GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טל דקל: אני אקח על עצמי בקצרה את ייצוג התעשיות הקטנות ואני אסביר מה זה אומר מבחינתנו לעבור לייצר בארצות הברית.
טל דקל: זה בצורה חד משמעית לסגור פה את הקווים ואת היכולת לתת מענה לצבא.
טל דקל: כשאנחנו עושים את זה אנחנו גם נפסיד 30% יצוא שהיום המפעל מייצא, בעיקר לצבא האמריקאי.
טל דקל: קשה להסביר, אבל כשמורידים ארבעה מיליארד מתקציב של מנה"ר, שהוא כ-11 מיליארד שקלים בשנה, אז מנה"ר לא מחכה, מנה"ר כבר היום מתחיל לייצר הזמנות ולחפש אפיקים אמריקאים.
טל דקל: את ההעמקה, כמו שאנחנו קוראים לה, במט"ח אנחנו כחברה קטנה לא יודעים לייצר יותר ממה שאנחנו כבר עושים, כ-50% ממה שאנחנו מקבלים מהצבא אנחנו כבר מייצרים וקונים בארצות הברית.
טל דקל: מעבר לזה אנחנו לא יודעים לעשות וכל העמקה נוספת זה בעצם סגירת הקו.
טל דקל: הסכנה שלנו היא לא ב-2025, היא ב-2020, כי אנחנו כבר היום יודעים שמנה"ר הוציא הזמנות לכל התכולה, לכל הערכה, בארצות הברית, זאת אומרת שאם אני לא אקבל את ההזמנות לייצור אצלי בארץ פשוט גזר דיני נגזר.
טל דקל: אז אני בהחלט מחזק את הדברים שנאמרו פה, אם לא נטפל בזה ולא נדע לייצר תקציבים לייצור בישראל החלקים, שחלקם אסטרטגיים, זה כבר הצבא צריך להחליט מה אסטרטגי בעיניו ומה לא, לא נוכל לייצר אותם פה.
טל דקל: ממקרים שיש לנו כבר כרגע בארצות הברית לא תמיד התעשייה האמריקאית נותנת עדיפות לתעשייה הישראלית או לצה"ל או למשלחת.
טל דקל: עם כל הכבוד לנו, עם כל הכבוד שאנחנו אולי חשובים להם, אבל לא יודע להגיד אם אנחנו חשובים מספיק כשחברות כמו קאטר פילר או אחרות מזמינות בהרבה יותר.
טל דקל: אנחנו בסך הכול בסופו של דבר לא לקוח גדול עבורם.
ירון ליבנת: ירון ליבנת, מנכ"ל חטיבת ביטחון וטכנולוגיות בחברת מר, חברה שמייצרת מערכות תקשורת טקטית לצבא וליצוא כמובן, במקביל אני גם יושב ראש חברת תגל ביקנעם.
ירון ליבנת: למר יש חברה בשדרות, שפתחנו אותה לפני שלוש שנים לייצור מערכות קשר לכלי רק"מ לצבא, מועסקים בה כיום כ-35 עובדים, בתהליך הולך וגדל, כולם מהאזור, כולם מעוטף עזה ומשדרות וסביבותיה.
ירון ליבנת: אני שירתי במערכת כמעט 30 שנה והייתי ראש פרויקט המרכבה, הייתי ראש מט"ק, ואני רוצה להגיד לוועדה שלדעתי השטן נמצא בפרטים הקטנים.
ירון ליבנת: הוא לא נמצא במספרים של 11 מיליארד יצוא או ייצור, הוא לא נמצא באופן כללי באמירות שניתן לעשות רכש גומלין באופן כללי, אלא הוא נמצא בפרטים.
ירון ליבנת: את הדבר הזה צריך לקחת לתכנית שהיא הרבה יותר פרטנית, היא צריכה לקבל צורה של נהלים, של חוקים, יכול להיות שצריך להגיע פה לחוק ואני מצטרף ומאוד מסכים עם מה שאמרת, איל, אני חושב שזה צריך לקבל אולי אפילו פתרון בחקיקה, אבל יש גם דברים הרבה יותר פשוטים מחקיקה, שזה לצורך העניין נהלים של משרדים ועקרונות ש - - -
אבי דיכטר: תן לסבר את האוזן.
ירון ליבנת: אני אומר, בנוהל שמגדיר שאתה מחייב תעשייה ביטחונית גדולה, כשהיא קיבלה חוזה, לתת אחוז מסוים מההתקשרויות שלה לתעשיות קטנות ולהוכיח את זה, לצורך העניין.
ירון ליבנת: אז משרד הביטחון יכול להוציא נוהל, היום זה לא קיים, אין שום מגבלה על התעשייה להוציא מה שלא יהיה, לא מטילים מגבלות באמת על תעשיות, עובדים בשוק תחרותי.
ירון ליבנת: אלה נהלים שקשה לעשות אותם, אבל - - -
עפר שלח: בארצות הברית יש חוק כזה לתעשיות הביטחוניות.
עפר שלח: אני הלכתי עם זה למנכ"ל משרד הביטחון - - -
ירון ליבנת: נכון ויש - - -
מיכל פינק: גם פה אנחנו מדברים על רכש כחול-לבן, יש דיון באולם השכן עכשיו בדיוק על העניין הזה.
ירון ליבנת: ויש תעדוף לתעשיות קטנות במנוריטי ותעשיות קטנות ובינוניות כאלה ואחרות.
ירון ליבנת: אני אגיד עוד שני משפטים.
ירון ליבנת: אני חושב שבסוף, לצערי הרב, למרות כל מה שנאמר פה, זה לא יילך בלי שיוסיפו, לפחות בטווח הקצר, תקציב שקלי למערכת הרכישה של משרד הביטחון כדי לשמר את התעשיות הקטנות והבינוניות עד שיימצאו הפתרונות האלה, כי התהליכים האלה לוקחים זמן.
ירון ליבנת: דבר אחרון שאני רוצה להגיד, הוועדה, שהופעתי בפניה לא מעט פעמים כשהייתי במדים, אני מציע שתזמן את משרד הביטחון, את משרד הכלכלה ואחרים, בצורה עתית, אחת ל-, אם להיות ריאליים שלושה עד שישה חודשים, כדי לדווח איך הדברים האלה הופכים להיות תכנית פרטנית מדיוני הוועדה.
ינקי טייטלבאום: שמי ינקי טייטלבאום, אני מנכ"ל של ג' את ט' תעשיות ומסחר.
ינקי טייטלבאום: אנחנו נמצאים בקרני שומרון, מעסיקים כ-50 עובדים, המפעל הוקם על ידי אבי ז"ל לפני 50 שנה בערך ומאז אנחנו מייצרים ישירות עבור משרד הביטחון וגם לקבלני משנה של תעשיות גדולות כמו תעש ורמתא ותעשייה אווירית ורפאל וכדומה.
ינקי טייטלבאום: בפן הרגשי, ואני חושב שזה מאוד חשוב לדבר על אליכם, חברי הכנסת וכבוד היושב ראש, אבי ז"ל היה 26 חודשים באושוויץ ואני יושב פה כנס.
ינקי טייטלבאום: אני תמיד אומר שאני נס, כי מי שיצא משם זה לא מובן מאליו ואנחנו זכינו, בעזרת ה', פשוט לתרום למדינת ישראל ולטובת הביטחון שלנו ולייצר מוצרים עבור מערכת הביטחון ולטובת החיילים והדברים האלה.
ינקי טייטלבאום: לכן, כמו שנאמר פה, הפגיעה בפרויקט המרכבה, שירון דיבר עליה, היא ממש פגיעת מוות למפעלים בסדר גודל שלי, שאנחנו עבדנו המון המון עם המרכבה.
ינקי טייטלבאום: ועכשיו, אם מדברים על המכה הזאת, זו פשוט תהיה מכת מוות, בגלל שאנחנו יודעים, כל מי שמייצר 50 שנה למערכת הביטחון, זה מה שהוא יודע לעשות.
ינקי טייטלבאום: יכול מאוד להיות, כמו שמישהו אמר פה, שאנחנו מפעלי low tech, לא הייטק, למרות שיש CNC וחמישה צירים והכול, אבל תכלס אנחנו low tech, אנחנו פחחים, אבל הידע שמצטבר אצלנו, למרות שיש לי חמישה מהנדסים חדשים, יש לי חמישה פנסיונרים שלא הולכים לשום מקום, אבל הם מקור הידע שלנו.
ינקי טייטלבאום: אם אנחנו היום נוריד עוד יותר מהפרויקט הזה זה יהיה באמת מכת מוות, במיוחד שאנחנו נמצאים בשומרון, זה כבר פן אחר, אבל אני מאוד מקווה שיהיה פה פתרון, שיהיה אפשר לעשות משהו.
ינקי טייטלבאום: תודה רבה.
אביב טמיר: אני חושב שהבעיה שאנחנו ניצבים בפניה היא בעיה אסטרטגית של מדינת ישראל, אין פה אחד בחדר שלא מבין שזו בעיה שלו וזה גם המדינה וגם התעשיות וכולם ביחד, גם הגדולות וגם הקטנות.
אביב טמיר: בעולם הבינו שהחוסן הכלכלי של מדינה בכלל ובתחום הביטחוני בפרט, מה שאנחנו עוסקים עכשיו, הוא חלק מהחוסן של אותה מדינה עכשיו וקדימה ובהתאם לכך ה-make in כולם.
אביב טמיר: אנחנו פחות או יותר בכיוון הפוך של המגמה הזאת העולמית וזו הבעיה האסטרטגית.
אביב טמיר: היא משפיעה על כאלה בטווח הקצר ועל כאלה בטווח הפחות קצר, אבל על כולם היא תשפיע ברמה האסטרטגית.
אביב טמיר: אני רוצה להגיד ככה, שהסוגיה של היכולת שלנו לפתח מהטכנולוגיות שיש לנו ולפתח את הדברים קדימה לטובת החוסן של צה"ל בהיבט היתרון הטכנולוגי, הוא קיים בפיתוח של הדברים ולא רק בייצור של הדברים.
אביב טמיר: דברים שלא פיתחנו בעבר לא קיבלנו אותם אחר כך, גם מהאמריקאים, בייצור, אי לכך אם לא יהיו לנו יכולות טכנולוגיות ויתרון יחסי, אל"ף, לא נוכל לשרת את מדינת ישראל, את צה"ל, בתחום הזה, שתיים, לא נוכל לקבל מאחרים דברים שקיבלנו בעקבות היכולות האלה שיש לנו.
אביב טמיר: אז השלכות ה-MOU הן כאן ועכשיו והן רוחביות על כל הדברים.
אביב טמיר: נגעו פה בכמה דברים שלא נוכל לספק למדינת ישראל במידה שלא יהיה את אותו פיתוח.
אביב טמיר: אני לא רוצה להיכנס ספציפית לאותם תחומים, אבל אלה תחומים שללא שקלים מדינת ישראל לא תוכל לשמר את היתרון היחסי שלה בהיבט הזה בטווח הקצר ובטווח הארוך.
אביב טמיר: אני רוצה להגיד שהסוגיה היא סוגיה אסטרטגית של מדינת ישראל ואני חושב שהצורה הנכונה לגשת אליה היא בדיוק מה שהעולם הולך אליו, זה למנף את היכולות שאנחנו משקיעים בשקלים במדינת ישראל, גם במדיניות וגם בתקציבים, ולמנף את ההשקעה הזאת לחוסן כלכלי, כולל במדיניות יצוא שיש לנו בתוך הדבר הזה.
אביב טמיר: אם נעשה את זה אנחנו נהיה פחות תלויים בדברים אחרים ונוכל לעשות דברים יותר בכחול-לבן, שחלקם אנחנו צריכים לוודא שמדינת ישראל, בעצמאות הביטחונית שלה, היא לא מאבדת את כל הנכסים ובצורה הזו היא תאבד אותם.
אביב טמיר: אם נדע לייצר דברים בכל מיני מקומות זה יפגע מאוד בתעשיות הקטנות, גם בגדולות, אבל בעיקר לא נוכל לעשות את זה אחר כך עוד פעם ובזה נמשכן את העתיד שלנו.
איל בן ראובן: ובחירום.
אביב טמיר: ובחירום כמובן.
אורן גור: שמי אורן גור, אני מנכ"ל קבוצת יעיל נוע, אנחנו מעסיקים 100 עובדים, אנחנו נמצאים באזור המרכז, השורשים שלנו נטועים בתעשיית המתכת בארץ עוד משנות ה-50.
אורן גור: אני רוצה לדבר קצת על שני נושאים עיקריים, אחד זה החשיבות של תעשיית ה- low tech שדובר בה רבות כאן, גם באספקט של התקציב הביטחוני.
אורן גור: הידע והניסיון שאנחנו רוכשים שמשמשים אותנו גם ליצוא, אנחנו מספקים מערכות סופגות אנרגיה לרק"מ שאנחנו מוכרים בכל העולם בהתבסס על טכנולוגיה וידע שרכשנו בתהליך הפיתוחים והייצור עבור התעשייה הביטחונית ועבור פרויקט המרכבה והנמר.
אורן גור: והנקודה השנייה, והכי חשובה לדעתי, אם אני רוצה להתחבר לדבריו של חבר הכנסת בן ראובן, מדינת ישראל, לדעתי, מקריבה וממשכנת את היכולת המבצעית שלה לטובת הסכמים כאלה ואחרים כאשר בסופו של דבר ידע ויכולת שנמצאים כאן, שהם חיוניים לכשירות של רכבים, של רק"מ, הולכת לאיבוד.
אורן גור: אמנם זו תעשיית low tech, אבל אנחנו מחזיקים קו ייצור של עיבוד פלדת שריון, פלדה קפיצית, חישול, נפחות.
אורן גור: זה low tech לחלוטין, אבל אנחנו ייחודיים בארץ, אין כמונו, אנחנו מייצרים ערכות שמגרדות בוץ לטנק המרכבה, בלעדינו הטנק נתקע בשטח.
אורן גור: אנחנו לא מייצרים את המוצרים האלה היום, אנחנו מחזיקים את הטכנולוגיות, אנחנו מחזיקים את האנשים, אבל אין לנו הזמנות.
אורן גור: לא לאורך זמן אנחנו יכולים לעשות את זה ואם דובר על מרכיב הזמן, אז הזמן כבר עבר, בעצם אנחנו אחרי הדקה ה-90 בהקשר הזה.
אורן גור: בסופו של דבר, כאשר צוותים טכניים ב'צוק איתן' הגיעו אלינו כדי לפתור בעיות בשטח ודילגו על כל המהלך של הזמנה וככה ופתרנו את הבעיות האלה במקום, היכולת הזו לא תהיה מחר.
אורן גור: זה אולי נשמע מילים גבוהות, אבל המוכנות של - - -
איל בן ראובן: לא, זה לא גבוה, זו המציאות.
איל בן ראובן: אני מוכרח להתפרץ פה, זה מוכרח לחרות בנו סכינים פה, לכל מי ששומע את זה.
איל בן ראובן: זו עצמאות שאנחנו חייבים אותה, אנחנו נמצאים במקום שאנחנו יודעים מה נצטרך בעוד שנתיים ובעוד שלוש ובעוד חמש ואנחנו הולכים לאבד את זה.
איל בן ראובן: תמשיך, סליחה.
אבי דיכטר: תתרגל לאווירה בכנסת, אין בררה.
אורן גור: אני אומר, אני רוצה גם להדגיש שהזמן עבר בעצם ונדרשות פעולות מעשיו והחלטות מעשיות גם בנושא תקצוב, גם בנושא תקצוב ישיר לתעשיות הקטנות.
אורן גור: אנחנו אמנם לא חלק מהתעשיות הגדולות שמתהדרות בהסכמים ומדובר כאן על סכומים 11 מיליארד כאן ושישה מיליארד כאן, אבל התעשיות שלנו מסתפקות בסכומים הרבה יותר קטנים, אבל בסכומים קטנים ובהחלטות מהירות ומעשיות אפשר עדיין לשמר את היכולות האלה, מחר זה כבר יהיה מאוחר מדי.
בני לוי: קוראים לי בני לוי, אני מנכ"ל ומהנדס ראשי ויזם שהקים את חברת אקיוביט בירושלים, אנחנו מייצרים שעונים אטומיים.
בני לוי: אם דיברנו פה קצת על low tech אז אנחנו נמצאים ממש בהייטק של ההייטק, זה שילוב של תורת הקוונטים עם הסייבר.
בני לוי: אנחנו בסך הכול 50 עובדים ובאמת אין אולי מערכת, בגלל הסיווג של הדיון הזה, מערכת חשובה של מערכת הביטחון שאנחנו לא בפנים.
בני לוי: אבל חברה כל כך קטנה שמייצרת טכנולוגיה כל כך מיוחדת שיש בסך הכול חמש חברות בכל העולם, אנחנו נופלים בין הכיסאות בכל הדברים האלה.
בני לוי: אתמול קיבלתי שיחת טלפון מאלביט על פרויקט של חצי מיליון דולר, שבשבילנו זה הרבה והם רוצים להוציא את זה החוצה לכספי סיוע, ובשביל חצי מיליון דולר אתה לא יכול לייצר בכספי סיוע.
בני לוי: החשיבות של הטכנולוגיה שלנו זה בתקשורת חסינה, בשביל לדלג בתדר, בניווט, מודיעין, קומינט ואלינט, כל מה שמדבר על דברים מאוד מאוד מדויקים.
בני לוי: פורסם שזה נמצא בכיפת ברזל, לכן אני אומר את זה, אבל אלה דברים הרבה יותר עמוקים.
בני לוי: חברה כל כך קטנה שנמצאת בירושלים, שהקמנו אותה לפני 25 שנה, בדם, יזע ודמעות, מה שנקרא, והיא כוללת בתוכה 60% מהנדסים ודוקטורים לפיזיקה, עלולה להימוג בין כל התעשיות הענקיות האלה אם לא יהיה לה איזה שהוא מענה ייחודי לחברות מהסוג הזה, כי להקים דבר כזה זה דבר מאוד מאוד מסובך.
בני לוי: יש את זה בשוויצריה, בארצות הברית ובישראל, זה מה שיש, סך הכול התעשיות שיודעות לעשות שעונים אטומיים.
בני לוי: אחד הדברים המיוחדים זה שזה קשור גם לנושא של סייבר.
בני לוי: בסופו של דבר כשיש לך שעון, את הזמן ההתחלתי הוא מקבל מג'י פי אס וברגע שאתה מרמה את הג'י פי אס אתה מרמה את הדברים, אנחנו נותנים פתרונות גם לדברים האלה, ודבר כזה יקר, שמערכת הביטחון מכירה אותו והיא קוראת לרכיב קריטי, דבר כזה עלול ליפול בכל המהומה הזאת שנוצרת מהתעשיות הביטחוניות.
ירון ליבנת: סליחה, רק כהערה.
ירון ליבנת: היה חשוב לומר שלא מדברות פה רק תעשיות low tech.
ירון ליבנת: אני מאוד שמחתי שדיבר מנכ"ל אקיוביט כי כמוהו יש לא מעט תעשיות, של 30, 40, 50 אנשים שמתעסקים בטכנולוגיות ייחודיות.
ירון ליבנת: כאלה יש הרבה.
מריאן כהן: תודה, אבי.
מריאן כהן: אני רוצה רק להדגיש שני דברים שנאמרו קודם, אבל להביא אותם למשהו שהוא קונקרטי יותר.
מריאן כהן: שמי מריאן כהן, אני נשיא קבוצת מר, ירון אצלנו מנהל את החטיבה הביטחונית.
מריאן כהן: אנחנו עוסקים בפעילויות שונות, שהן בחלקן היי טק, חלקן low tech, אבל אנחנו בכל הפעילות שלנו תעשייה וצריך לזכור שכתעשייה אנחנו מתמודדים קודם כל עם הבעיות של התעשיינים, שזה חינוך, הכשרה, כוח אדם, שער הדולר, רגולציה וכו', ואחר כך אנחנו מתמודדים גם עם הדברים הנוספים שבאים עלינו מלמעלה כנגזרת של ה-MOU.
מריאן כהן: דיברה זיוה קודם על הרצון לשתף פעולה ועל הרצון לעשות דברים ביחד מתוך הבנה וכו', אבל צריך להבין שאם לא נשמור על התעשיות הבינוניות והקטנות, התעשיות הגדולות יודעות לעשות את זה לבד, תעשייה אווירית, אלביט, יש להם פעילויות בארצות הברית, הם מסתדרים עם ה-MOU כך או אחרת.
מריאן כהן: לנו גם יש חברה בארצות הברית, רק בגלל שההיקפים שלנו קטנים החברה הזאת לא מצליחה לעשות שום דבר שהוא מעשי, זה הכול לכאורה, אנחנו בעצם לא מצליחים להתגבר על הבעיות של ה-MOU.
מריאן כהן: אם משרד הביטחון, ופה משרד הביטחון זה גם סיב"ט, אם אתם לא תיתנו העדפה לתעשיות הקטנות והבינוניות זה לא יקרה.
מריאן כהן: אתם צריכים לשמור על התעשיות הבינוניות משום שאחרת הן הולכות להיעלם.
מריאן כהן: התעשיות הגדולות יודעות לשמור על עצמן ואם אתם תעשו את זה במה שאתם קוראים שוויון, זאת אומרת ניתן במה פתוחה לכולם באותה מידה זה יהיה לנו יותר ויותר ויותר קשה.
מריאן כהן: אז אתם צריכים לתת העדפה גם במכרזים וגם בהבאת ידע על הזדמנויות בחו"ל לחברות הקטנות והבינוניות.
מריאן כהן: תודה.
אבי דיכטר: תודה, מריאן.
ברק הרפז: צהריים טובים.
ברק הרפז: ברק הרפז, דור שני למפעל תעשייתי שהתחיל בתעשייה מסורתית, יושבים ביקנעם ובכרמיאל, כ-150 עובדים.
ברק הרפז: חלק מתהליכי ההתייעלות שנאלצנו לעשות זה גם לעבור לכרמיאל, לפריפריה, בשביל להוריד עלויות, אבל מה שקורה, אנחנו קבלן משנה של התעשיות הגדולות, שזה אלביט, תעשייה אווירית, תעש, שזה גם היום אלביט, וכן הלאה, ואומרים לנו 'תביאו לנו פתרון', לא רק בהתייעלות לאורך השנים, 'תתייעלו, תתייעלו מול חברות בחו"ל', אלא היום הם אומרים לנו 'תביאו לנו פתרון בהודו ובארצות הברית, אם לא, לא תקבלו את הפרויקטים'.
ברק הרפז: אז לגדול בכלל לא מדברים על לגדול, להיפך, מדברים על להצטמצם, להעביר ידע למדינות בחוץ ועל ידי הצעדים האלה אין אפשרות לפתח את החברה טכנולוגית, להשקיע במשאבים של מכונות וטכנולוגיה ולהכשיר את האנשים, אלא פשוט למצוא פתרונות.
ברק הרפז: הפתרון שאנחנו רואים בתור תעשייה הוא להכריח, או לתת מגמות לחברות הגדולות לשמור על החברות התעשייתיות פה בארץ, לתת להן זכות קיום ולא להכריח אותן להעביר פעילות בחו"ל, כמו שגב' זיוה איגר ציינה, רק ככה נוכל להתמודד.
ברק הרפז: אם לא, אנחנו לאט לאט נפרדים מהאנשים.
ברק הרפז: זה המצב, לצערנו.
ברק הרפז: תודה.
אבי דיכטר: משרד האוצר.
ספיר איפרגן: בפתח דבריי אציין שאנחנו רואים חשיבות ומבינים כמה חשוב הנושא ואנחנו בהחלט לומדים את הנושא.
ספיר איפרגן: כפי שנאמר פה על ידי גורמי ממשלה אחרים, אנחנו בעבודת מטה משותפת, כלל משרדית ובאמת לתת מענה ראוי ונכון לסוגיה שעולה בעקבות שינויי ה - - -
אבי דיכטר: מי מוביל?
אבי דיכטר: זה צוות כללי משרדי?
מיכל פינק: כן, יש צוות שאנחנו מייסדים כרגע במשרד הכלכלה, בראשות משרד הכלכלה, בשיתוף משרד האוצר ומשרד הביטחון, מועצה לאומית לכלכלה, רשות לחדשנות.
אבי דיכטר: שאת הצוות מוביל משרד הכלכלה?
מיכל פינק: נכון.
אבי דיכטר: פרסונלית מי מוביל?
אבי דיכטר: או פונקציונלית?
מיכל פינק: מנכ"ל או משנה למנכ"ל.
ספיר איפרגן: אז בהחלט אנחנו רוצים בשלב הראשון קודם כל להבין את היקף הבעיה, אחר כך כמובן גם למפות את היכולות האסטרטגיות שמשרד הביטחון רואה שחשוב להשאיר, לזהות מה הפגיעה הפוטנציאלית בשוק העבודה.
ספיר איפרגן: כלומר יש פה הרבה מאוד שאלות שמשרד הביטחון עשה עבודה והראה נתונים של פגיעה פוטנציאלית ואנחנו צריכים ללמוד את הבדיקה שנעשתה וכפי שנאמר פה, למצוא כלים שייתנו מענה.
איל בן ראובן: יש לכם לוח זמנים מתי אתם צריכים לבוא עם פתרונות?
איל בן ראובן: שאלות ומשמעויות שמענו, מה התשובות?
ספיר איפרגן: אנחנו נתכנס, הצוות, והדברים האלה יובהרו.
מיכל פינק: אנחנו כרגע נכנסים לשלב מחקרי שייקח כחודשיים-שלושה במקביל, מכיוון שחשוב לדעת לגבי אותן חברות למשל את מידת התלות שלהן במשרד הביטחון כגורם עיקרי של רכש.
מיכל פינק: אלה לא נתונים שמשרד הביטחון יודע בהכרח, אנחנו הולכים לשלבים נוספים של בדיקה, לגבי מוצרים נוספים, לגבי מידת התלות כאמור וכן הלאה במקביל לתחילת עבודת הצוות.
מיכל פינק: אני מעריכה שזה ייקח שלושה-ארבעה חודשים כדי שנבוא עם אמירות קצת יותר משמעותיות.
זאב זילבר: אני רק רוצה לציין גם שמשרד הביטחון, מכיוון שאנחנו נמצאים בשלב יותר מתקדם של הפעילות בנושא הזה, גם ראש מנה"ר וגם ראש סיב"ט, כל אחד בתחומו מול התעשיות הקטנות והבינוניות, כל אחד מהם מרכז צוות שכבר יש לו פעילויות אופרטיביות.
זאב זילבר: ראש מנה"ר, אפרופו מה שנאמר פה על ידי זיוה ועל ידי אנשים לגבי שיתוף הפעולה כן פועל יחד עם המשלחת לנסות במסגרת פרויקטים גדולים להביא כמה שיותר עבודה למדינת ישראל.
זאב זילבר: הדבר הזה נמצא בעבודה ו - - -
אבי דיכטר: אבל אם אתה יכול להתייחס, נאמר כאן שההזדמנות לעשות מהלכים בגין כספי סיוע, ההזדמנות היא כמעט לא אמיתית, מפני שמשרד הכלכלה או הרשפ"ת נחשפים אליה בדקה ה-90, 91, 99, היו פה, אף אחד לא לפני הדקה ה-90.
אבי דיכטר: אם אתה יכול להתייחס לזה?
אבי דיכטר: זה משהו שאתם מכירים אותו, זה משהו שאתם מתמודדים איתו, או עושים משהו כדי להתמודד?
גונן לטזר: ספר לוועדה מה אתם עושים עכשיו בעסקת המתדלקים, את הפעילות, כמה חברות נחשפו להזדמנות הזו?
גונן לטזר: בוא ספר לוועדה.
זאב זילבר: אני לא מספיק בקי בפרטי הפרטים האלה, אבל אני יודע שלמשרד הכלכלה, לרשפ"ת, יש שם נציגות שעובדת בשיתוף פעולה עם המשלחת.
זאב זילבר: אם נחשפים בדקה ה-99 וזה, אני חושב שזו אמירה קצת קיצונית, אני חושב שהקטע של שיתוף הפעולה התעשייתי הוא נכון, אבל שוב, הקטע של כספי הסיוע, בגלל הרגישות שלו, יש מהלכים שמידת האגרסיביות של הפעולה, אני חושב שהיא - - -
גונן לטזר: אין שום רגישות, נציגי פרויקט דיברו אצלנו במפעל ואמרו לנו שמאוד ישמחו לעבוד איתנו אם משרד הביטחון יאפשר להם.
גונן לטזר: אין שום רגישות, אני מבקש לא לעטוף את הכול תחת מעטה של ביטחון וסודיות.
גונן לטזר: העסק מאוד מאוד פשוט, למשרד הביטחון פשוט לא מתאים לעסוק בזה.
גונן לטזר: ביקר אצלי במפעל נציג של בואינג, תת אלוף במיל' אבי ברבר, שהוא מייצג את בואינג בישראל, אין לו שום בעיה לעבוד איתנו, הוא מאוד ישמח אם משרד הביטחון ייתן את ברכתו.
גונן לטזר: בבקשה, תנו את ברכתכם, בפומבי.
גונן לטזר: בפומבי, באופן שקוף, שכולם יראו ואז לא תהיינה בעיות.
זאב זילבר: עדיין עובדים תחת כללי סיוע שיש להם כללים וחוקים.
זאב זילבר: אבל אני חושב ש - - -
איל בן ראובן: זאב, הפנייה פה היא ברמה של פתרון בלוחות זמנים, זאת הבעיה.
איל בן ראובן: אני הייתי אצלם בחברה, וויפרו, הם ספקים של בואינג, הם עובדים, אנחנו צריכים לחפש את ההזדמנויות עכשיו שאפשר לעזור להם, לחברה כזאת.
איל בן ראובן: זאת אומרת הם עוסקים בפרויקטים אדירים עם בואינג ועם לוקהיד מרטין ועם כולם, אבל הם מוסתרים.
איל בן ראובן: הדברים מוסתרים מעיניהם ופתאום הם מקבלים, הופ, בוצע והם בחוץ.
איל בן ראובן: הפנייה שלנו פה היא פעילות אחרת, כי עכשיו לוח הזמנים משחק את המשחק, לפני שנצטרך עוד מעט לדון בשאלה מה הם עושים, איך ממשיכים לשרוד.
איל בן ראובן: החברה היא נפלאה, באמת.
אורן גור: רק הערה אחת קטנה, ככל שנמשכת פעולת הוועדות האלה של משרד האוצר ומשרד הביטחון העבודה שלהם יותר קלה, כי מהר מאוד לא יהיה עם מי לעבוד ולמי להביא פתרונות.
עמיר ניר: וכל מפעל כזה שנסגר, לפתוח אותו כבר אי אפשר.
אבי דיכטר: מל"ל?
שי גלעד: הדברים מוכרים, הם נמצאים בעבודת מטה.
שי גלעד: רוב עבודת המטה הזאת היא, כמו שאמרת בפתיח, היא לא בסיווג בלמ"סי, אז אין לנו פה כרגע לא תוצאות להציג ולא איזה שהן מסקנות.
שי גלעד: הבעיות ידועות והטיפול בטיפול.
עפר שלח: האם, שוב, במגבלות של הדיון הזה, העבודה הזאת נוגעת לא רק לדברים קונקרטיים כמו ההשפעה של ה-MOU או דברים כאלה, אלא לסוגיית אילו טכנולוגיות ביטחוניות ישראל צריכה לשמור בידיה כעניין של תפיסה בכלל, בלי קשר לסיטואציה קונקרטית של הסכם כזה או אחר.
שי גלעד: בגדול כן, מוקמת עכשיו ועדה לבחינת החוסן הלאומי של מדינת ישראל בהקשרים האלה של הטכנולוגיה שבין היתר תסתכל גם על הדברים האלה, העיצוב שלה עוד לא נסגר סופית - - -
עפר שלח: אתם תרכזו אותה, המל"ל?
שי גלעד: יושבי הראש שמובאים לאישור התהליך זה איציק בן ישראל ואביתר מתניה, זה יהיה תחת חסותה מל"ל, זאת אומרת הדוח יוגש בסופו של דבר למל"ל, לראש הממשלה.
אבי דיכטר: אני מודה שהשיח, בעיקר בחלק האחרון של הדיון, התנהל בשתי פאזות, אחת, תכנית רב שנתית ואחת קריסה מחר, פחות או יותר של חלק מהאנשים שהתייחסו כאן וזה באיזה שהוא מקום לא מתחבר.
אבי דיכטר: היו פה התייחסויות עקרוניות של משרד הכלכלה, של הרשפ"ת, שאמרו שישנן יכולות, רק לא מגיעים אליהן מפני שהעדכונים או הכניסה לתמונה של הגורמים הרלוונטיים, בעיקר הרשפ"ת, או החברות הרלוונטיות, זה מאוחר מאוד, מאוחר מדי, דקה 90 ו- וכו'.
אבי דיכטר: ברור לחלוטין שמבחינתנו הנושא של שמירת מו"פ בישראל בסוגיות האלה היא קריטית.
אבי דיכטר: אני חושב שמי שהתייחס כאן, אנחנו גם כוועדה, בלא מעט סיורים שאנחנו עושים אנחנו נחשפים לזה בצורה מאוד אינטימית וברור לחלוטין שכשאומר שר ההגנה האמריקאי שהם צריכים 11 שנה ואצלנו ב-11 שנה זה ארבע ממשלות ו - - -
עפר שלח: וארבע מלחמות.
אבי דיכטר: כל אחד וה - - - זאת אומרת זה לא פרק זמן שאנחנו באמת יכולים להרשות לעצמנו, סליחה על המילה, את הלוקסוס הזה, אבל גם האמריקאים מבינים שהם החמיצו.
אבי דיכטר: לפי איך שהם מתבטאים הם הבינו שהם החמיצו, הם נערכים עכשיו אחרת.
אבי דיכטר: מה שמדאיג אותי, התיאור שהיה כאן, או שהיה גם כאן היום, הוא רק מאושש את התחושה שאנחנו הולכים לאבד ולא הולכים לרכוש, אנחנו רוכשים פלטפורמות ומאבדים מו"פ, שזה כמובן מצב בלתי סביר לחלוטין מבחינת כל היושבים פה בחדר הזה, בוודאי מבחינת הוועדה.
אבי דיכטר: הנושא של הגנה על תעשיות, הגנה על תעשיות בפריפריה, מי זה אמר שעברתם ליקנעם לכרמיאל?
אבי דיכטר: לא ידעתי, יקנעם פעם הייתה נחשבת פריפריה - - -
ברק הרפז: כשאנחנו הגענו לשם היא הייתה פריפריה.
אבי דיכטר: באמת יפה מאוד, זו באמת אבולוציה מאוד מעניינת שאני שמח עליה, אבל עניינית ברור לחלוטין שהוועדה, הכנסת, כמובן בין יתר משימותיה זה ההגנה על הפריפריה ואין לנו שום כוונה בנושא הזה להקל ראש.
אבי דיכטר: אנחנו עוסקים בזה בפרויקטים אחרים שהם לא קשורים בתעשיות הביטחוניות, אבל קשורים בנושאים הביטחוניים, כל הנושא של המעבר לנגב, אנחנו עוסקים בזה בצורה די אינטנסיבית.
אבי דיכטר: מאחר שאני מניח שהוועדות שתתכנסנה, או הוועדה בהובלת הכלכלה, או הוועדה בהובלת משרד ראש הממשלה, הן ועדות שייקח להן זמן להגיע לתוצרים ועד שזה יתגלגל ועד שזה יירד למטה, איך אמרת?
אבי דיכטר: המסקנות תהיינה רלוונטיות מאוד, לא לחברות שכבר נסגרו, אנחנו אצלנו בוועדה ניכנס לנושא הזה בצורה עוד יותר אינטנסיבית.
אבי דיכטר: הוועדה, עוד נראה בדיוק לגבי ועדת המשנה של עפר שלח, שעוסקת בבניין הכוח וזה חלק מבניין הכוח, אני לא רואה אפשרות לפצל בין בניין הכוח, איך נראה צה"ל במיטבו, לבין איך נראית התעשייה הביטחונית במיטבה, אני לא יודע איך מפצלים את הדבר הזה, המו"פ הוא חלק קריטי בסוגיה הזו וזה לא רק המו"פ, המו"פ הוא רק כדוגמה אחת.
אבי דיכטר: אם יש כללי משחק עסקיים שונים, איך אמרתם?
אבי דיכטר: make in India זה רק הכותרת, make in ותשימו כל מדינה שאתם רוצים בקצה והמשפט הזה נכון, גם אנחנו made in Israel, כחול-לבן, אנחנו לא חושבים שזה משפט חלש יותר ויש לנו עוגן לא רע, בוודאי מול המדינות האחרות, גם עדיין מול ארצות הברית, בעיקר בגלל האטרקטיביות, יותר מאשר סיבות אחרות.
אבי דיכטר: אני אומר לעצמנו, מבחינת הוועדה, אנחנו רואים את עצמנו כתובת.
אבי דיכטר: מאחר שהדברים נזרקו פה בהערה, במגבלת הזמן של שתי דקות, אנחנו מבקשים לקבל מכם, מהמפעלים שממש מרגישים שזה אוטוטו קורה להם, אנחנו מבקשים לקבל לוועדה מכתב, מפעל זה וזה, דור שני, חלק זה דור שני, נמצאים במצב כך וכך, אלה הסיבות, לא נחשפים.
אבי דיכטר: תרגישו בנושא הזה חופשיים לגמרי להעביר אלינו בכתב, כדי שיהיה לנו משהו שאיתו אנחנו יכולים לעבוד הלאה, הלאה מול משרד הביטחון, הלאה מול משרד הכלכלה, הלאה מול משרד האוצר, הלאה מול משרד ראש הממשלה והמועצה לביטחון לאומי.
שמואל לטקו: יש איתן שהוא מרכז את כולם.
אבי דיכטר: בסוף אנחנו צריכים לקבל אלינו.
אבי דיכטר: תרגישו חופשי, אין פה היררכיה שצריך לטפס בה, יש פה פונה ויש פה כתובת, כך תסתכלו על זה.
אבי דיכטר: ככל שנדע יותר נהיה יותר אפקטיביים.
אבי דיכטר: אמר פה עפר באיזה שהוא שלב, מעבר לעובדה שאנחנו ועדת חוץ וביטחון, על ועדות המשנה שלה של בניין הכוח או ועדות אחרות, אנחנו גם ועדה משותפת לתקציב הביטחון ואנחנו יודעים לעטוף את זה גם מהצד השני וחשוב לנו מאוד לדעת את זה.
אבי דיכטר: זה לא שאנחנו הולכים נגד גופים אחרים, נגד משרדי הממשלה, אנחנו מכירים את הנושא הזה, ישבנו עם מנכ"ל משרד הביטחון לא מזמן על המדוכה בסוגיה הזו, הבעיה מוכרת גם להם, יכול להיות שההבדלים הם בקצב, בפרק הזמן שאפשר לקחת, אולי משרד הביטחון יכולים לראות את זה בצורה אחת, אנחנו נראה את זה אולי בצורה אחרת, הגופים בוודאי, החברות רואות את זה בצורה שלישית, אבל מסך כל הדברים האלה אנחנו מתכוונים לעלות מדרגה.
אבי דיכטר: אנחנו צריכים את העזרה שלכם בשביל לעלות מדרגה, נצטרך את העזרה של משרדי הממשלה בשביל לעלות מדרגה ואני לא יודע אם הפתרון הוא, כמו שאמר שרגא ברוש, ארבעה מיליארד, חלוקה מאוד ברורה, זה נשמע מאוד חלק, מאוד נקי, מאוד מעשי, החיים, אנחנו מכירים אותם, קצת יותר מורכבים מאשר חלוקה לארבע או חלוקה לשלוש, אבל הם לא בלתי ניתנים להשגה.
אבי דיכטר: יושבים פה נציגים של לא מעט מפעלים שעשו, לדעתי, דברים מספיק מרשימים בשביל לעשות עוד מאמץ קטן עם משרדי הממשלה הרלוונטיים כדי באמת לשמר את מה שכולנו מבינים שחייב לקרות.
אבי דיכטר: אבל כמו שאמר חבר הכנסת איל בן ראובן, אין שום כוונה שבעוד שנה נעשה כאן ישיבה ונדון בהפקת הלקחים, למה המפעל הזה נסגר ולמה המפעל ההוא נסגר ואיך עכשיו בתקציב כפול ומכופל צריך לפתוח משהו ולהחזיר את ההוא מהודו ואת השני מארצות הברית.
אבי דיכטר: אז זה יהיה המהלך, לפחות מבחינתנו, אנחנו ניכנס בעובי הקורה בסוגיה הזו.
אבי דיכטר: ובלי קשר לזה ועם קשר לזה אני באמת אומר לכם, כאנשים שנחשפים לתעשיות הביטחוניות, לא רק למוצרים שלהם, אלא לאנשים, בעיקר לאנשים שעומדים מאחורי העשייה הזו, מאחורי הפיתוח, מאחורי הפתרונות שניתנים ב- no time לבעיות סופר מורכבות, וכל אחד מאיתנו מכיר את זה, אתה גומר איזה מלחמה עם לקחים, בתוך זמן קצר מאוד, זמן קצר של שנים בודדות, יש לך מוצר, לא פרוטוטייפ, יש לך מוצר, אני חושב שיש מעט מדינות שיודעות לעשות את זה.
אבי דיכטר: יש לך היום בעיה אחרת של הצתות, עפיפונים, בלוני הליום, והגם שאין פתרון מלא, אבל אתה רואה התגייסות בשביל למצוא פתרונות.
אבי דיכטר: אני אומר לכם, אני לא מכיר מדינה שכל יום ועדת חוץ וביטחון מקבלת מכתבים מכל מיני אנשים עם רעיונות.