GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נרשם על-ידי:
אני לא מומחית, כל אחד מדבר על-סמך ניסיונו, כולנו עברנו דברים בחיים ואנחנו יכולים לדמיין מה אנשים אחרים עוברים, אני אישית לא היגרתי לארץ אחרת אבל אני יכולה מאוד להזדהות עם מה שקורה לאנשים שעוברים מצב של הגירה.
נרשם על-ידי:
כל אחד עובר סוג אחר של משברים, פעם אחת זה בשל ההגירה ולעתים עקב דברים אחרים.
נרשם על-ידי:
בכל אופן, הייתי אומרת שיש כמיהה בלתי מציאותית לחיים קודמים שעוברים איזושהי אידיאליזציה.
נרשם על-ידי:
גורם אחר זה תלות אדירה במדינה החדשה וציפייה שהמדינה הזאת תמלא בשבילך הרבה מאוד צרכים מעבר למה שאפילו לעתים זה הגיוני, שאולי אם היית מדבר אתו קודם לכן הוא לא היה חושב שהמדינה החדשה צריכה למלא את הצרכים האלה.
נרשם על-ידי:
שוב אני חוזרת ואומרת.
נרשם על-ידי:
מצד אחד ישנה כמיהה אדירה ובלתי מציאותית בדרך כלל לחיים קודמים שגם זוכים לאיזושהי אידיאליזציה, כמה טוב היה בארץ מוצאי, ותלות אדירה במדינה החדשה וציפייה שהיא תפתור את כל הבעיות.
נרשם על-ידי:
לטענת חוקרים, כפי שקיבלתי מחקרים לידי, פעילות השירות הסוציאלי והפסיכולוגי צריכה להתמקד במניעת התפתחותן של תחושות כאלה על-ידי יצירת יחס ריאליסטי כלפי המדינה החדשה והפחתת ציפיות לא מציאותיות, חיזוק הזיקה למדינה ולחברה החדשה ושחזור - בעיני זה נראה העיקר - הערכה עצמית שלך כלפי עצמך, של הכבוד שלך, של העצמיות שלך, של מי אתה, שתאמר לעצמך שזה אתה ומה שאתה זה מספיק.
נרשם על-ידי:
אני חושבת שאולי זה הדבר שגורם לבן האדם להידרדרות הקשה ביותר.
נרשם על-ידי:
יש לי עוד כמה דברים לומר בהקשר הזה, קיבלתי לידי גם תמציות של מחקרים שנערכו במדינות אחרות, מדינות בהן יש מהגרים ויש השוואה בין המהגרים השונים ושם יש בעיות סוציו-אקונומיות גבוהות יותר.
נרשם על-ידי:
בשלב הזה הייתי רוצה להעביר את רשות הדיבור גם לחברי הכנסת ולאחר מכן הייתי רוצה לתת למומחים ואנשי המימסד לומר את דבריהם.
נרשם על-ידי:
אופיר פינס-פז: אני מקווה שאוכל לומר משהו בעניין הזה לאחר שאני אשמע את הצוות המקצועי.
נרשם על-ידי:
אני רוצה לנצל את ההזדמנות להעלות הצעה לסדר בנושא שהוא אחר לחלוטין, אבל אנחנו עושים את זה תמיד בפתח הישיבה.
נרשם על-ידי:
אתמול היה כאן השר מלכיאור, השר לענייני תפוצות, והוא הודיע לוועדה הודעה שאותי מאוד משמחת, שהפרוייקט של הבאת הילדים מחו"ל קיבל אישור מהממשלה והממשלה מתכוונת להשקיע בעניין הזה שבעים מיליון דולר.
נרשם על-ידי:
התפלאתי גבירתי היושבת-ראש שבמקום שהוועדה תבוא ותחזק את ידיה של הממשלה בעניין הזה - משום שאני חושב שהקשר עם העם היהודי יינתק אם אנחנו כממשלה, כי לסוכנות אין כבר יותר כוח, לא תיכנס לדברים האלה ולא תשקיע גם מכספי ממשלה בחיזוק הקשר עם התפוצות, בוודאי עם ילדי התפוצות - אני קורא היום בעיתון שאת תוקפת את ההחלטה הזאת ושואלת האם לילדים מקריית מלאכי לא מגיע להם טיול שנתי.
נרשם על-ידי:
ודאי שמגיע לילדי קריית מלאכי טיול שנתי, רק שאני חושב שדווקא את כיושבת-ראש הוועדה לעליה, קליטה ותפוצות צריכה להיות זו שמחזיקה את הדגל של הקשר בין ישראל והתפוצות ולא מנסה באמת לייצר כאן איזושהי אווירה של התלהטות רוחות מיותרת בין ילד בקריית מלאכי אולי לבין ילד יהודי בניו-יורק או בכל מקום אחר בעולם.
נרשם על-ידי:
אני חושב שהוועדה הזו צריכה לתמוך תמיכה מלאה בפרוייקט הזה, לעשות כדי שהוא יקרה ולהימנע מסוג דברים כאלה שבעצם יוצר מתחים לא נכונים על רקע לא נכון.
נרשם על-ידי:
אפשר תמיד להעמיד נושאים בצורה כזו בכל תחום, כולל בתחום שאנחנו עוסקים בו היום.
נרשם על-ידי:
אני יכול להגיד למה אנחנו עוסקים עכשיו בהתאבדויות של עולים?
נרשם על-ידי:
חסר התאבדויות של אנשים אחרים שהם ותיקים?
נרשם על-ידי:
אבל לאן נגיע בעניין הזה?
נרשם על-ידי:
יש למדינה הזאת משימות רבות וצריך לקבל סדרי עדיפויות, צריך להחליט, הכל נכון, כל החלטה לא קלה, אבל אני חושב שאנחנו צריכים לגבות גיבוי מוחלט מהלך היסטורי שבו ממשלה לוקחת אחריות לקשר עם יהודי התפוצות ולא לנסות ולשמוט את השטיח מתחת לעשייה הזאת.
נרשם על-ידי:
היו"ר נעמי בלומנטל: אני בהחלט לא מסכימה אתך.
נרשם על-ידי:
אני באופן עקרוני בירכתי על התוכנית כבסיס, אבל אני לא חושבת שזה נושא הדיון ולכן אני חושבת שזה יהיה לא ראוי ולא נכון שאני אכנס לוויכוח הזה עכשיו.
נרשם על-ידי:
אנחנו נעלה את הנושא של זכות המולדת, של ילדים בעיקר, ואני מבינה שמדובר בילדים יהודים מרחבי העולם, אבל בעיקר מארצות-הברית.
נרשם על-ידי:
אני לא מוכנה שגבירים מארצות-הברית בגלל שיש להם יותר כסף יכתיבו לנו את סדר היום לתקציב הממלכתי שלנו.
נרשם על-ידי:
יש הבדל גדול בין מה שהוחלט בממשלה הקודמת על שותפות של מדינת ישראל במחוייבות שלנו ובאחריות שלנו לגבי חינוך יהודי בתפוצות, אבל מכאן ועד להשקיע כאלה משאבים אדירים, המרחק הוא גדול.
נרשם על-ידי:
אנחנו דיברנו בזמנו על שותפות סמלית מסויימת של מדינת ישראל.
נרשם על-ידי:
יש לנו נושאים, ואני בטוחה שאתה שותף לי בכך, של הקליטה, של הגברת העלייה מברית-המועצות לשעבר ואני באמת לא חושבת שילד שהוריו מיליארדרים צריך שאנחנו, מדינת ישראל בתקציב שלה, תממן את הנסיעה שלו לישראל.
נרשם על-ידי:
יש דרכים אחרות.
נרשם על-ידי:
הנושא לא נבדק מספיק, הוא לדעתי לא נערך בצורה אחראית לא בצורה הראויה.
נרשם על-ידי:
יש תוכניות מצויינות, אפשר היה למצוא את הפרמטרים המתאימים.
נרשם על-ידי:
אני לא שוללת את הרעיון ככלל, אבל בין הרעיון לבין הדרך שבה היום מתכוונים לבצע אותו, לפי דעתי זאת שערוריה איזה תקציב אדיר מדינת ישראל מוכנה להקציב לנושא הזה.
נרשם על-ידי:
לפי דעתי זה בהחלט מעל ומעבר לכל הגיון.
נרשם על-ידי:
אני בהחלט מסכימה אתך שהמגמה שלך כועדת עליה, קליטה ותפוצות זה לתגבר את הקשר בינינו לבין התפוצות, בוודאי.
נרשם על-ידי:
אנחנו בזמנו העלינו האם לנו כמדינת ישראל יש אחריות לכך שבית-ספר יהודי נסגר בארגנטינה כי שם המצב הכלכלי של הרבה מן היהודים מאוד הידרדר ולכן הם כבר לא יכולים לשלוח ילדים לבית-ספר יהודי.
נרשם על-ידי:
האם מדינת ישראל אחראית לכך?
נרשם על-ידי:
האם אנחנו צריכים לסייע שם ולגרום לכך שבית-הספר היהודי לא ייסגר?
נרשם על-ידי:
אני חושבת שיש לנו אחריות ויש לנו מה לומר בעניין הזה.
נרשם על-ידי:
אבל בין זה לבין להקציב - ומדובר על כמעט מאה מיליון, אני יודעת על שבעים מיליון אבל שמעתי שזאת לא האמת כולה - כעשרים מיליון דולר בשנה לילדים אמריקאים שיבואו לכאן לטיול של עשרה ימים, שעוד לא בטוח גם מה התכנים שלו, בגלל שזאת גחמה של כמה מיליארדרים בארצות-הברית, אני לא חושבת שאנחנו צריכים לתת לזה יד וזה לא יהיה נכון לא מבחינת המסר שלנו ולא מבחינת מה שאנחנו מייצגים.
נרשם על-ידי:
תהיה לנו ישיבה.
נרשם על-ידי:
אני נענית לפנייה שלך ויש לנו כבר תאריך לישיבה בנושא הזכות המולדת ואנחנו נשמע גם מה חושבים חברי הוועדה.
נרשם על-ידי:
בהחלט נהיה קשובים למה חושבים חברי הוועדה.
נרשם על-ידי:
אגב, לא חשבתי שעמדתך תהיה כזאת כפי שביטאת אותה היום בתחילת הישיבה.
נעמי בלומנטל:
משה באטה: אנחנו נראה לך איך סובלים שם הילדים.
נעמי בלומנטל:
זה איפה ואיפה.
נעמי בלומנטל:
באתיופיה מתים מרעב.
נעמי בלומנטל:
היו"ר נעמי בלומנטל: אנחנו נעלה את זה על סדר יומה של הוועדה.
נעמי בלומנטל:
אני מאמינה שבסופו של דבר אולי כן נגיע להסכמות באשר לתוכנית, אבל בהחלט אנחנו חייבים להתייחס לכך.
נעמי בלומנטל:
בכל אופן, הנושא שעומד בפנינו הוא נושא חשוב מאוד, רגיש מאוד, ואני מבקשת לחזור למסלול לא של ויכוחים אלא של נסיון למצוא כמה שאפשר מענה.
נעמי בלומנטל:
ויקטור בריילובסקי: אני חושב שהנושא שאנחנו מדברים בו היום הוא נושא מאוד טיפוסי בזמן העלייה.
נעמי בלומנטל:
אני באתי לארץ יחד עם קבוצה גדולה של פעילי עלייה, וזה היה בשנת 1987, ראיתי אצל האנשים, ומספר האנשים לא היה קטן, איזשהו משבר.
נעמי בלומנטל:
משבר כמו דיפרסיה, משהו מן הסוג הזה שנבע אולי בגלל מעבר כל כך מהיר מהחיים בברית-המועצות, שם האנשים היו במצב של סירובניקים, לחיים שבארץ.
נעמי בלומנטל:
אולי היו ציפיות יותר מדי גדולות, אבל זו הייתה תופעה טיפוסית.
נעמי בלומנטל:
אולי התופעה לא הייתה כל כך חריפה כמו שאנחנו מדברים בה היום, אבל היא הייתה.
נעמי בלומנטל:
אני חושב שבמקרים רבים אם יהיה בסביבה פסיכולוג או עובד סוציאלי - אני לא יודע, יש שם דרגות שונות ואנשים שונים יכולים לעזור - זה אולי יעזור בסיטואציה הזאת.
נעמי בלומנטל:
אנחנו צריכים לחשוב.
נעמי בלומנטל:
אם זה באמת כל כך טיפוסי, אולי צריך למצוא כסף כדי לתת את העזרה הפסיכולוגית הזאת.
נעמי בלומנטל:
יצחק גאגולה: כילד שעלה לארץ וחווה את החוויה הזאת של העלייה מברית-המועצות לשעבר, אני יליד גרוזיה, רציתי לומר שהחוויה היא קשה מאוד.
נעמי בלומנטל:
חוויית הקליטה הייתה קשה מאוד.
נעמי בלומנטל:
כמובן שיש לי מספר מלים לומר בנושא הזה.
נעמי בלומנטל:
לדעתי החברה בישראל צריכה לתת יותר ויותר לעולים את היחס הראוי שהם ראויים לו.
נעמי בלומנטל:
עובדה שאנשים באים לארץ - כמו שאמרה יושבת-ראש הוועדה - אנשים שהיה להם מעמד גבוה מאוד במקום ממנו הם באו, אנשים שהיו בתארים של דוקטורים ופרופסורים, אנשים שניהלו חברות, שהיו מנהלי בנקים ואפילו יותר מזה, והנה הם באים לארץ והם כאחד האדם בלי מעש.
נעמי בלומנטל:
זה מתסכל.
נעמי בלומנטל:
לא רק שזה מתסכל אותם מבחינה זאת שאין להם תעסוקה ודיור וכולי וכולי וזה לוקח זמן עד שהם מתאקלמים, גם החברה פחות מקבלת אותם באותו יחס שבאמת ראוי לקבל אותם.
נעמי בלומנטל:
לדעתי ראוי שנעלה פה הצעה שתאמר שצריכים הסברה יותר רצינית ואפילו אפשר לקרוא לזה ואהבת לרעך כמוך או מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך.
נעמי בלומנטל:
כמו שכל אחד ואחד מאתנו היה רוצה שיקבלו אותו בכל מקום אליו היינו מהגרים, אם היינו מהגרים, כך היינו צריכים לקבל את כל העולים שבאים לארץ.
נעמי בלומנטל:
היחס הזה כמובן תורם רבות.
נעמי בלומנטל:
זאת הפסיכולוגיה שיש בכל הנקודה הזאת וזה מאוד משמעותי מבחינת העולים, לא פחות מהתעסוקה והדיור שמהווים עבורם בעיה.
נעמי בלומנטל:
אולי היה שווה שנעלה עוד הצעה האומרת לפתוח לשכה ממלכתית לפניות הציבור לבעיות העולים.
נעמי בלומנטל:
זאת אומרת, כל עולה שיש לו בעיה, תהיה לשכה ארצית שתטפל בנושאים הספציפיים של העולים וכל הדברים יתנקזו לשם ושם ישבו האנשים המוסמכים לכך.
נעמי בלומנטל:
תהיה איזושהי אוזן קשבת לעולים ואולי כך נפתור חצי מהבעיות, בכך שאנשים מוציאים ומספרים על המצוקות שלהם.
נעמי בלומנטל:
סופה לנדבר: אני חושבת שמקרי או לא מקרי, אבל היום אנחנו מעלים במליאת הכנסת חוק קליטת עליה.
נעמי בלומנטל:
אם את זוכרת, לפני כמה שנים ניסינו להעביר את החוק, אבל הוא לא עבר.
נעמי בלומנטל:
אני חושבת שגם ניסינו בוועדת העליה והקליטה לא פעם אחת להסביר עד כמה קשה להיות עולה חדש במדינת ישראל, אפילו שאנחנו מדינה שקולטת עליה.
נעמי בלומנטל:
אני אומרת שאסור פה להאשים את החברה, אבל מותר בהזדמנות זו לבקש מהחברה יותר פתיחות, יותר תשומת לב מפני שבעצם לא צריכים להסביר שלהגיע מעולם אחד לעולם שני עם התלהבות מסויימת, זה די קשה.
נעמי בלומנטל:
לא פעם אחת השתמשתי בדוגמה שאם לוקחים את הצמח ומעבירים מדירה לדירה, ממקום למקום, עד שהוא מתרגל לקרני השמש, לרוח, לאוויר זה לוקח לו זמן.
נעמי בלומנטל:
בן-אדם שמגיע עם מנטליות שונה למדינת ישראל, זה לוקח לו זמן.
נעמי בלומנטל:
אני זוכרת את התחלת גל העליה, שנת 1990, התלהבות רבה של החברה, חברה קולטת עליה, חברה עוזרת לעולים, חברה פתוחה מאוד עם המון סובלנות.
נעמי בלומנטל:
אז הגיעה עליה מחבר העמים - זה היה בזמן מלחמת המפרץ - שעוד לא למדה את השפה, עם מנטליות שונה, ואנשים שלא ידעו את שפת העולים היו נכנסים לחדרים, לדירות, מביאים מסיכות, מביאים כוס קפה ותה.
נעמי בלומנטל:
באחד הראיונות שלי בתקשורת אמרתי שאחרי עשרים שנה בארץ אני יכולה להגיד שהכי קשה הייתה ההרגשה שאתה בודד.
נעמי בלומנטל:
זאת הרגשה איומה.
נעמי בלומנטל:
אני חושבת שכל המקרים שקרו או המקרים האלה קשורים לאלימות, ואת היית אחת היוזמות בוועדה לקידום מעמד האישה עם יושבת-ראש הוועדה.
נעמי בלומנטל:
אני חושבת שכאן צריך להוסיף את אחת הסיבות של הקליטה הקשה, קליטה ומעבר ממדינה אחת למדינה שנייה.
נעמי בלומנטל:
הייתי רוצה לבקש היום יותר פתיחות.
נעמי בלומנטל:
אני מבינה שהחברה קצת עייפה ואי-אפשר להיות תמיד בהתלהבות, אבל הייתי רוצה שהיא תהיה יותר פתוחה.
נעמי בלומנטל:
לפני זמן מה ביקרתי עם כמה מתנדבים למשפחה בקריית גת, שם התאבד האב.
נעמי בלומנטל:
יכול להיות שלא היינו יכולים למנוע את ההתאבדות מאחר ששם היו תהליכים משפטיים, תהליכים די קשים, גירושין במשפחה מהאישה הראשונה, אבל כאשר נכנסתי ראיתי משפחה שגרה במרכז קריית גת, גרה בין חברה ישראלית שאדישה לגמרי לצרות, ורק כאשר פתחתי את הדלת ראיתי עד כמה זה היה קשה למשפחה.
נעמי בלומנטל:
שני ילדים קטנים, מקרר שחוץ מחלב לילדים לא ראה מזון אחר, אישה שבבית שלה אין משהו חדש אלא הכל אוסף של דברים משומשים שנאספו ברחובות והם חיים בתוך החברה והחברה לא יודעת על כך.
נעמי בלומנטל:
השכנים אנשים מאוד נחמדים שרצו לעזור למשפחה בעצם לא ידעו שהמשפחה נמצאת במשבר כל כך קשה שממנו יש דרך אחת ואב המשפחה מצא את הדרך כדי להציל את המשפחה ואת האישה.
נעמי בלומנטל:
חשוב שבחברה שלנו, חברה ישראלית שקולטת עליה צריכה להתעורר.
נעמי בלומנטל:
אני אומרת שכבר לקחנו אתגרים ועוד יהיו לנו כי עכשיו יש גל עצום של עליה ממדינות חבר העמים, ובפתיחת הוועדה הזאת אחרי כמה חודשים של פגרה, אמרה היושבת-ראש ש1,700- אנשים בשבוע מגיעים למדינת ישראל.
נעמי בלומנטל:
צריך לזכור שהמשבר הוא קשה מאוד וגם כאשר משה באטה על הבעיות בין העולים מאתיופיה הוא אמר את הדברים עם כאב כל כך עמוק שאף אחד לא נשאר אדיש לדבר.
נעמי בלומנטל:
אני מבקשת מהחברה הישראלית יותר התעוררות, יותר תשומת לב, פחות אדישות ושכאב זר לא ישאר כאב זר.
נעמי בלומנטל:
המעבר הוא קשה וצריכים להיות שותפים לעניין.
נעמי בלומנטל:
מיכאל נודלמן: אני מסכים עם מה שנאמר כאן, אבל אני חושב שכל מקרה הוא מקרה לגופו.
נעמי בלומנטל:
יש מקרים שגורמים לזה תנאים סוציו-כלכליים, יש מקרים שגורמים לזה תנאים סוציו-פסיכולוגים.
נעמי בלומנטל:
אני עברתי את כל השלבים האלה.
נעמי בלומנטל:
בן-אדם שקורא וכותב ספרים פתאום מגיע לסיטואציה שהוא חי כמו כלב.
נעמי בלומנטל:
הוא לא מבין, הוא לא יודע.
נעמי בלומנטל:
אני כתבתי עשרה ספרים, יותר ממאה מאמרים, אבל כשהגעתי לארץ אני הרגשתי רע מאוד למרות שהיו ציפיות טובות.
נעמי בלומנטל:
באותו זמן שאתה מרגיש כמו כלב, זה גורם לדכאון.
נעמי בלומנטל:
אני לא יכול להגיד שהחברה לא בסדר כי כולם טיפלו, אבל ההרגשה הפנימית הייתה רעה מאוד וגרמה לי לדכאון.
נעמי בלומנטל:
כאן צריכים להיכנס לתמונה פסיכולוגים ועובדים סוציאלים.
נעמי בלומנטל:
אני לא רוצה לשים את כל הנטל על החברה שבדרך כלל מקבלת כמו שצריך, אבל יש מקרים כמו אלה שאנחנו דנים בהם הם מקרים יותר פסיכולוגיים.
נעמי בלומנטל:
אני עברתי את זה ולכן אני בטוח שפה יש חלק גדול לפסיכולוגים.
נעמי בלומנטל:
היו"ר נעמי בלומנטל: כמי שעבר את זה כאן, ואלה הם רוב חברי הוועדה עכשיו, אתה חושב שהפרמטרים האובייקטיבים הם של מציאת עבודה, מציאת דיור, ילדים, בתי-ספר, לימודים וכולי, אבל נראה לי שגם המצב הנפשי צריך היה להיות חלק אינטגרלי מסדר היום של קליטה.
נעמי בלומנטל:
זאת אומרת, אולי אז אפשר היה לאתר גם את המקרים שהם יותר רגישים.
נעמי בלומנטל:
זאת אומרת, כמו שאתה מחפש למישהו עבודה, באותה מידה רשויות הקליטה צריכה לבדוק מה מצבו.
נעמי בלומנטל:
תמיד יש רגישות לגבי מצב נפשי, שחס וחלילה לא יגידו פסיכופטים, כל הדימויים שמתלווים לזה, אבל אם היינו יכולים להגיע לזה שיהיה איזשהו מעקב, לפחות שיחה אחת, לפחות שיחה פעם בשבוע בתקופה הראשונה של הקליטה, אז אפשר היה גם לאתר את המקרים בהם יש סכנה גדולה להידרדרות.
נעמי בלומנטל:
אני חושבת שזה היה יכול להיות אידיאלי אלא שאני לא מאמינה שהמדינה תקציב לזה את המשאבים הנאותים.
נעמי בלומנטל:
אמנון כהן: גם אנחנו עלינו ב1973- ומכירים את הבעיות.
נעמי בלומנטל:
אני חושב שהבעיות דומות בקרב כל העולים, ולא משנה מהיכן הם הגיעו.
נעמי בלומנטל:
בתקופה הראשונה של החיים שהם מגיעים ומשנים את אופי החיים, הבעיות מאוד דומות.
נעמי בלומנטל:
אני חושב שאנחנו כועדת עליה וקליטה צריכים להביא שינוי בחקיקה ושינוי בתוכניות כי באמת התקופה הראשונה מאוד קשה לעולים, במיוחד בגילאי 45 ומעלה.
נעמי בלומנטל:
חוסר השתלבות וחוסר תעסוקה הולמת ואי-ידיעת השפה, זה מתסכל מאוד, במיוחד שהעולים, כשהם מגיעים מחבר העמים, הם באים עם אגו אישי ובאים עם השכלה גבוהה ועבודות מכובדות מאוד, וכשהם באים לכאן, הם מקבלים את השוק של החיים.
נעמי בלומנטל:
אמנם הרבה מהם מוכנים ויודעים למה הם באים, אבל כשזה מגיע לתכל'ס האמיתי, כל אחד מרגיש את זה וכל אחד מקבל את זה אחרת.
נעמי בלומנטל:
יש כאלה שיודעים שהתקופה הזאת תחלוף, שהיא תהיה במשך שנה-שנתיים ואז זה יסתדר, אבל יש כאלה שמקבלים את זה קשה מאוד ואז קורים מקרים.
נעמי בלומנטל:
אני חושב שקשה מאוד גם לאבחן מי באמת זקוק לשיחה כזאת או אחרת.
נעמי בלומנטל:
ברשויות המקומיות, במחלקות הקליטה והרווחה באמת יכולים לאבחן כי הרי האיתותים ניתנים גם בקרב הילדים.
נעמי בלומנטל:
טיפות חלב, קופות חולים, כל אלה יכולים להרגיש אם יש איזשהו שינוי גם בהתייחסות שלהם לילדים, אם הוא בא נקי ומסודר, איך הוא מדבר.
נעמי בלומנטל:
צריך פשוט להיות יותר ערים ואז נוכל גם לטפל בבעיות האלה ולתת להם את החיזוק בתקופה הראשונה, בשנה-שנתיים הראשונים להימצאותם בארץ.
נעמי בלומנטל:
אנחנו רואים שאחרי שהם משתלבים הם גם יותר תורמים לחברה הישראלית.
נעמי בלומנטל:
אלה שהתשתלבו, קיבלו את ההשכלה המתאימה, קיבלו תעסוקה הולמת, הם גם תורמים לחברה הישראלית.
נעמי בלומנטל:
אני חושב שהנושא הזה מאוד חשוב והוא חל לגבי כל העולים.
נעמי בלומנטל:
התפרסם ב"מעריב" ש77- אחוז מעולי אתיופיה עדיין לא השתלבו.
נעמי בלומנטל:
אנחנו מכירים את זה שהתסכול מגיע לתוך הבית.
נעמי בלומנטל:
כשאבא ואמא לא עובדים והילד מבקש את ספרי הלימוד, הוא רוצה את הבגדים וכולי, זה מתסכל מאוד את ההורים ואז מגיעים גם למריבות בבית.
נעמי בלומנטל:
המצב הזה תורם לאי-שקט בבית.
נעמי בלומנטל:
את הדברים האלה צריכים לראות מערכתית - תעסוקה, שילוב, לימוד השפה וכמובן גם נושא טיפול פסיכולוגי למי שצריך.
נעמי בלומנטל:
צבי מוזס: הייתי רוצה לספר איפה אני נמצא היום אישית וציבורית מקצועית לגבי הנושא של טיפול פסיכולוגי בעולים.
נעמי בלומנטל:
ראשית, העיסוק שלי היה ב"נעלה" ב1992-, כשהייתי בין הראשונים שהקימו את הפרוייקט והייתי פסיכולוג ראשי של הפרוייקט.
נעמי בלומנטל:
אחר-כך מי שיודע את תולדות הפרוייקט, הוא עבר לעליית הנוער וחזר שוב במסגרת האגודה לקידום החינוך במשרד החינוך וחזרתי לתפקידי.
נעמי בלומנטל:
במסגרת התפקיד הזה הקמתי בתוך פרוייקט "נעלה" יחידה פסיכולוגית קלינית של פסיכולוגים עולים דוברי שפה, קיבלנו הכרה כיחידה קלינית מוכרת מטעם משרד הבריאות, שזה הישג חשוב ולמיטב ידיעתי זו היחידה היחידה שמוכרת כיחידה קלינית מטעם משרד הבריאות לפסיכולוגים עולים.
נעמי בלומנטל:
מדובר ביחידה שמונה 17 איש ובאמת לזכותם של מנהלי הפרוייקט שאיפשרו כזה דבר שבמסגרות אחרות לא התאפשר.
נעמי בלומנטל:
בין לבין בפרקי הזמן שהייתי בין "נעלה" א' ל"נעלה" ב', הקמתי עמותת "קשר" בבירכתו של שר הקליטה בשעתו, השר צבן מרכז פסיכולוגי ארצי לעולים כאשר ניסינו להקים תחת החסות של משרד הקליטה שירות פסיכולוגי כללי לעולים.
נעמי בלומנטל:
המרכז הזה לא צבר תאוצה, לא זכה בתקציבים המתאימים.
נעמי בלומנטל:
קיבלנו אז תמיכה של מאה אלף שהרגשנו שזה לא נותן את המעוף המתאים.
נעמי בלומנטל:
חזרנו על בקשתנו בשעתו, בשנת 1996, לשר יולי אדלשטיין ולשר נתן שרנסקי וביקשנו שהם יובילו לקראת החלטה בוועדת שרים לקליטה להקמת שירות ציבורי מיוחד לעולים, מתוך ההרגשה שאמנם כן יש איזושהי התייחסות במסגרת השירותים הרגילים, השירותים הפסיכולוגיים החינוכיים, במסגרת תחנות בריאות הנפש, אבל עדיין המסה הכבדה של העולים, עליית שנות ה90-, דורשת התייחסות מיוחדת ומשהו שהוא בעל עוצמה ציבורית מקצועית יותר חזקה.
נעמי בלומנטל:
הם הבטיחו בשעתו כן ללכת על העניין הזה, ויושב פה פרופסור ואדים רוטנברג מהפורום הציוני שהיינו אצל היושבת-ראש בוועדה כאן וניסינו להוביל את המהלך הזה, אבל המהלך הזה לא צבר את התאוצה המתאימה.
נעמי בלומנטל:
העמותה דישדשה ובין לבין נכנסתי חזרה ליחידה הקלינית של "נעלה" והיום החזרתי את העמותה לפעילות.
נעמי בלומנטל:
היו"ר נעמי בלומנטל: בקשר ליחידה הקלינית שאני מבינה שאתה עומד בראשה, מה היא בדיוק עושה?
נעמי בלומנטל:
צבי מוזס: כן.
נעמי בלומנטל:
מדובר ב2,400- תלמידים, כולל מיון התלמידים, ליווי וטיפול, פסיכותרפיה כאשר צריך וייעוץ למחנכים.
נעמי בלומנטל:
התוכנית שלי כרגע - וזכיתי בשעתו לבירכת שר החינוך דאז יצחק לוי ואני מקווה שזה יחודש בתקופת השר הנוכחי יוסי שריד ואני לא מוצא סיבה שלא - להרחיב את היחידה.
נעמי בלומנטל:
זאת אומרת, לראות את היחידה הזאת כבסיס ולהרחיב אותה לזרועות נוספות.
נעמי בלומנטל:
צבי מוזס: כן, לעבר עולים בכלל.
נעמי בלומנטל:
בשנה האחרונה הצלחנו לעשות פריצה לכיוון של מחלקת העלייה של הסוכנות ששיתפה אתנו פעולה.
נעמי בלומנטל:
היו"ר נעמי בלומנטל: במסגרת תוכנית "נעלה", היחידה שלכם היא מראיינת כל אחד ואחד או שרק אנשים שפונים אליכם?
נעמי בלומנטל:
הצעירים שפונים אליכם.
נעמי בלומנטל:
צבי מוזס: קודם כל עושים מיון.
נעמי בלומנטל:
במיון כל ילד עובר ראיון של פסיכולוג.
נעמי בלומנטל:
זו שיטת המיון.
נעמי בלומנטל:
הילדים שמגיעים לכאן, לא כל אחד ואחד עובר פסיכולוג, אבל הפסיכולוגים פרוסים ברשת ארצית והם מגיעים לכל מקומות החינוך של תלמידי "נעלה".
נעמי בלומנטל:
מי שלא יודע, הפרוייקט פרוס מיוטבתה שבדרום עד לכפר בלום ומנרה בצפון.
נעמי בלומנטל:
היו"ר נעמי בלומנטל: אתם מתייחסים רק למקרים שפונים או מפנים אליכם המחנכים?
נעמי בלומנטל:
או שיש יוזמה שאתם מראיינים או מדברים עם כל נער ונערה.
נעמי בלומנטל:
צבי מוזס: את לוחצת בנקודה נכונה.
נעמי בלומנטל:
הקונספציה המקצועית היא בתחום המניעה של בריאות הנפש.
נעמי בלומנטל:
זאת אומרת, יש יוזמה יזומה של הפסיכולוגים היועצים.
נעמי בלומנטל:
כל פסיכולוג מקבל מספר בתי-ספר שהוא אחראי עליהם, מגיע אליהם בתדירות של פלוס-מינוס אחת לשבועיים ושם הוא עושה עבודה גם קבוצתית, והיו לנו תוכניות מיוחדות לראות את הילדים ממש בחודשים הראשונים מתוך הקונספציה של תפיסות של מצבי לחץ ומשבר, כשההתערבות המיידית, הראשונית, היא מאוד מאוד קריטית וחשובה.
נעמי בלומנטל:
בדרך כלל בדברים האלה הלכנו על התערבויות קבוצתיות ולא פרטניות, כאשר נעשות התערבויות פרטניות על-ידי הפסיכולוגים לפי הפנייה של הצוות החינוכי ולפי ילדים שמזוהים במיון כילדים בעלי פוטנציאל יותר בעייתי.
נעמי בלומנטל:
כבר בשנה האחרונה הצלחנו להרחיב את השירות שלנו גם לפרוייקט "סלע" ו"חלום" של מחלקת העלייה של הסוכנות.
נעמי בלומנטל:
הצלחנו להקים זרוע שלנו של פסיכולוגים מקומיים בחבר העמים שמסייעים לנו בעבודה שם, גם במיון וגם בעבודה עם ההורים של תלמידי "נעלה".
נעמי בלומנטל:
אמנון כהן: הילדים שבפרוייקטים האלה למעשה עוברים את הבדיקות בחו"ל ומי שמגיע לכאן, למעשה כבר בודקים לגביו אם הוא יכול להסתדר לבד, יכול להיות בלי הורים לבד, כל האיבחון הפסיכולוגי נעשה עוד טרם הגעתו לארץ.
נעמי בלומנטל:
צבי מוזס: נכון.
נעמי בלומנטל:
למרות זאת הרבה ילדים עדיין זקוקים לתמיכה וטיפול פסיכולוגי, מה שמעיד על אחת כמה וכמה על האוכלוסייה הרגילה שאיננה ממויינת.
נעמי בלומנטל:
אמנון כהן: כשהם שם, אתם לא יודעים מה יהיה כאן.
נעמי בלומנטל:
כשהם מגיעים לכאן, זה הדבר האמיתי.
נעמי בלומנטל:
צבי מוזס: אני רוצה לומר דבר אחד וזאת ההזדמנות שלי לומר לכבוד הוועדה שהמגמה היא להרחיב את היחידה הקלינית הזאת ולהפוך אותה ליחידה קלינית ארצית לשירותים בכלל לעולים ולאו דווקא לתלמידי "נעלה".
נעמי בלומנטל:
אני מניח שזו תוכנית בשלבים.
נעמי בלומנטל:
כבר עם משרד הביטחון יש לנו חוזה לתת שירותים במחלקת השיקום של משרד הביטחון למשפחות עולים כאשר הם סובלים מבעיות של שכול.
נעמי בלומנטל:
הכוונה שלנו היא להרחיב ויש מחשבה להתחיל לפתוח עכשיו סניפים ארציים של השירות הפסיכולוגי לעולים שלנו, והסניף הראשון שאנחנו עומדים להקים בימים אלה יהיה בחיפה שאיתרנו אותה מלאה בעולים.
נעמי בלומנטל:
אם זה יצליח נלך על סניפים נוספים בערים נוספות.
קריאה:
צבי מוזס: הסניפים האלה הם לכלל העולים, מבוגרים, טיפול משפחתי, טיפול פרטני למבוגרים וילדים.
קריאה:
כמובן שההשערה שלנו שהמוקד או סוג הפניות שיהיה יהיה סביב בעיות של ילדים ונוער, אבל כמובן שהשירות הוא לעולים.
קריאה:
צבי מוזס: התוכנית היא לגבות תשלום מסובסד.
קריאה:
כלומר, לגבות תשלום אבל כמובן בתעריפים שהם הרבה פחות ממה שמקובל בשירותים כאלה.
קריאה:
היו"ר נעמי בלומנטל: כשאתה אומר אנחנו, למי הכוונה?
קריאה:
מי הגוף?
צבי מוזס:
מיכאל נודלמן: אתם עוסקים במקרים מסויימים.
צבי מוזס:
האם אפשר לעשות עבודה כדי למנוע מקרים כאלה?
צבי מוזס:
צבי מוזס: כן.
צבי מוזס:
התפיסה של בריאות הנפש היא תפיסה מניעתית.
צבי מוזס:
זאת אומרת, אני חושב שהעבודה הפסיכולוגית המשמעותית צריכה להיות במרכזי קליטה ובאולפנים, ושם בדרך כלל את העבודה הפסיכולוגית לא צריך לעשות דווקא פסיכולוג אלא המורים, אנשים שעוסקים עם העולים באופן רגיל ומקבלים הדרכה מפסיכולוג מקצועי.
צבי מוזס:
זאת אומרת, התפיסה של בריאות נפש המונעת היא עבודה פסיכולוגית.
צבי מוזס:
הרי בסופו של דבר יש מספר פסיכולוגים מוגבל, זה ברור שאי-אפשר להעמיד פסיכולוג לכל עולה.
צבי מוזס:
המטודולוגיה היא שפסיכולוג צריך לייעץ, לתת ייעוץ באולפנים, במרכזי קליטה, לפחות ב"סלע" וב"חלום" זכינו לאפשרות הזאת במרכזי הקליטה לעשות את זה, והם קצת מאפשרים לנו להרחיב את זה לכל האוכלוסייה שיש להם במרכז הקליטה ולאו דווקא רק למשתתפים בפרוייקט "סלע" ו"חלום".
צבי מוזס:
דפנה מושיוב: אני חושבת שבעצם אנחנו מתחילים לגעת בנושא שצבי מוזס דיבר עליו בתחילת המיון של נערים ונערות שעולה ב"נעלה" ואנחנו בשירותי הרווחה נתקלים במה שנקרא פוסט-עליה.
צבי מוזס:
בשלבים הראשונים שאני חושבת שמדינת ישראל ערוכה בצורה זאת או אחרת לקליטת העולים.
צבי מוזס:
בשירותי הרווחה אנחנו קולטים אותם מאוחר יותר, כאשר אנשים מתפנים אחרי שהתארגנו בארץ ובעצם מרגישים חלק מההרגשות שצויינו על-ידי חברי הכנסת, של שוליות מסויימת בחברה, שחלק מהם משוליות זמנית עוברים לשוליות מקובעת, וכתבה על זה דוקטור ריטה סבר.
צבי מוזס:
אז הם מגיעים אלינו לקבל את השירותים.
צבי מוזס:
אני חושבת שאחד הדברים שאנחנו מנסים היום לפתח זה שירותים סוציאלים שהם רגישי תרבות.
צבי מוזס:
זאת אומרת, העולים עולים ממדינות שונות וברית-המועצות לשעבר הייתה מדינה מאוד גדולה ואין העולים שעולים מאיזורי המערב של ברית-המועצות לשעבר אינם דומים לעולים שבאים מאיזורים האסיאתים וכל התהליך של שינוי ולימוד של התרבויות השונות הוא דבר שנמצא בתהליך בשירותי הרווחה.
צבי מוזס:
אני חושבת שהיום, גם עם משרד הקליטה, אנחנו יותר ויותר מבינים שצריכים לעבוד אולי בצוותים משותפים, צוותים בהם נמצאים חלק מהעולים שעברו הכשרה בעבודה סוציאלית ובאמצעותם להכיר את התרבות ולראות איך לפתח מודלים התערבותיים שמאפשרים את ההכרה ברגישות התרבותית.
צבי מוזס:
מרכיב נוסף שקיים זה בעצם האפשרות לעבוד גם ברשויות המקומיות בעבודה יותר מערכתית ומשותפת.
צבי מוזס:
זה לא קל לתאם בין כל השירותים, אבל אני חושבת שזה נושא שבעתיד נצטרך יותר לשפר את העבודה המשותפת בין השירות הפסיכולוגי ובין השירותים הנוספים שקיימים בקהילה למען העולים.
צבי מוזס:
מרדכי מרק: אני מרגיש זכות לחזור לתפקיד אחרי ארבע שנים בצה"ל והייתי רוצה בתגובה שלי לשלב את הניסיון הצה"לי בטיפול בנושא התאבדויות של עולים חדשים במהלך שירות.
צבי מוזס:
בשנים האחרונות יש ירידה בשיעור התאבדויות של עולים חדשים בתוך הצבא, למרות שבעבר תקופה ארוכה השיעור של עולים חדשים שהתאבדו בתוך השירות היה משמעותית יותר גבוה משל ישראלים.
צבי מוזס:
הדבר לא נעשה באמצעות יותר ויותר קידום אנשי מקצוע קלינאים לתפקידים של התערבות באוכלוסייה הזאת אלא בשיטה שהיא בעצם מלווה את התפיסה הערכית של החברה הישראלית להגירה והיא שונה מכל מדינה בעולם.
צבי מוזס:
אנחנו אומרים עליה, לא אומרים מהגרים, למרות שעובדתית הספרות המקצועית בהחלט בהחלט מדברת על משברים עד כדי עוצמה קלינית אצל אנשים שעוברים ממקום למקום ובהחלט במהגרים כאשר מדובר במצבי מצוקה של הגירה, בשונה מהגירת רווחה או מהגירה של אנשי היי-טק שעוברים מישראל לקליפורניה או להפך.