GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שרגא ברוש: אני רוצה לעדכן, אנחנו קבענו עם מנכ"ל משרד הביטחון פגישות עתיות, כל שלושה חודשים, ובפגישה הקרובה נציג לו.
שרגא ברוש: פה נתתי את זה בכותרות.
איילת נחמיאס ורבין: שרגא, זה התחיל אחרי החתימה על ההסכם?
שרגא ברוש: ודאי.
שרגא ברוש: אחרי החתימה על ההסכם עם האמריקאים, לפני כשלושה-ארבעה חודשים, אם אני זוכר נכון, ישבנו פעם ראשונה, אצלכם, ומאז התחלנו, מאז ישבנו אצלנו וזה מה שאנחנו הולכים להציג למנכ"ל משרד הביטחון, בצורה יותר מפורטת כמובן, ואני מקווה שכולם יתגייסו למאמץ.
עפר שלח: כן, אבל מהחתימה על ההסכם זה כמעט שנתיים.
שרגא ברוש: אני מסכים.
עפר שלח: האם לטעמך בשנתיים האלה הייתה התקדמות, בלי להיכנס לפרטים?
שרגא ברוש: לא חושב.
עפר שלח: לא הייתה.
עפר שלח: חשוב גם את זה להגיד.
זאב זילבר: כן.
אבי דיכטר: פול.
פול פרידברג: שלום רב, שמי פול, אני סגן ראש סיב"ט במשרד הביטחון.
פול פרידברג: סיב"ט זה האגף שאמון על קידום היצוא הביטחוני.
פול פרידברג: אז קודם כל, כמו שנאמר פה, אנחנו בראש ובראשונה רואים את היצוא הביטחוני כמנוף כלכלי, חיזוק התעשייה כחול-לבן והכי חשוב, חיזוק והתעצמות צה"ל.
פול פרידברג: בלי היצוא הביטחוני לא ניתן לשמר את היתרון הטכנולוגי שיש לצה"ל, את מה שנקרא ה- QME שיש לצה"ל היום.
פול פרידברג: ממוצע של 80% מהתוצר בארץ הוא ליצוא הביטחוני, עקב מגבלות תקציב וכיוצא בזה.
פול פרידברג: הוזכרו פה כמה סוגיות לגבי היקף היצוא הביטחוני, אז השנה בהחלט היצוא הביטחוני עומד, כמו שחבר הכנסת שלח ציין, על 9.2 מיליארד, אבל צריך לזכור, זה לא יצוא שנעשה בשנה קלנדרית, זו עבודה של החבר'ה שיושבים פה מימיני, מהתעשיות, יחד עם משרד הביטחון, עבודה של שנים.
פול פרידברג: ממוצע, כפי שהזכיר חבר הכנסת בר-לב, של עסקה ביטחונית, אנחנו רואים, יכול לקחת בין שבע, שמונה, תשע שנים והשנה הזאת נחתמו כמה, אפשר לקרוא לזה מגה עסקאות, וזו הסיבה למספר הזה, שזה מספר יפה ואסור לנו מה שנקרא לנוח על זרי הדפנה.
פול פרידברג: אנחנו בעולם נתקלים בטכנולוגיות מצוינות של חברות בינלאומיות, מתחרים בקונצרנים ענקיים, במדינות ענקיות, אנחנו מתחרים כדוד וגוליית ואנחנו מצליחים בזה.
פול פרידברג: אני חושב שיתרון ייחודי שיש פה, ואנחנו מנצלים את זה היום, זה האקו סיסטם הייחודי שיש פה, בין התעשייה הביטחונית לבין מערכת הביטחון ובין האקדמיה, אסור לשים את האקדמיה פה בצד, יש לה תרומה משמעותית לסוגיה הזאת, אפשר לראות את מה שקורה בדרום עם הסייבר.
פול פרידברג: זה פלא, באים לפה זרים וזה מודל שמביא לעסקאות בעולם.
פול פרידברג: נאמר פה make in India, זאב ציין את זה.
פול פרידברג: אנחנו נפגשים יום יום עם לקוחות בעולם וממשלות, לא רק חברות, make in India זה משל.
פול פרידברג: היום אין עסקאות בלי העברות ידע, אין עסקאות בלי תשתיות של הרכבה והתעשיות שלנו נערכות לזה.
פול פרידברג: לא פחות חשוב, אנחנו חרתנו על דגלנו את הסיוע לתעשיות הקטנות והבינוניות, לעתים זה לא קל, אלה תעשיות שאני מדבר מהיבטי סיב"ט, אלה תעשיות שעובדות בטיר 2 או 3, שזה חלקי ייצור, ופה אנחנו נסמכים על השיתוף שיש לנו ממפא"ת ומנה"ר, אבל בהחלט סיב"ט לאורך השנה פועלת לקידום התעשיות הקטנות והבינוניות.
פול פרידברג: יש לנו חטיבה ייחודית וייעודית לזה בסיב"ט.
פול פרידברג: אני יכול לציין שבתערוכה האחרונה, ביורוסאטורי שהתקיים בצרפת, היה שיא, עוצמה טכנולוגית של 52 חברות ישראליות והיה שם מתחם ייעודי למה שנקרא Israel Innovation, רק לתעשיות קטנות ובינוניות, וזה חלק מהעבודה שלנו ביום יום.
פול פרידברג: חלק אחר שאנחנו נותנים הרבה דגש היום, על מנת לקדם את היצוא הביטחוני זה ליצור תשתית של עסקות G to G, בין ממשלות לממשלות.
פול פרידברג: יש פה ערך אדיר מוסף של קשרי ממשלה, תשתית ממשלתית, וזה מקל על הרבה מאוד גורמים לאורך חיי העסקה.
פול פרידברג: כמובן שאנחנו עושים סמינרים מקצועיים ביחד עם גורמים זרים, B to B, B to G, כל זה כדי ליצור תשתית ולידים לתעשיות, החל מהקטנות ועד הגדולות.
פול פרידברג: זהו
אבי דיכטר: חברת הכנסת איילת ורבין.
איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, חבר הכנסת דיכטר, על קיום הדיון הזה ביום המיוחד של עפר שלח, מירב בן ארי ושלי.
איילת נחמיאס ורבין: אני מודה ומתוודה שבערך לפני שנתיים, כשנחתם ההסכם עם ארצות הברית, עם כל השמחה על זה שזה הסכם מאוד מאוד משמעותי אני די מהר הבנתי שהוא עשוי להציב את התעשיות הביטחוניות בישראל בפני שוקת שבורה, שלא לדבר על סוגיית העצמאות הביטחונית, שגם אנשי משרד הביטחון מודעים לה וגם העירו על זה, גם בדיון פה וגם בדיון בוועדת הכספים שהתקיים לפני כמה שבועות.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו לא מבינים את המשמעות עבור המפעלים הקטנים, שבעצם הם הספקים המשמעותיים ביותר של התעשייה הביטחונית הישראלית.
איילת נחמיאס ורבין: הן נשענות עליהם, איפה שהן נמצאות, מי שמכיר את עמק השבבים, אבל מעבר לזה אנחנו מבינים שיש פה סוגיה שאם לא תהיה התגייסות מהירה, והיום אני לצערי חוזרת על העניין הזה בהקשר של התעשייה כבר פעם שנייה, התגייסות לאומית בנושא הזה - - - אני הצטערתי לשמוע, אגב, שהתאחדות התעשיינים ישבה עם משרד הביטחון לראשונה לפני שלושה חודשים, אני חושבת שאירוע כזה, בדיוק כמו שציין דיכטר, יום למחרת פחות או יותר, לא יום, חודש אחרי חתימת ההסכם, על כל המשמעויות והנגזרות וההשלכות שלו, כבר היו צריכים משרדי הממשלה לשבת סביב שולחן עגול ולהתחיל להבין מה הדבר הזה אומר.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה לדבר באופן דרמטי על אובדן של 14,000 מקומות עבודה, אם כי יכול להיות שזה מה שיקרה, ואלה המספרים שמביאים בפנינו התעשיינים, אבל בסופו של דבר ההתארגנות על הדבר הזה, אנחנו יודעים שהתעשיות הגדולות כבר פחות או יותר מאורגנות, לרוב התעשיות הביטחוניות הגדולות יש מפעלים כבר ממילא בארצות הברית, ברגע האמת הם יהיו בסדר, אבל אל"ף, הם נשענים על ספקים מקומיים, בי"ת, ברור לגמרי שכל הידע והיכולת שאנחנו צברנו פה לאורך 70 שנות תעשייה ביטחונית, אני לא רוצה להגיד יתאייד, אבל כנראה שחלק גדול ממנו יאבד.
איילת נחמיאס ורבין: כדי לשנות את המצב הזה, או להשפיע עליו, כי אני לא נמנית עם הנאיביות בבית הזה ואני לא חושבת שאנחנו נלך לבית הלבן, שמאוד מאוד עסוק ביצירת מקומות עבודה מקומיים בארצות הברית, ואני מבינה אותו, אני רוצה שיעשו ככה בישראל, מטבע הדברים הוא לא ישנה את ההסכם.
איילת נחמיאס ורבין: ואני אגיד יותר מזה, אני לא רוצה לקחת את הסיכון, אבל בסוף אני חושבת שאנחנו צריכים לעודד מכאן, ועדת החוץ והביטחון, בהיבט של העצמאות הביטחונית, וההשלכות של ההישענות על הספקים הקטנים, מה זה אומר על הזמינות והטיים טו מרקט של מוצרים חדשים.
איילת נחמיאס ורבין: רק ביום שישי האחרון אנחנו ראינו מה יודעת לייצר תעשייה ביטחונית ישראלית בשלושה חודשים או ב-86 ימי בעירה, היום כבר 88 ימי בעירה, היא יודעת לתת את המענה הזה.
איילת נחמיאס ורבין: מה יהיה כשאנחנו לא נהיה במצב הזה?
איילת נחמיאס ורבין: מה יהיה כשזה יהיה בארצות הברית?
איילת נחמיאס ורבין: אז ארצות הברית זה לא מעבר להרי החושך והיא ידידתנו הטובה ביותר, אבל מפה, מוועדת החוץ והביטחון הסוגיה של העצמאות הביטחונית חייבת לבוא לידי ביטוי, ומוועדת הכספים וועדת הכלכלה אנחנו חייבים להתיישב על המדוכה ולתת גב למשרדי הממשלה בעניין הזה כי בסוף הם יצטרכו לבוא עם פתרון.
אבי דיכטר: זיוה מהרשפ"ת, בבקשה.
זיוה איגר: כל נושא התרומה של התעשיות הביטחוניות ידוע ומוכר לכולם.
זיוה איגר: לצערי, אני חושבת שהפתרון, חבר הכנסת דיכטר, לאו דווקא צריך להיות בתוספת תקציב.
זיוה איגר: אני חושבת שקודם כל צריך למצות כלים קיימים שהיום אנחנו לא ממצים אותם.
זיוה איגר: אני חושבת שמשרד הביטחון יכול לנסות ולחייב היום במסגרת הקצאת מכרזים ועסקאות בתעשיות הביטחוניות הגדולות, לחייב אותם בהוראות משרד הביטחון להוציא אחוז לא מבוטל, אפשר לסכם על 60%, 70%, 80%, להוציא את אותו כסף בתעשיות הישראליות בארץ.
זיוה איגר: היום אין חיוב כזה.
זיוה איגר: זה אצלנו בתוך הבית, אצל משרד הביטחון.
זיוה איגר: זה לא נמצא, לא באמריקה ולא מעבר להרי החושך, כמו שאמרת, זה נמצא כאן אצלנו ואנחנו לא עושים את זה.
זיוה איגר: היום אנחנו מחזקים את הגדולות.
זיוה איגר: כשתעשייה בינונית או קטנה, כשמר מתמודדת מול אלביט אין לה סיכוי, גם לא אם היא מתמודדות מול מוטורולה הגדולה.
זיוה איגר: אנחנו יכולים לעשות את זה קודם כל כפתרון ראשון.
זיוה איגר: פתרון שני שאני רואה על הפרק זה הנושא שלקחת את הכלי הזה שנקרא רכש גומלין, שעליו אני אמונה, ופחות לשחרר את היד על ההדק.
זיוה איגר: מה שקורה היום, תבינו, במט"ח סיוע אין חובה על פי חוק, מאוד קשה לנו לעבוד שם, והמשלחת פחות ופחות מתאמצת לממש את הכלי הזה מול החברות האמריקאיות.
זיוה איגר: אבל הן כן מממשות, הן מממשות, כשפונים אליהם וכשמדברים איתם, כמו ששרגא אמר, הן מממשות גם פי שניים ממה שהן מחויבות, אבל בפועל אנחנו לא מרגישים שיתוף פעולה.
זיוה איגר: אני חושבת שאם משרד הביטחון יבין שהכלי הזה במשלחת שיש לו יכול להחזיר את הכסף הזה למדינת ישראל זה ייטב לכולנו.
זיוה איגר: זה כלי מאוד מאוד חזק ויש למדינת ישראל הרבה מה להציע בערוץ הזה.
אבי דיכטר: את יכולה רק להגיד מה זה קשה?
אבי דיכטר: אמרת שקשה לכם מולם, זה קשה למשרד הכלכלה מול משרד הביטחון?
זיוה איגר: כן, בעבודה מול המשלחת.
זאב זילבר: כללי הסיוע לא מחייבים, אפילו הפוך, אוסרים, אז בטח שאנחנו לא יכולים להתאמץ לחייב אותם בדברים, לכן אני לא מבין את האמירה הזו.
זיוה איגר: לא, חבר'ה, יש הבדל בין לחייב לבין לעשות את מרב המאמצים.
זיוה איגר: היום בתהליך הם לא כפופים לחוק, מכיוון שהם כבר במט"ח סיוע, אז זה מבוסס על best efforts, זה לא מבוסס על לחייב אותם.
זיוה איגר: אנחנו מבקשים, אפילו את הדבר הכי קטן, חבר הכנסת דיכטר, להיות מעורבים בתהליך מלכתחילה כדי שנוכל לפרוש בפני אותו לוקהיד מרטין או בואינג, את האופציות שלו למימוש, שנוכל לעשות איתו ביזנס, שנוכל להציע לו דברים שיהיו אטרקטיביים.
זיוה איגר: אנחנו מקבלים את ההודעה בדקה ה-90 על העסקה ואז מן הסתם כבר עכשיו יש את הלחץ להוציא את ההזמנה ואז יש את הפטור, שזה הכלי הכי קל לעשות אותו, הוא כלי למי שלא אוהב לעבוד קשה.
זיוה איגר: אנחנו לא רוצים להיות שם וזה כלי שאפשר לחזק אותו היום.
זאב זילבר: צריך מאוד מאוד להיזהר בנושאים האלה של מט"ח הסיוע ואני לא חושב שזה - - -
זיוה איגר: אנחנו לא מדברים על חיוב, אני אומרת שוב.
זיוה איגר: דרך אגב, התעשיות הביטחוניות האמריקאיות מימשו בישראל מיליארדים של דולרים בשנים האחרונות.
זיוה איגר: מיליארדים של דולרים, 4.5 מיליארד דולר בשלוש השנים האחרונות.
זיוה איגר: הם לא מימשו כי מישהו חייב אותם, אוקיי?
זיוה איגר: הם מימשו כי מישהו דיבר איתם והציע להם.
זיוה איגר: אנחנו מציעים לבואינג להשקיע גם בחברות קטנות בטכנולוגיות.
זיוה איגר: יש להם המון עניין במדינת ישראל, בסוף זה עניין של ביזנס ואנחנו יכולים להגיע לשם, רק תנו לנו את ההזדמנות לייצר איתם את השיח הזה.
זיוה איגר: אין לנו היום את ההזדמנות הזו וזה כלי מאוד מאוד - - -
אבי דיכטר: כי אתם מגיעים בדקה ה-91?
זיוה איגר: כי אנחנו פחות מעורבים.
עפר שלח: זיוה, בשביל לדייק, להבנתי בכסף סיוע אסור להשתמש בו לרכש גומלין, זאת אומרת אסור שבמסגרת עסקה שאנחנו עושים אותה במסגרת הסיוע - - - נכון להיום, אגב יכול להיות שזה ישתנה.
עפר שלח: דווקא בעולם שבו לא יהיו המרות זה צריך להיות חלק מהעניין, שאם אין המרות אז אנחנו כן מחייבים ברכש גומלין.
עפר שלח: זאת אומרת על איזה שלב בתהליך את מדברת שהיית רוצה לראות מעורבות יותר גדולה שלכם?
זיוה איגר: חבר הכנסת שלח, אתה לא קורא לזה רכש גומלין, אתה קורא לזה קבלנות משנה.
זיוה איגר: מה יש לנו ב-F35?
זיוה איגר: יש לנו לא industrial איזה שהיא מחויבות, יש לנו industrial participation, בסדר?
זיוה איגר: אז הולכים לאלביט והולכים לתעשייה אווירית ועושים כנפיים ועושים קסדה.
זיוה איגר: זה על בסיס קבלנות משנה בעסקים.
זיוה איגר: אני אגיד לך גם יותר מזה, יש לנו תעשיות ישראליות שבסייט האמריקאי שלהם מקבלות מט"ח סיוע וגם אותן אנחנו לא מחייבים לשים בארץ.
זיוה איגר: כל חיוב כזה זה עולה לי במלחמות.
זיוה איגר: למה אלביט, שהיא מקבלת היום עסקה, ממט"ח סיוע, אלביט האמריקאית, לא אלביט הישראלית, למה היא לא יכולה לעשות חלק מזה במדינת ישראל?
זיוה איגר: דרך אגב, אם יש לה בעיה לצבוע את הכסף במט"ח סיוע היא יכולה לצבוע כסף אחר.
זיוה איגר: יש לנו כסף אחר, הלוא הכול בסוף זה אותה קופה והשאלה היא איזה שורה אתה צובע בתקציב אל מול הפעילות בארץ.
זיוה איגר: אפשר לעשות את זה, רק צריך לשים על זה דגש.
זיוה איגר: זו נקודה שנייה.
זיוה איגר: נקודה שלישית, יש היום, אפשר וצריך לבחון, הסכמים כמו ההסכם המצרי שיש לאמריקאים, שאומר לא המרה של 26%, כמו שהיה לנו, אלא שאומר הקצאת נתח מסוים מהתקציב לטובת קבלנות משנה באותו פרויקט באותה מדינה.
זאב זילבר: זה רק בעולם שאין המרות.
עפר שלח: OSP פרויקטיאלי.
זיוה איגר: זאב צודק, כל עוד היו לנו המרות לא יכולנו לדרוש את זה.
זיוה איגר: ניסינו לדרוש את זה בעבר, מדינת ישראל, לא יכולנו כי הוקצו לנו 26%.
זיוה איגר: נכון להיום אין לנו את ה-26% האלה ולכן אנחנו כן יכולים לבוא ולבקש, בעיקר בפרויקטי - - -
זאב זילבר: זה גם מה שהיה - - - רק שהאמריקאים אומרים שכשייגמרו ההמרות בואו נדבר.
זיוה איגר: כן, אבל כשייגמרו ההמרות זה כבר יהיה מאוחר מדי.
זיוה איגר: אתם גם ציינתם את זה קודם, אנחנו בזמן פציעות ואין אף פצוע במגרש.
זיוה איגר: זהו, זה הזמן, אם אנחנו לא עושים את זה עכשיו זה כבר מאוחר מדי, אז זו אופציה - - -
עפר שלח: אין כמו כדורגלנים ישראלים בלביים פציעות.
עפר שלח: אין שום בעיה, בזה אנחנו הכי טובים.
אבי דיכטר: חבר'ה, אנחנו מוכנים אפילו לביים, רק שיהיו שם.
זיוה איגר: אני רוצה לתת עוד נתון אחד, ברשותכם.
זיוה איגר: רכש הגומלין שהגיע מכל העסקאות הביטחוניות ירד משמעותית.
זיוה איגר: אנחנו מדברים על 2013, 55% מרכש הגומלין שאני מנהלת היה מהתעשיות הביטחוניות, היום הוא 20%.
זיוה איגר: וזה אומר שהיד שלנו קלה על ההדק, זה מה שזה אומר.
אבי דיכטר: כי התעשיות האחרות עלו ודיללו את החלק של התעשיות הביטחוניות?
זיוה איגר: לא, כי פשוט נתנו פטורים, כי פשוט עשינו קיזוזים, כי אלביט הופרטה ופתאום כשאלביט הופרטה אז היא לא מחויבת.
זיוה איגר: כל מה שאני יכולה לחייב במסגרת חוק אני מחייבת, כל מה שאני צריכה במסגרת שיתוף פעולה אני צריכה את משרד הביטחון, אני חייבת את שיתוף הפעולה של משרד הביטחון.
זיוה איגר: הגידול של היצוא הוא דבר מדהים, רק תזכרו שהיצוא הזה מביא בגינו מחויבות של רכש גומלין של התעשיות האלה במדינות אחרות.
זיוה איגר: אל תשכחו את זה.
זיוה איגר: יצוא גדל מצד אחד זה מצוין, אבל בעקיפין זה פוגע בתעשיות הקטנות והבינוניות.
זיוה איגר: כשהתעשייה האווירית עכשיו מוכרת להודו זה נהדר, רק שמחר בבוקר היא צריכה לעשות 100% בהודו ואז מה היא אומרת?
זיוה איגר: היא באה לאופק מראש העין, חברה לזה, ואומרת לה 'את עכשיו פותחת בהודו' ואני מגיעה לראש העין ואין ייצור, למה?
זיוה איגר: כי הוא פתח בהודו.
זיוה איגר: וזה בא אלינו מהכיוון השני.
זיוה איגר: אני לא אומרת לא לייצא, זה מצוין, רק בואו נאזן את זה דרך כלים אחרים, פנימיים, אצלנו ונחזק את התעשיות הקטנות והבינוניות שהן תמיד טיר 1 וטיר 3 והן אף פעם לא יכולות להתמודד מול התעשיות הגדולות.
אבי דיכטר: את רצית לדבר?
מיכל פינק: מיכל פינק, סמנכ"ל אסטרטגיה ותכנון מדיניות במשרד הכלכלה והתעשייה.
מיכל פינק: להוסיף על דבריה של זיוה ולא אחזור על החשיבות של רכש גומלין, אני רוצה לדבר מילה על שיתוף הפעולה שלנו עם משרד הביטחון ועל התעשייה וצוות משותף איתו אנחנו יוצאים לדרך כרגע לבחינת הבעיה.
מיכל פינק: קיבלנו מיפוי ממשרד הביטחון של התעשיות גם במעגלים השניים והשלישיים שעלולות להיות מושפעות מנושא השינויים ב-MOU, מדובר על תעשיות בענפי המתכת, אלקטרוניקה, אלקטרו אופטיקה וכן הלאה, יש לנו מיפוי של הגורמים גם בארץ, ברחבי הארץ, פריפריה וכדומה, ואנחנו יוצאים לבדיקה משותפת.
מיכל פינק: הרעיון הוא כרגע, מעבר לכל הצדדים שכבר הועלו כאן, לטפל גם בפן של הזדמנות עסקית, פיתוח עסקי לכיוון תחליפי של מוצרים אזרחיים או דו שימושיים, כיוונים של מו"פ, עידוד יצוא.
מיכל פינק: יצירת הזדמנויות נוספות לאותן תעשיות ידרוש מעורבות גם ממשרד הביטחון, אם זה בעניין המדיניות כלפי יצוא דו שימוש וכן הלאה.
מיכל פינק: זאת אומרת אין ספק שלפתח מערך שיתמוך באותן חברות בהיבטים נוספים ואלטרנטיביים זה לא מיותר, אנחנו נערכים גם לזה כרגע.
מיכל פינק: תודה.
אבי דיכטר: לפני שאני מגיע לתעשיות, איל, אתה רוצה לדבר עכשיו?
איל בן ראובן: אני מצטער שלא הייתי בתחילה, אבל אני עוסק בנושא הזה הרבה, כולל אני מבקר בחברות.
איל בן ראובן: רק בשבוע שעבר הייתי במספר חברות ואני אומר לך, כבוד היושב ראש, החברות במצב של מודאגות מאוד.
איל בן ראובן: הן מגדירות, שמעתי מנכ"לים, ראשי חברות שאומרים 'אנחנו על אדי דלק של הבנה שמה שהולך לקרות לנו זה קריסה, אנחנו לא נחזיק מעמד'.
איל בן ראובן: אנחנו דיברנו פה בעבר על הסכנות, אנחנו מדברים פה על סכנות משמעותיות לבטחון מדינת ישראל, לא פחות מזה.
איל בן ראובן: אנחנו מדברים על סכנה של עצמאות ביטחונית, שכל קבלני המשנה של כל החברות, כל החברים האלה, יהיו במקומות אחרים, בארצות הברית, בהודו, בכל מיני זה, כשאנחנו נצטרך אותם עכשיו, באמירה, '
איל בן ראובן: עכשיו אנחנו צריכים למבצע כזה או אחר', אנחנו נדבר ללמפות, או נבקש טובה, שיעשו לנו טובה בכל מיני מקומות.
איל בן ראובן: זה חמור מאוד.
איל בן ראובן: אנחנו מאבדים יכולת.
איל בן ראובן: אנחנו מאבדים יכולת שכולנו מכירים בערכה, לא רק הביטחונית, גם הלאומית.
איל בן ראובן: הרי אנחנו יודעים כמה דברים יוצאים מהתעשייה הביטחונית, מהרעיונות, אנחנו יודעים בדיוק מי האנשים שיושבים שם.
איל בן ראובן: רבותיי, אנחנו באיחור ענק לגבי התהליך שקורה.
איל בן ראובן: אני זוכר פה את נגל לפני שנתיים בערך, אנחנו מעלים את הבעיה, אני מעלה את השאלה, הוא מסביר 'חבר'ה, בסדר, אנחנו מבינים, יש בעיה, אבל קיבלנו עוד שש שנים, יש לנו עוד הרבה זמן עד שנגיע לחרב שתעסוק בזה'.
איל בן ראובן: זה כבר התחיל לעבוד מזמן, החברות הגדולות, ובצדק, מתארגנות בכל מיני מקומות עם קבלני המשנה, והחברות הקטנות פה, אין להם את היכולת הזו אז הם נשארים פה.
איל בן ראובן: כלומר אפשר לדבר מפה עד מחר על הסכנות, צריך - - - אני ראיתי את העבודה, היא הוצגה פה, של משרד הביטחון, עבודה מצוינת, מסבירה את המשמעויות, אבל עדיין לא עוסקת בפתרונות.
איל בן ראובן: רבותיי, אנחנו צריכים פתרונות, ולא היום, לפני שנה היינו צריכים לקבל את הפתרונות ואנחנו ממשיכים בדיונים ודיונים ומפגשים, 'נפגשנו לפני ארבעה חודשים ונתחיל לעבוד'.
איל בן ראובן: תסתכלו מה קורה בשטח, לחברות בשטח, הן קורסות ואנחנו בדיונים.
איל בן ראובן: רבותיי, צריך להגדיר לוחות זמנים וצריך לתת פתרונות.
איל בן ראובן: אני לא הייתי פה, אני מבין שהוצגו פה דברים, אני העליתי, אחרי פגישה עם זיוה פחות או יותר על הדברים שעלו פה, דובר על חוק שהצעתי, חוק שלמשל ייתן הטבות במכרזים לחברות הגדולות שמשתמשות בקבלני משנה בישראל.
איל בן ראובן: הצעת חוק.
איל בן ראובן: התשובה של משרד הביטחון הייתה 'המתן, המתן, המתן, הולד און, אנחנו בתהליך בחינה'.
איל בן ראובן: בסדר, תהנליך בחינה, תנו פתרון אחר, אבל תנו פתרון, אי אפשר להשאיר את החברות ככה במצב הזה.
איל בן ראובן: סוגיית האופסט, רכש הגומלין.
איל בן ראובן: מה אנחנו אומרים פה?
איל בן ראובן: מה התשובות כאן?
איל בן ראובן: תראו, צריך להיזהר עם נושא מט"ח הסיוע.
איל בן ראובן: ברור שצריך להיזהר, אבל השתנה משהו, אם השתנה משהו אז צריך לדבר על שינוי.
איל בן ראובן: מי שעשה לנו את ה - - - זה לא תרגיל, זה בסדר, נותנים עוד כסף, יש עניין של המרות?
איל בן ראובן: צריך לבוא היום ולהגיד 'רבותיי, השתנה משהו', גם אנחנו חייבים לדרוש שינוי ולדרוש ולעמוד על נושא האופסט פה במדינת ישראל.
איל בן ראובן: אנחנו רואים מדינות שעושות את זה ביד חזקה ופה אני מבין שמדובר פה על שיתוף פעולה, זה לא יכול להיות משרד הכלכלה ומשרד הביטחון וכל אחד עושה, צריך לעבוד ביחד.
איל בן ראובן: ממשלת ישראל, המדינה, צריכה להוביל את המהלך הזה בסיפור הזה של האופסט ולהתחיל לעמוד ולדרוש את העניין הזה של רכש גומלין פה במדינת ישראל, מי שמרוויח ממדינת ישראל, מי שמעביר דברים למקומות אחרים צריך גם להעביר הנה יכולות וצריך להעביר הנה כסף.
איל בן ראובן: אני מבין שעלה פה, על ידי שרגא קודם, הצורך של המדינה להביא כסף, לנסות להחזיק, והכסף הזה עכשיו הוא חשוב, לתת כסף לחברות הקטנות האלה ולתת להם לנסות לעבור את הגשר, כי אנחנו מבינים עכשיו שאנחנו באיזה גשר שאו שניתן פתרונות ואז נחצה את הגשר או שהגשר יתמוטט ואם הגשר הזה יתמוטט החברות האלה יתמוטט.
איל בן ראובן: אני אומר פה לכבוד היושב ראש, אנחנו צריכים להיכנס ולהתחיל לשמוע פתרונות, 'אנחנו בתאריך זה וזה מתחילים לעשות אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש', אחרת אנחנו נמצא את עצמנו במצב של 'בוא נלמד לקחים במה טעינו'.
איל בן ראובן: הבעיה מוגדרת, אנחנו יודעים מה הבעיה, אנחנו מגדירים את הבעיה, עכשיו צריך לתת לבעיה פתרון ואני מציע לנסות, כבוד היושב ראש, לבקש בלוח זמנים, נא לבוא ולהציג כאן פתרונות, איך מדינת ישראל, משרד הביטחון, איך אתם מתכוונים לבוא עם פתרונות לעניין הזה.
אבי דיכטר: אוקיי, אנחנו עוברים לנציגי התעשיות.
עמיר ניר: עמיר ניר, אני יושב ראש פורום תעשיות המרכבה והרק"מ בהתאחדות התעשיינים.
עמיר ניר: אני רוצה להגיד שארבעה המיליארד שמדברים עליהם, זה לא רק שזה לא בעתיד הרחוק, 25%, מיליארד שקל, זה כבר עכשיו בינואר 2019, זאת אומרת זה היום, אלה דברים שכבר קורים.
עמיר ניר: יושבים פה תעשיינים שעוד מעט ידברו והם יגידו לכם איך הם כבר מושפעים וכמה אנשים הם שולחים הביתה ומה הם סוגרים.
עמיר ניר: כאן ועכשיו, לא בעתיד.
עמיר ניר: אני רוצה לומר כמה מילים על פרויקט המרכבה, שמתוך 130 המפעלים שהולכים להיסגר כתוצאה מארבעה המיליארד האלה, בערך 75-70 מפעלים אלה מפעלים שמייצרים את מערכות המרכבה.
עמיר ניר: פרויקט המרכבה בעשר השנים האחרונות עבר כבר תהליך של מה שאנחנו נוהגים לקרוא העמקת מט"ח סיוע.
עמיר ניר: להעביר נתחים מתוך הערכות וכל מה שאפשר וחומרי גלם והכול, להעביר לארצות הברית.
עמיר ניר: אני רוצה להזכיר שנכון להיום 30% מטנק המרכבה מיוצר כבר בארצות הברית, 80% מהנמר מיוצר כבר בארצות הברית, כך שכרגע כשמדברים על עוד העמקה לא מדובר בהעמקה, אלא המשמעות היא כבר סגירה של קווים, ובחלק מהמפעלים סגירה של הקווים זה גם סגירה של המפעל.
עמיר ניר: וזה כאן ועכשיו.
עמיר ניר: אני רק רוצה להגיד שפרויקט המרכבה, בגלל שרוב התעשיות שהוא מעסיק, וראינו את זה בסיור, חבר הכנסת שלח, אלה מפעלים של low tech.
עמיר ניר: אני לא חושב שצריך להתבייש בזה, זה low tech שיש מאחוריו הרבה ידע וניסיון שנצבר ושנים וזה לא נרכש במספר שנים, אלא בהרבה מאוד שנים.
עמיר ניר: לכן מפעלים כאלה, אם וכאשר הם ייסגרו, וזה כבר מתחיל לקרות, לא יהיה לנו לדבר הזה תחליף.
עמיר ניר: מצד שני מדובר במפעלים שמעסיקים מספר רב של עובדים יחסית.
עמיר ניר: היחס בין הכסף שמושקע במפעלים האלה למספר העובדים הוא גבוה.
עמיר ניר: ולכן הפגיעה בפרויקט המרכבה, מעבר לכל ההיבטים הביטחוניים, שנאמר פה כבר הכול, אני חושב, בהיבט של הפגיעה החברתית היא גדולה.
עמיר ניר: דיברת על פתרונות, חבר הכנסת איל, אני חושב שפרויקט המרכבה הוא בהחלט פתרון, כי פרויקט המרכבה הוא ייחודי בזה שהוא מוציא הזמנות ישירות ל-65 תעשיות בארץ שלהן יש עוד כ-130 קבלני משנה, סך הכול 210 תעשיות שניזונות ישירות מפרויקט המרכבה, בפיקוח מלא של פרויקט המרכבה ולכן אני אומר שפרויקט המרכבה הוא פתרון.
עמיר ניר: נכון להיום, לטובת 2019, כבר נגזר על הפרויקט קיצוץ תקציבי שכבר הושת עליו והמשמעות שלו שכבר עכשיו הולכות להיפגע התעשיות האלה.
עמיר ניר: אז בצד הפתרונות אני קורא לא לפגוע בפרויקט המרכבה ולשמר את התעשיות שאיתו וזה גם פותר חלק גדול מהבעיות שדיברנו עליהן כל היום.
עמיר ניר: תודה.
אבי דיכטר: אנחנו מקצים שתי דקות, אז נא להתמקד.
גונן לטזר: שמי גונן לטזר, אני סמנכ"ל בחברת וויפרו גבעון, שהיא יצרנית חלקי המבנה למטוסים הגדולה בישראל.
גונן לטזר: אני רוצה רק לחזק את דבריה של זיוה.
גונן לטזר: בתקופה הקרובות הולכות להיחתם שלוש עסקאות מאוד גדולות בתחום כלי הטיס, מתדלקים, מסוקי סער, מטוסי קרב.
גונן לטזר: העסקאות האלה, במצטבר, לפי הערכה צנועה, יהיו עסקאות של מיליארדי דולרים.
גונן לטזר: השת"פ התעשייתי הוולונטרי שייגזר מתוכן יהיה כנראה קרוב לאותם ארבעה מיליארד שקל שמדברים פה על התוספת התקציבית.
גונן לטזר: אז לפני שמשרד הביטחון רץ לדאוג לתוספות תקציביות, כפי שזיוה אמרה, בואו נדאג לכספים שיש לנו כאן ולא עולים למדינת ישראל שום דבר.
גונן לטזר: אני אומר לכם שב-F35 עבדו על כולנו, רוב הכסף מושקע היום במה שנקרא השת"פ התעשייתי במפעל של אלביט שנמצא בארצות הברית.
גונן לטזר: אנחנו משלמים משכורות אמריקאיות בכסף הזה וכולם מתהדרים במאות מיליונים של שת"פ תעשייתי.
גונן לטזר: בואו נעצור את זה.
גונן לטזר: יש עכשיו הזדמנות חד פעמית, עסקאות בהיקף הזה לא ייחתמו בשנים הקרובות, זו הזדמנות חד פעמית.
גונן לטזר: צריך להוציא את הדברים האלה מהמחשכים, להכניס את משרד הכלכלה, הרשפ"ת, עמוק לתוך העניין.
גונן לטזר: זיוה צודקת, אתם יודעים על הדברים האלה בדקה ה-99, לא בדקה ה-90, ואז הכול אפוף במין מסתורין ביטחוני כזה ואוי ואבוי מה יגידו האמריקאים - - -
עפר שלח: רגע, אני רוצה בשביל להבין מה שאתה אומר.
עפר שלח: אתה אומר מפעל של אלביט, זה מייצרים את הקסדה, שאלביט לצורך העניין זכתה בה, ודיברנו על זה קודם, לא מתוקף התחייבות לאופסט, אלא היא הציעה את הקסדה הכי טובה בשוק, לצורך העניין.
גונן לטזר: לא, חבר הכנסת שלח, זה נחשב ללוקהיד מרטין, חלק מאוד מאוד משמעותי מהשת"פ התעשייתי שלהם.
גונן לטזר: הצליחו לשכנע את ממשלת ישראל להכיר, נדמה לי, בערך מוסף של משהו כמו 40% על קסדות שמיוצרות באמריקה.
גונן לטזר: אז אני לא נגד אלביט מערכות - - -
עפר שלח: הסעד שאתה מבקש זה שמדינת ישראל תגיד לאלביט שהיא צריכה לרכוש פה?
גונן לטזר: לא, שמשרד הביטחון יגיד לבואינג ולוקהיד מרטין, שיודעים להקשיב היטב, 'רבותיי, בואו נחלק את הכסף הזה שאתם הולכים לכאורה להשקיע במדינת ישראל בצורה קצת יותר שקופה ונחלק אותו בין יותר שחקנים'.
גונן לטזר: רוב הכסף הזה היום הולך לשני שחקנים, התעשייה האווירית ואלביט הן חברות מכובדות שאני רוצה בהצלחתן, אבל תארו לכם שניקח 300 מיליון דולר מתוך אותם מיליארד של שת"פ תעשייתי ונפזר אותם על עוד עשרה מפעלים, עוד 15 מפעלים.
גונן לטזר: לממשלת ישראל זה לא עולה אגורה ותחשבו מה זה יעשה לתעשייה, זה חושף אותן בפני השחקנים הכי גדולים בעולם, אחר כך יכולות להיגזר מזה עסקאות המשך בהיקפים לא מתוארים ולא עושים את זה.
גונן לטזר: והכול בחדרי חדרים והכול במחשכים.
גונן לטזר: אנחנו היינו בקמפיין של ה-F35, אני יכול להגיד שהם ממש רימו אותנו.
גונן לטזר: אמרו לנו 'עוד מעט, עוד מעט ונדבר ונראה' והופ נחתמה העסקה וגילינו שאין שת"פ תעשייתי ואין שום דבר.
זיוה איגר: רק תזכיר שאתה ספק של בואינג גם.
גונן לטזר: אותו דבר יקרה גם במתדלקים שקורים עכשיו, אותו דבר יקרה במסוקי הסער ואותו דבר יקרה במטוסי הקרב.
גונן לטזר: זה לא עולה לממשלת ישראל אגורה, לא צריך להוסיף שום דבר לתקציב הביטחון.
גונן לטזר: בואו ננהג בצורה שקופה ונחלק את הכסף הזה בצורה קצת יותר הגיונית ושוויונית.
גונן לטזר: רק הכלי הזה יכול להציל הרבה מאוד מפעלים.
גונן לטזר: ואני אומר לכם, זה לא סתם שעד היום הדברים נעשו בצורה הזאת וזה הזמן לשנות.
גונן לטזר: וזיוה צודקת בעניין הזה במאה אחוז, צריך להגיד את הדברים בקול צלול וברור.
אבי דיכטר: כן, בבקשה, שתי דקות לרשותך.
ערן רון: ערן רון, אני סמנכ"ל של מפעל ישראלייזר שנמצא בקיבוץ רעים, בעוטף עזה הבוער תרתי משמע.
אבי דיכטר: חוטף עזה, מה שנקרא.
ערן רון: חוטף עזה.
ערן רון: אנחנו מעסיקים כ-150 עובדים, פעילים, כ-70% לטובת התעשייה הביטחונית, ישירות למשרד הביטחון ולחברות שהוזכרו פה קודם.
ערן רון: אנחנו לא נשרוד ללא פרויקט המרכבה, ללא פרויקט הנמר, שאנחנו פעילים בו כבר לאורך שנים.
ערן רון: פשוט לא נשרוד.
ערן רון: אנחנו נצטרך לשלוח אנשים שאנחנו מעסיקים משדרות, נתיבות ואופקים, אלה רוב העובדים שלנו והם פשוט יצטרכו ללכת הביתה.
אבי דיכטר: כמה עובדים אתם מעסיקים?
ערן רון: 150.
ערן רון: תודה.
טל דקל: טל דקל, מנכ"ל תעשיות גומי לישראל ביקנעם, כ-80 עובדים, משרתים את משרד הביטחון וצה"ל כ-60 שנה בפריטים למזקו"ם לנמר ולמרכבה.