקה.
שמעון חלפון:
הוא לא צריך לדאוג למשכנתא אם יש לו דיור ציבורי כמה שנים כדי שהוא יתבסס, זה הפתרון.
שמעון חלפון:
אסור לתת להם כרגע שוב לחפש דירות בשכונות בעייתיות, כי זה יגרום להם נזק לטווח ארוך.
נעמי בלומנטל:
לעת עתה עוד אין להם אפילו כדי לקנות בשכונות הבעייתיות.
תמר מיארה:
אני רוצה להציע פתרון.
תמר מיארה:
אני אחראית במסגרת ארצית על כל הנכסים בעמידר.
תמר מיארה:
אני כאן מכח התפקיד.
תמר מיארה:
מי שלא מסוגל להפריש לשכר דירה בגין עלות נמוכה או סל מאד נמוך ויש לו קשיים לקחת משכנתא ולעמוד בהחזרי משכנתא, יש דירות בפריפריה, ולא מקובלת עלי הסטיגמה שהוצגה כאן שזאת אוכלוסיה חלשה.
תמר מיארה:
ההתרשמות שלי שהאוכלוסיה היא חזקה, היא טובה והיא בהחלט מסוגלת והיא לא תחליש את השכונות החלשות.
תמר מיארה:
להיפך, היא תחזק את השכונות החלשות.
יונה מילר:
מה זה פריפריה?
תמר מיארה:
אני אגדיר איפה יש לנו דירות.
תמר מיארה:
יש לנו בבית-שאן, בטבריה, למשל בדימונה אין שום בעיה לקבל דיור ציבורי.
מירה קידר:
זה לא נכון, סליחה.
מירה קידר:
משרד הקליטה לא נותן דיור ציבורי, יש כאן נציגה.
מירה קידר:
הם לא זכאים, אנחנו לא מדברים על אוכלוסיה זכאית.
מירה קידר:
מדברים על לא זכאים.
תמר מיארה:
זוג עם ילד זכאים לדיור ציבורי.
נעמי בלומנטל:
מה את אומרת?
נעמי בלומנטל:
יש להם זכאות?
תמר מיארה:
יושב לידי כאן מר ישראל שוורץ ממשרד השיכון ואנחנו חברה שמיישמת מדיניות של משרד השיכון.
תמר מיארה:
בהתאם לקריטריונים, המשפחה עם הילד שיושבים כיום במרכז קליטה בדימונה.
תמר מיארה:
..
נעמי בלומנטל:
בבאר-שבע.
תמר מיארה:
בבאר-שבע אין דיור ציבורי.
תמר מיארה:
יש בנצרת, יש בעפולה, יש בצפת, בקרית-שמונה.
נעמי בלומנטל:
ואין דירות זמינות בדיור ציבורי?
תמר מיארה:
אני קראתי איפה יש דירות זמינות.
אביטל טוך:
אני רוצה להתייחס לקריטריונים.
אביטל טוך:
אנחנו מחלקים דיור ציבורי לפי קריטריונים שנקבעו בהחלטות ממשלה.
אביטל טוך:
נכון שישנם איזורים שבהם יש עודף דיור ציבורי - וזה נכון לגבי בית-שאן, קרית-שמונה, טבריה - ואז הקריטריונים הם הרבה יותר גמישים, ולפעמים גם עושים מבצעים.
אביטל טוך:
למרבה הצער, בחלק מהאיזורים, כגון באיזורים מסויימים באחת מהערים האלה, כל העולים - כולם, לא משנה מאיזו עדה - בוחרים שלא לגור, וכנראה מסיבות מאד מאד טובות.
אביטל טוך:
מצד שני, אנחנו מקיימים גם הליך של ועדת חריגים אם יש צרכים, ועולים לא עומדים בקריטריונים האלה.
אביטל טוך:
הבעיה היא אחרת - שבאותם איזורים מבוקשים, והיום איזור מבוקש הוא למשל באר-שבע, אין לנו שם דיור ציבורי.
אביטל טוך:
זאת אומרת, העברנו ועדת חריגים, הצטברה רשימה של זכאים גם לא דרך ועדת חריגים, והם ממתינים במשך שנים רבות לדיור זמין.
נעמי בלומנטל:
משה אלמוזלינו, מנהל מרחב הדרום בסוכנות היהודית.
משה אלמוזלינו:
גם תמר צודקת וגם אביטל צודקת - כולם צודקים.
משה אלמוזלינו:
במציאות, אף עולה מהקבוצה הזאת שמביאים אותו לדיון במשרד הקליטה, לא עומד בקריטריונים לקבל דיור ציבורי.
משה אלמוזלינו:
יש דירות ציבוריות בדימונה, בבאר-שבע, ואולי באשקלון, אולי בעוד מקומות, והם יילכו, כי 15 משפחות מהם עברו לפני כשנה לאשקלון.
משה אלמוזלינו:
בסיוע שלנו הם עברו, אבל הקריטריונים הם כאלה שזה לא יעזור.
משה אלמוזלינו:
הם לא יעברו את הוועדות של משרד הקליטה, לא בגלל האנשים במשרד הקליטה.
משה אלמוזלינו:
הקריטריונים הם כאלה.
משה אלמוזלינו:
לכן, אין טעם להגיד שיש דירות.
משה אלמוזלינו:
תמר יכולה להעמיד דירות, היא לא יכולה לתת דירה בלי אישור של משרד הקליטה, לצורך העניין.
אביטל טוך:
אפשר להעביר אותם לוועדה.
מוריס כהן:
זה לא כל כך קל.
מוריס כהן:
כאן נאמר לגבי הפריפריה.
מוריס כהן:
אני אומר לכם, כמנהל מרכז הקליטה, אני יושב עם נציגת משרד הקליטה כמעט פעם בחודש.
מוריס כהן:
אנחנו מנסים לעזור גם בקליטה בפריפריה, זה לא כל כך קל, כך שבואו נראה את הדברים כמו שצריך.
אביטל טוך:
לא בגלל קריטריונים נוקשים - אני מאד מצטערת - אלא בגלל מצאי דיור.
אביטל טוך:
כשאין דירות, אין מה לתת.
מוריס כהן:
אני העברתי משפחה לדימונה, זה לקח לי ארבעה חודשים.
נעמי בלומנטל:
אנחנו רוצים לסיים את הישיבה.
אדווינז סנצ'ז פרס:
נגיד שבאנו לבקש שיעזרו לנו עם העניין של הדירות, זה לא עניין שיתנו לי דירה של עמיגור או עמידר וזהו.
אדווינז סנצ'ז פרס:
יש אנשים שרוצים, ואנחנו מבקשים אם יכולים לתת משכנתא שאנחנו נוכל לשלם אותה.
אדווינז סנצ'ז פרס:
אם אני רוצה לגור באשדוד או בתל-אביב, שיעזרו לנו עם המשכנתא.
אדווינז סנצ'ז פרס:
זה לא שיתנו לי דירה בדימונה, וזהו.
סוי סגל:
מה יכולים לעשות בעפולה או באשדוד?
נעמי בלומנטל:
אנחנו רוצים לסכם את הדיון.
נעמי בלומנטל:
קודם כל, גברת רמוס, את תשבי עם נציגת הביטוח הלאומי.
יצחק ונגר:
סליחה, שמי יצחק ונגר מבאר-שבע, מרכז קליטה יעלים.
יצחק ונגר:
אני גר שם שלוש שנים וחצי.
יצחק ונגר:
יש כמה אנשים במרכז קליטה שקיבלו מכתב מבית-המשפט.
יצחק ונגר:
אנחנו יכולים לחכות שתהיה תשובה?
נעמי בלומנטל:
רק שתדע שזה לא רק לגבי עולי קובה, היו בעבר גם לא מעט מקרים - גם של צעירים - של מרכזי קליטה, כי למעשה מרכז הקליטה זה לתקופת ביניים.
נעמי בלומנטל:
הסוכנות, משה - תתייחס מה קורה לגבי אותם עולים שהתחילו לקבל מכתבים שהם צריכים לפנות את מרכזי הקליטה.
נעמי בלומנטל:
למעשה, אנחנו לא מציעים להם שום דבר, זאת האמת.
נעמי בלומנטל:
מצד אחד, הסוכנות כותבת להם מכתבי אהבה על כך שהם צריכים לעזוב.
נעמי בלומנטל:
אנחנו, כמדינת ישראל, כולל משרד השיכון, כולל החברות המשכנות, לא מציעים להם שום דבר, וזה המצב.
נעמי בלומנטל:
נשמע גם ממך ואנחנו נציע את ההצעות שלנו בהקשר הזה.
משה אלמוזלינו:
החבר'ה שנמצאים בבאר-שבע וגם באשקלון, כאלה שיושבים שלוש וארבע שנים, זה מעל למדיניות שלנו בדרך כלל.
משה אלמוזלינו:
במקרים האלה הלכנו לפי בית הלל בהתחשב במצב, אבל אי אפשר להגיד גורף - אנחנו הולכים עכשיו לבטל את כל הבקשות לצאת, כי אנחנו רוצים שגם תתקבל החלטה משום שהבעיה המרכזית היא מתן דיור, ולא יעזור לנו שום דבר.
משה אלמוזלינו:
אני יכול להגיד: אני אעכב את זה בעוד חודש או בעוד חודשיים, אבל לא נפתור את הבעיה.
משה אלמוזלינו:
הבעיה היא להעמיד לרשותם דיור בתנאים כמו שכאן הוזכרו, כמו האתיופים, כדי שתהיה להם אפשרות כן לגשת למשכנתא באותם תנאים, כי משפחה אתיופית עולה הם בוודאי יכולים לגשת למשכנתא, בתנאי שאלה יהיו אותם תנאים, או שיימצא דיור ציבורי.
נעמי בלומנטל:
אנחנו מבינים טוב מאד את הבעיה.
נעמי בלומנטל:
נאמר דבר כזה - אנחנו נמצאים כרגע בדיונים עם האוצר לגבי המעמד ומה אתם כעולי קובה תוכלו לקבל, בעיקר מבחינת משכנתאות או מענקים.
נעמי בלומנטל:
אתם נמצאים באיזושהי קטגוריה ואתם לא מקבלים מספיק, זה נראה לכולנו ברור.
נעמי בלומנטל:
מדובר באוכלוסיה לא גדולה במיוחד, היא גם לא תגדל.
נעמי בלומנטל:
שמענו גם את העמדה של התאחדות עולי אמריקה הלטינית, שהם מחייבים ויתמכו בזה.
נעמי בלומנטל:
אנחנו מצידנו נפנה למשרד האוצר בעיקר, כדי שבמשרד השיכון יקבלו אפשרות לתת את המשכנתאות וחלק שיהפוך למענק.
נעמי בלומנטל:
אני מקווה שיהיו לזה תוצאות.
נעמי בלומנטל:
בינתיים, הייתי רוצה לבקש מן הסוכנות - לאור המצב הזה, צריך להבין שרק עכשיו המבצע כמבצע התפרסם והתגלתה הידיעה שאמנם נמצאים כאן עולים מקובה וגם העובדה שאנחנו כוועדת כנסת יכולים עכשיו לטפל בנושא בצורה יותר נמרצת, להתחשב בסיטואציה הזאת.
נעמי בלומנטל:
אנחנו נמצאים עכשיו בחודש אוקטובר.
נעמי בלומנטל:
אני מקווה שתוך חודש-חודשיים אנחנו נדע ואנחנו נפעל לכך גם בעקבות פניות אלי מחברי כנסת, חברי הוועדה, נפנה למשרד האוצר והם יתנו את ההנחיות המתאימות למשרד השיכון.
נעמי בלומנטל:
אני מקווה שנצליח לשפר את המצב, כך שתוכלו לקבל משכנתאות ומענקים גדולים יותר, אבל אחר כך נצפה גם מכם - אנחנו ננסה שאתם תראו גם רצון טוב כדי לנסות ולהתמודד עם הבעיה, כלומר אחר כך עם ההחזר של המשכנתאות ועם המעבר ממרכז הקליטה לדיור של קבע.
נעמי בלומנטל:
אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו.
נעמי בלומנטל:
אני מאמינה שהסוכנות תתחשב.