GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמיר פרץ: יש מקומות שהמימון יהיה יותר קטן, אבל הוא לא יכול להבחין בין קבוצה לקבוצה.
עמיר פרץ: אני בהחלט חושב שצריך להעמיד את התקציב הראוי להתראה.
עמיר פרץ: ההערה הזאת שנשמעה של משרד החינוך, יש מקום לבדוק אותה.
עמיר פרץ: לא יתכן שיהיה מצב שההתראה הארצית מוכנה אבל בתי הספר לא מחוברים בגלל איזה פער תקציב ובגלל קצב המימון וקצב הביצוע.
עמיר פרץ: אני חושב שהתוכנית של ממ"ד לכל אזרח היא תוכנית נכונה.
עמיר פרץ: היא נכונה מכל היבט.
עמיר פרץ: היא גם מפורטת מאוד ואני מקווה שנצליח להעביר את החוק הזה.
עמיר פרץ: הוא נותן תשובה טובה גם להיערכות הביטחונית וגם להיערכות של רעידות האדמה.
עמיר פרץ: אני מאוד מבקש, כפי ששמענו כאן מווה ומאחרים, לא יתכן שארגונים חוץ-ממשלתיים כמו מד"א, שהם ארגונים חשובים ביותר, לא יהיו חלק מההיערכות התקציבית וצריך להעמיד להם את התקציבים הראויים.
עמיר פרץ: אנחנו נמשיך ונעקוב.
עמיר פרץ: אין לנו שום כוונה לחכות לרעידות אדמה נוספות שירעידו אותנו כדי לבוא ולהתכנס.
עמיר פרץ: אנחנו נתכנס לפני רעידת האדמה ואני מקווה שנצליח גם לעשות את המוטל עלינו בזמן ותוך היערכות נכונה.
אבי דיכטר: אני פותח את הישיבה.
אסף דורון: דיון פתוח לפי סעיף 120(ב)(2)
אבי דיכטר: זאת אומרת שאנחנו נכנסים לקרביים, אז מי שיש לו דברים שהוא חושב שיעזרו בהצגת העמדה שלו, נא לעצור את זה בשלב שבו הפרטים הם לא אמורים להיות משודרים ברדיו.
אבי דיכטר: קחו בחשבון שאתם משודרים ברדיו, למרות שאין פה מצלמה, אבל זה עולה לפורטל הכנסת כך שהכל פתוח.
אבי דיכטר: אנחנו עשינו כבר דיון לפני שלושה חודשים, בנושא העיצומים של המינהל האזרחי ביהודה ושומרון.
אבי דיכטר: אנחנו יודעים היטב לומר שהעיצומים האלה משבשים, לפי הדברים שהגיעו לאוזנינו ולכן גם נכנסנו לעובי הקורה, אנחנו בדרך כלל לא נוהגים להיכנס לסכסוכי עבודה או בעיות בין מעסיקים לבין עובדים, או ארגונים, אבל פה מאחר ומדובר באמת בסוגיה חריגה, זו הפעם השנייה נדמה לי שאנחנו בשנה האחרונה נכנסים לסוגיה כזו, היה לנו צורך לעסוק בזה בקבוצה אחרת של עובדים ואנחנו מרגישים שפה אנחנו נכנסים בסוגיה שהיא באמת סופר חשובה, גם בגלל שהיא עוסקת בממשק בין ישראלים ללא ישראלים, גם בגין העובדה שהיא בעצם עוסקת בישראלים שנמצאים בשטח צבאי, שאין לנו תקדים כזה של 450,000 איש, שבעצם גרים בשטח צבאי, שזה מצב שלא מוכר לנו במקומות אחרים, ותלות כמעט מוחלטת בכל דבר יום יומי, וכמובן האינטרסים הלאומיים שאני פטור מלדבר עליהם ולהסביר את זה לפורום שיושב כאן, לא לקרב חברי הכנסת ובוודאי לא אצלכם.
אבי דיכטר: אז הייתי רוצה קודם כל לשמוע איפה אנחנו עומדים.
אבי דיכטר: אנחנו היינו באיזו שהיא תחושה שהמגעים מתקדמים לקראת סגירה ולכן הדיון הזה מתייתר ואז הסתבר לנו שוב פעם, ממידע לא מוסמך, לא רשמי, אבל מידע, ואנחנו אנשים שיודעים לסנן את המידע והרושם שלנו שהעסק הזה מחייב אותנו לשמוע באמת מפי הגבורה את תמונת המצב, אז אנחנו יושבים פה מול פי הגבורה.
אסף דורון: האוצר.
משה בכר: אני אפתח.
משה בכר: קודם כל האמת שאני קצת מופתע כי זו פעם ראשונה שאני רואה את המכתב הזה שצורף, זה שמודיע על פיצוץ במשא ומתן - - -
אבי דיכטר: שמה מודיע?
משה בכר: זו פעם ראשונה עכשיו שאני יושב פה ואני רואה את המכתב הזה שהגיע לידכם שבני שלח למזכ"ל ההסתדרות.
משה בכר: מה שצורף כאן.
משה בכר: אני מניח שעל סמך זה קיימתם את הישיבה, ביקשתם להקדים את הישיבה, לקיים אותה.
אבי דיכטר: לא, אנחנו את הישיבה קבענו, המכתב הזה הוא מה-21 ביוני.
אבי דיכטר: אתה יכול לתאר לעצמך שהמכתב הזה הגיע אלינו, אני לא יודע אפילו מתי, המכתב הזה טרי לגמרי.
אבי דיכטר: תוריד שישי-שבת, אתה יכול לתאר לעצמך שהוא - - -
אסף דורון: הישיבה נקבעה הרבה לפני.
משה בכר: אוקיי.
משה בכר: זה לא משנה כי גם המכתב הזה לא - - - יכול להיות שזה שיקף את המצב שהיה ביום שהוא נכתב, אבל בכל משא ומתן יש עליות ויש מורדות, לפעמים זה תהליך שלוקח זמן.
משה בכר: אנחנו היום לא נמצאים בפיצוץ, אנחנו ממשיכים לדבר.
משה בכר: כמובן שלא אכנס כאן, הרי לא פה מנהלים את המשא ומתן ולא נדבר על פרטי הדברים אבל מבחינתנו יש הידברות, הידברות טובה, אני חושב שמצד שני הצדדים, ואנחנו מתקדמים הלאה, זה המצב מבחינתנו.
מרדכי יוגב: לוחות זמנים.
אבי דיכטר: רגע, לפני לוחות הזמנים.
אבי דיכטר: אני רוצה רגע להבין מה תמונת הנזק שאתם מבינים שנגרם בשטח.
בני אלבז: אבי היקר, אני אתן לך רקע, אחר כך אתן למזכ"ל ההסתדרות.
בני אלבז: אנחנו עובדי המינהל האזרחי ביהודה ושומרון וחבל עזה עובדים ייחודיים, כמו שאתה מכיר, מי כמוך במקצוע שלך שמכיר את הנושא ומוטי שהיה מח"ט אפרים אצלנו מכיר את הנושא של המינהל האזרחי על כל המשתמע מכך.
בני אלבז: אנחנו נותנים פתרונות לכ-2.5 מיליון פלשתינאים באיו"ש, כחצי מיליון ישראלים ועוד מיליון וחצי פלשתינאים בעזה בארגון קיקיוני קטן של 230 עובדים שנושא עבודות כפולות ומכופלות יום ולילה.
בני אלבז: אנחנו מאזור ג'נין עד אזור מיתר, 127 קילומטר המינהל האזרחי באיו"ש נותן פתרונות לדרגי השטח, צמוד לדרגי השטח 24 שעות ביממה - - -
מרדכי יוגב: כמה עובדים אמרת?
בני אלבז: אנחנו 230 בשני האזורים.
מרדכי יוגב: 230 תקנים?
בני אלבז: עובדים.
אבי דיכטר: מה זה שני אזורים.
אבי דיכטר: כמה זה באיו"ש?
בני אלבז: באיו"ש כ-208, בעזה כ-30 אבל יש חלק לא מאוישים, כי אין אטרקטיביות להגיע לארגון הזה.
בני אלבז: היום.
בני אלבז: אנחנו מנסים לאייש איזה 20 תקנים, קשה מאוד.
בני אלבז: קשה מאוד.
בני אלבז: אנשים מגיעים ועוזבים, ועוברים למכרזים אחרים במשרדיהם, כי יש פה מערכת בסיסית של ארגון נחות.
בני אלבז: אנחנו ארגון נחות, אם אנחנו הארגון היחידי בשירות המדינה שעובד תחת סיכון חיים צמוד לדרגי שטח, יום ולילה, אתן לך דוגמה אחת, אותי, שאני נכנס לשטח כמומחה למעבדות ולחומרים מסוכנים, נכנס ביותר מ-50, 60 פעילויות בתוך שטחי A, יום ולילה, כדי להציג ולהביא חומרים או דברים שגורמים לדו שימושיים, לביטחון המדינה, זה משמעות מינימלית, או שפקח שלי שגר בישוב ועושה אכיפה על ישוב שהוא גר בו, תבינו את המשמעויות של עבודה למען האינטרסים של המדינה.
בני אלבז: עכשיו אנחנו ביהודה ושומרון, חבל ארץ גדול מאוד, העובדים עובדים צמוד לדרגי השטח, עושים את כל מה שהמח"ט עושה, הארגון היחידי במדינה אבי, שאנחנו בעצם מקבלים הנחיות מאנשי צבא.
בני אלבז: אני לא מכיר אף ארגון במדינת ישראל היום שבעצם מקבל הנחיות מגורמי צבא.
בני אלבז: הנחיות על הכל.
בני אלבז: על לקום, ללכת, לרוץ, לשתות, הכל.
בני אלבז: אנחנו בעצם מונחים, חוץ מהרמה המקצועית שגם שם הרבה ברמה המקצועית אנחנו גם מקבלים מהצבא, אנחנו בעצם אנשי צבא על כל המשתמע מכך.
בני אלבז: יש אצלי נשים בהריון שמגיעות לעבודה עם סיכון חיים, יש אצלנו שמקבלים, אנחנו מקבלים לבניינים שלנו בקת"בים באופן קבוע, בשוטף, אני שולח לכל מי שאמור ומכיר את זה, כל היום יש לנו בערה, יש לנו סיכון חיים בכל השטח.
בני אלבז: מה באנו וביקשנו?
בני אלבז: ביקשנו, מ-1990, יש לנו הסכם מיוחד שנתנו לנו, הסכם שבעצם אין לו אפקטיות בכלל, האפקטיות שלו מתבטאת רק כשהמינהל האזרחי מתפרק.
בני אלבז: רק אז האפקטיות הזאת יוצאת לפועל.
בני אלבז: זאת אומרת יש דבר כזה שנקרא, היום 16 חברי כנסת מעלים הצעת חוק ומי כמוך יודע, חתמו לפרק את המינהל האזרחי.
בני אלבז: רק אם המינהל האזרחי יתפרק, בעצם יש לנו מקום על הבמה ואז יקלטו אותנו במשרדיהם ויתנו לנו את מה שמגיע לנו לפי ההסכם, 18 מענקים ו-10% פנסיה, המדינה לא סתם הלכה וחתמה את זה.
בני אלבז: מה שאנחנו מבקשים, אני אתן לך דוגמה, יש לנו עובד, חסון אדיב שגר בדליה, עוספיה, איש שנתן את מירב שנותיו למדינה.
אבי דיכטר: הוא גר בדליה.
אבי דיכטר: בלי רגל.
בני אלבז: בלי רגל.
בני אלבז: איך אני יכול לתת לעובד שלי, אבי היקר, עובד שלי שעובד שנים בשטחים, לצאת לפרישה כמו כל עובד מדינה רגיל כשהוא מגיע.
בני אלבז: מה ביקשתי?
בני אלבז: אמרתי, שימו מדד.
בני אלבז: שימו 25 שנה על שירות בשטחים.
בני אלבז: תקבל את ההסכם הזה ללא ביטול משרה.
בני אלבז: האוצר עומד על הרגליים האחוריות, קו אדום.
בני אלבז: אני פה בהמשך לוועדה שהייתה פה נתתי התחייבות אישית, אני וכל ועד העובדים, ביחד עם אריאל ודורון קרני ממלא מקום מזכ"ל הסתדרות עובדי המדינה, באנו ואמרנו שלושה חודשים אנחנו באים עם ידיים נקיות, לא עושים עיצומים, לא עושים שביתה, כלום.
בני אלבז: למרות שאני יודע - - -
אבי דיכטר: זה היה עד מתי?
בני אלבז: עד עכשיו.
בני אלבז: עד ה-24 ליוני.
בני אלבז: אני נתתי את ההתחייבות ועמדתי בהתחייבות.
בני אלבז: הגעתי לוועדה, לזימון - - -
אריאל יעקבי: זה לא היה ברור.
אריאל יעקבי: אחרי שהוועדה הנחתה - - -
אריאל יעקבי: אני יו"ר הסתדרות עובדי המדינה.
אריאל יעקבי: אחרי שהוועדה הנחתה, בני חזר מכם אמר לי "אריאל, הבטחתי שאני הולך לעבוד על המשא ומתן" אנחנו באמת באמת באופן חריג פנינו לאוצר אמרנו "אוקיי, בואו ניתן פאוזה ונעשה 90 יום משא ומתן" ואז בני עצר את כל העיצומים, נכנסו לעבודה השוטפת ונכנסו למשא ומתן.
אריאל יעקבי: עכשיו תמשיך.
בני אלבז: צודק.
בני אלבז: אז הגענו למשא ומתן.
בני אלבז: הגענו למנכ"ל משרד האוצר שבאמת הוא איש מרשים מאוד, אני אומר את זה עד עכשיו, על שי, שהוא דיבר איתנו בהתחלה אמר לי "בני תן לי את ההתחייבות שלושה חודשים, אנחנו נעשה התקדמות ונסגור".
בני אלבז: אוקיי.
בני אלבז: קיבלתי.
בני אלבז: הגעתי אליו למשא ומתן ב-20 לחודש, ישבנו, ובמה אתה חושב שהוא התחיל?
בני אלבז: כנראה מילאו לו את הראש כל מיני מערכות מסביב, הוא אומר, התחיל "בוקר טוב, שלום, אני שמח לראות אתכם אבל אני רוצה להגיד לכם שאני מוריד לכם את ימי העיצומים שעברתם וכל הדבר הזה" זה תחילת הדיון, תחילת שיחה.
בני אלבז: שלושה חודשים קיבלת ממני כבוד.
בני אלבז: אמרתי לו בהתחלה "מקבל מה שעשינו עיצומים אני מוכן להוריד, ברור לחלוטין".
בני אלבז: החלק היחסי שהורדנו זה ברור, אנחנו מודעים לזה.
בני אלבז: אבל כשאתה מתחיל משא ומתן ברמה הזאת אז איך אתה מצפה שלא יהיה פיצוץ?
בני אלבז: אז הוא המשיך בעוד שני דברים של מה לא, לא, וגם אמר מה כן, שזה סימן שאלה של כן, ואז אמרתי לו "תודה רבה, היה נעים.
בני אלבז: " לחצתי לו יד, אמרתי לחבר'ה כולם "צאו החוצה, הבנתי את הרעיון, לא רוצים לבוא לפה נקיי כפיים ובואו נמשיך בדרך שלנו".
בני אלבז: וחבל כי אנחנו עובדים נאמנים למדינה, למען האינטרסים של המדינה, עובדים יום ולילה תחת סיכון חיים אבל כנראה שארגון ייחודי כמו שלנו הוא נחשב ארגון נחות בשירות המדינה, למה?
בני אלבז: כי למשל בארגון שלנו אין דרגות 44.
בני אלבז: אתה מכיר ארגון במדינת ישראל שאין דרגות 44 בארגון?
בני אלבז: מנהלי מחוזות, מקבילים של כל הקמ"דים שלנו, אין דרגות 44.
בני אלבז: לדעתי ארגון נחות ביותר, אבי.
בני אלבז: ככה מתייחסים אלינו באוצר.
בני אלבז: אז אם אנחנו ארגון נחות, אז אנחנו נדע איך לטפל כארגון נחות.
בני אלבז: ואז באמת לזכותו של משה ייאמר, ביום חמישי שעבר הוא התקשר אלי בערב אמר לי "בני, אני רוצה להמשיך במשא ומתן, לדעתנו לא היה פיצוץ, צריכים להמשיך לדבר, ולראות איך מתקדמים.
בני אלבז: ישבנו השבוע בשיחה ואני אמרתי לו גם עכשיו, בשיחה חברית, אני מאוד מעריך את הפעילות שלו, לא מעריך את מה שמסביב, אבל את הפעילות שלו, ואמרתי לו במילים האלה "אנחנו מוכנים להמשיך במשא ומתן", אנחנו צריכים לקבל יום חמישי הזה תשובה למה שהעלינו לו, אם אין את התשובה, הדבר הראשון שאנחנו עושים, בלית ברירה אני אומר, אבי, בלית ברירה, אתה מכיר אותי כבר הרבה שנים, 21 שנה יו"ר ועד עובדים באיו"ש, מעולם לא שבתנו, תמיד יצאנו ראשונים לכל מקום.
בני אלבז: אחרי 21 שנה אבי, אני אומר לך, שלצערנו הרב, יש את הפרויקט הגדול של חאן אל אחמר, שאנחנו צריכים להוציא אותו בעוד כמה ימים - - -
קריאה: אולי לא כדאי לדבר על זה.
בני אלבז: לא, רק בגדול אני אומר.
בני אלבז: אנחנו לא נבצע אותו.
בני אלבז: אנחנו לא נבצע אותו לצערי הרב, בלית ברירה.
בני אלבז: אני לא רוצה לעשות את זה.
אריאל יעקבי: אדוני יו"ר הוועדה, אולי אני בשני משפטים אעזור לוועדה לעזור לנו.
אריאל יעקבי: כי אנחנו צריכים אתכם.
אריאל יעקבי: אנחנו ממש צריכים אתכם.
אריאל יעקבי: כמו שבני אמר, הארגון הזה קיים רק בגלל שחשבו שהוא יהיה זמני .
אריאל יעקבי: פירקו את המינהל האזרחי הישן ואנחנו עכשיו נותנים שירותים מתוך תקווה שלא יצטרכו אותנו, אבל לצערי המצב הוא כזה שכל עוד אתם לא תסדרו את העניינים אנחנו נמשיך לעבוד.
אריאל יעקבי: מ-1993 עד היום אני מלווה את הארגון הזה.
אריאל יעקבי: בארגון הזה יש איזו שהיא תחושה שבגלל מה שנותנים להם כתוצאה מהסגירה, וזה הובטח ב-1988, לא רוצים לתחזק אותם בשוטף.
אריאל יעקבי: אני אומר לך פה, ואתה מכיר אותי, אני לא מהגרידים בהישגי שכר, הם יושבים כל הזמן בתחושה שלא כדאי לבוא אליהם, בכל ארגון רגיל כשאתה עושה את המינוי העיקרי שלך במשרד האם ומעבירים אותך, נותנים לך מינוי משני במינהל האזרחי, נותנים לך עם זה איזו שהיא נתינה.
אריאל יעקבי: הם לא רואים מזה כלום, להפך.
אריאל יעקבי: לא פעם מוציאים להם את העיניים על דברים אחרים במשרדיהם ולא מחילים עליהם, יש להם 50 עובדי רשות מקרקעי ישראל שבמשרד האם יש להם הסכם מדהים והם מבקשים כמו שנהוג פה לקבל אותו, וגם זה איננו.
אריאל יעקבי: כשאני הצטרפתי למאמץ לרתום את משרד האוצר ואת הצוות שלנו, את ועד העובדים ודורון שהוא ממלא מקומי לעניין הזה, קיבלתי הבטחה והתחייבות "אל תדאג, פחות ממחצית מהזמן שאנחנו מבקשים לגמור את ההסכם" עכשיו נכון, אפשר לגמור את ההסכם.
אריאל יעקבי: אני מאמין שמשה יודע לעשות את זה, יש פה צוות לא רע, אבל עברו 90 יום ועובדים חזרו אלי נעלבים.
אריאל יעקבי: מה שהוועדה לטעמי, ואני מבקש מכם, אתם יכולים לעשות, יכולה לסייע לנו, זה לקצוב לנו מועדי דיווח.
אריאל יעקבי: עוד שבועיים לבוא לפה ולראות למה נתקע.
אריאל יעקבי: כי אני בשונה מבני, פסימי.
אריאל יעקבי: יש פה קבוצת עובדים מדהימה, שתורמת יום ולילה, אין לה את אותם כללי הביטוח שיש לכוחות הביטחון, היא לוקחת סיכונים במקומות שאף אחד אחר לא היה מוכן לקחת, ומנגד היא מקבלת כתף קרה בנתינות.
אריאל יעקבי: צריכים לגרום לזה שאם הממשלה לא מבינה שהיא צריכה למהר, שהכנסת תבקש דיווחים שוטפים.
אבי דיכטר: אני רוצה לשמוע את סגן ראש המינהל האזרחי.
אבי דיכטר: אורי בבקשה.
אורי מהנדס: אני מתנצל על האיחור, נכחתי בוועדת הפנים של הכנסת שעסקה בנושא הסדרת ההתיישבות הצעירה, המאחזים הבלתי חוקיים אצל מר יואב קיש.
אורי מהנדס: יכולת הגיוס עובדים היום במינהל האזרחי לוקה בחסר.
אורי מהנדס: אנשים אינם ששים להגיע לעבוד בארגון שלי.
אורי מהנדס: על אף שאני מאוד מאוד אוהב אותו ואני מכיר אותו ואני חושב שיש בו המון דברים מיוחדים, אני 27 שנה כבר במינהל האזרחי ונהנה מכל יום גם מהצוותים שאני עובד איתם, וגם מעצם העשייה.
אורי מהנדס: אנשים אינם מעוניינים להגיע לעבוד כיון שזו עבודה שדורשת תנאים מעט שונים מעובד מדינה רגיל אחר.
אורי מהנדס: בהתאם לדברים האלה ישנם - - -
אבי דיכטר: מה זה, הקושי?
אבי דיכטר: התנאים?
אבי דיכטר: מה בדיוק דוחה אנשים?
אורי מהנדס: הראשון זה הסביבה שבה נמצאים, לשרת בתוך בסיס צבאי, אני בחרתי.
אורי מהנדס: עובד מדינה ברוב המקרים, אלא אם כן הוא עובד במשרד הביטחון איננו בוחר לשרת בתוך בסיס צבאי ולאכול בחדר אוכל צבאי או מעצם ההוויה שה-ש.ג.
אורי מהנדס: שבודק אותו הוא לא אזרח.
אבי דיכטר: אני רואה שלא אכלת בכנסת הרבה זמן.
אורי מהנדס: כיוון שאני עובר את הבדיקות פה אחת ל- - - זה בסדר גמור, אני מאוד מכבד את זה, וגם פה זה אנשים של משמר הכנסת ולא חיילים סדירים שמתחלפים.
אבי דיכטר: לא, חדר האוכל.
אורי מהנדס: אוקיי.
אורי מהנדס: חדר האוכל כמליצה, אני הצלחתי להגיע להסדר מאוד ייחודי שבו המזנון שאני מפעיל עבור העובדים אינו משלם חשמל ארנונה, ומקבל 3,000 שקל מדי חודש.
אורי מהנדס: והאיש סגר את המקום והולך הביתה, הוא מסרב לעבוד אצלי.
אורי מהנדס: הוא השלישי במספר תוך שנה שאני מנסה להחליף מפעיל למזנון.
אורי מהנדס: אז אפרופו הדברים והקשיים של חיי היום יום, הוא מצביע במעט על העניין.
אורי מהנדס: בתוך הדבר הזה צריך לדעת, עובדי המינהל האזרחי מקבלים תוספת מיוחדת.
אורי מהנדס: זה לא שהם לא מקבלים.
אורי מהנדס: הם מקבלים תוספת מיוחדת, תוספת שטחים זה נקרא, ותוספת דריכות וכוננות.
אורי מהנדס: אלה הם עובדות שלא אתכחש אליהן, השכר שלהם בזכות הדבר הזה מעט גבוה יותר, יש מחלוקת לגבי המספרים, אני לא מתווכח עם הממונה על השכר, הוא טוב ממני בסטטיסטיקה, אבל יש מחלוקת בין העובדים לבינו לגבי הנתונים הללו.
אריאל יעקבי: אורי, שלא ישתמע שאנחנו מקבלים את מלוא התוספת.
אריאל יעקבי: אנחנו מקבלים שליש מהצבא.
אבי דיכטר: רגע, בוא נשמע את אורי.
אורי מהנדס: הסיטואציה נכון לעכשיו היא שעלינו להמשיך את המשא ומתן.
אורי מהנדס: זו הסיטואציה.
אורי מהנדס: אני סבור באמת אחרי הפגישה שלנו ביום חמישי האחרון שיש לנו לפחות ניצוץ של תקווה שהדבר הזה יכול לבוא לידי סיום.
אבי דיכטר: מה מנע את זה בשלושת החודשים שקדמו?
אבי דיכטר: אנחנו היינו פה במרץ ונאמר לנו באמת שלושה חודשים.
אורי מהנדס: לצערי לא בקצב משביע, חבל, אני סתם מבלבל לך את המוח.
אורי מהנדס: לא קצב משביע של כמות הדיונים, לא קצב הדיונים ולא התוכן בהם.
אורי מהנדס: לא מצידי, לא מצד העובדים ולא מצד הממונה על השכר.
אורי מהנדס: כולנו אשמים באירוע הזה, המשא ומתן מתקיים בין שני צדדים, ואי אפשר להאשים צד אחד, בזה אני בטוח.
אורי מהנדס: אני משוכנע שלו ייעשה מאמץ באמת רגע לשים את זה ביומיים רצופים, אפשר להגיע לעמק השווה.
אורי מהנדס: אם לא נצליח להגיע לעמק השווה אז בני יצטרך להפעיל את האיומים שלו לצערי.
אורי מהנדס: אני לא מקבל את זה לחלוטין - - -
בני אלבז: גם אני לא מקבל.
בני אלבז: אני גם לא רוצה.
אורי מהנדס: אבל זו הסיטואציה, ובאמת כשאנחנו מדברים על 240 עובדים, שהדרישות שהם שמו במשא ומתן בין היתר, דרישה למשל לתגמול ותימרוץ, שכר עידוד, תגמול ותימרוץ שכר עידוד מוחל על 80% ממשרדי הממשלה במדינת ישראל.
אורי מהנדס: אני מסרב לשים את זה במשא ומתן.
אורי מהנדס: אני כהנהלה מסרב, כי אני לא מעוניין, שהוא לא חלק ממני בעסק הזה.
אורי מהנדס: לא הממונה על השכר, ולא ועד העובדים.
אורי מהנדס: תגמול ותימרוץ ניתן בהתאם לעמידה ביעדים שלי, כהנהלה שרוצה להשיג ולהגיע לאפקטיביות מצד העובדים.
אורי מהנדס: זה לא חלק ממשא ומתן בכלל.
אורי מהנדס: להגיד שזה בסוף נכון, יש לזה משמעות כספית, אני לא תמים, יש לזה משמעות כספית שיכולה להגיע ל-20%, 25% מהשכר, הרבה מאוד כסף.
אורי מהנדס: נכון.
אורי מהנדס: אבל כשאנחנו מסתכלים על 246 עובדים, זה באמת משרד ממשלתי קטן מאוד שאין ממנו השלכות רוחב על שום דבר אחר.
בני אלבז: אבי אני אתן רק ליאיר - - -
אורי מהנדס: סליחה, אני אשלים את הדברים שלי.
אורי מהנדס: אני חושב שהשלכות הרוחב שלו אבל, ולא סתם זה מתקיים אצלך אדוני היושב ראש, אתה מכיר את זה היטב אבל אני חייב לציין את זה לפרוטוקול, השלכות הרוחב שלו באי פעילות שלהם הן השלכות רוחב קשות למדינת ישראל.
אבי דיכטר: מה, אתה יכול לתת לנו - - -
אורי מהנדס: אני יכול לתת דוגמה אחת פשוטה.
אורי מהנדס: היום בבוקר נכנסו למדינת ישראל 76,159 פלשתינאים, נכנסו לתחומי מדינת ישראל לעבודה ולמסחר.
אורי מהנדס: המשמעות של עיצומים או של שביתה מצד העובדים, ש-77,000 איש לא ייכנסו.
אורי מהנדס: ההשלכות על המשק במדינת ישראל ביום אחד שהם לא ייכנסו הן השלכות יותר גבוהות מכל התקציב הדו שנתי של הדבר הזה, זה בכלל לא פרופורציונלי, ההשלכות של הדבר הזה.
אורי מהנדס: ואם אנחנו מבינים מה קורה לבניין שצריך להגיע ליציקה או לעבודת טפסנות או - - - .
אורי מהנדס: תאר לך ש-56,000 מתוך ה-77,000 הם פועלי בניין, או בחקלאות, ביום אחד שהפועלים האלה לא ייכנסו לעבודה, המשמעות וההשלכות התקציביות של זה הן הרבה יותר גדולות מכל הסכם שרק יגיעו אליו לפה.
אברהם נגוסה: כן בני.
אברהם נגוסה: רצית לתת זכות דיבור למישהו.
בני אלבז: כן.
בני אלבז: רציתי שיאיר ייתן ממש רקע מעצמו, בעת פעילות אכיפה, איך יכול להיות שאצלנו סיכון החיים והנתינה והקבלה עבור שעות נוספות שהמערכת אומרת, איך הוא תורם את השעות שלו ולא מקבל עבור פעילות.
בני אלבז: יאיר תספר, חשוב לי מאוד.
יאיר אלביליה: שמי יאיר, אני עובד בארגון, התקבלתי לארגון משנת 1999 אחרי השחרור מצה"ל, מקבע,
בני אלבז: סגן אלוף במילואים.
יאיר אלביליה: אני עובד עד היום ביחידת הפיקוח בשלל תפקידים, ניהלתי כמה גזרות.
יאיר אלביליה: רציתי לתת כמה נקודות חידוד בהקשר של איך אנחנו רואים את הארגון ולמה בסופו של דבר הבקשות שלנו הן לא מופרכות.
יאיר אלביליה: הייתי רוצה לשנות את הכותרת, אנחנו לא באמת ארגון עובדים, זה מה שאנחנו מנסים להבהיר לאנשי האוצר, שזאת העבודה שלהם, המניעים שלהם ברורים, אנחנו לא חס וחלילה תוקפים אותם באופן אישי בהקשר הזה.
יאיר אלביליה: אנחנו ארגון של חיילים, זאת ההגדרה, חיילים לכל דבר.
יאיר אלביליה: למה אני מתכוון?
יאיר אלביליה: רכז בשטח מנהל גזרה, אחראי על כל תחום הפעילות, הוא היום אחראי על 28 חוקים/צווי אלוף, כשזה משהו מעניין כי אנחנו למדנו תוך כדי המאבק שלנו שצריך אירוע כדי להעמיד מאבק על הרגליים, צריך אירוע.
יאיר אלביליה: כשניסינו להבין מה זה אומר אירוע, אז הסבירו לנו גם ועדי עובדים נוספים שמדובר בשינוי חקיקה, תוספת משימות, תוספת קטגוריה של משימה חדשה, משהו כזה, ואנחנו נדהמנו כי אנחנו לאורך עשרות שנים בממוצע פעם בשלושה- ארבעה חודשים אלוף הפיקוד מוציא לנו צו חדש, מוסיף משימות.
יאיר אלביליה: אתם בטח נתקלתם במנהל יחידת הפיקוח שלנו, מרקו בן שבת.
יאיר אלביליה: זה חד משמעי, המשימה נכנסת, אין פוצה פה או מצפצף.
יאיר אלביליה: כלומר, היית אחראי עד אתמול רק על בניה בלתי חוקית, למחרת אתה אחראי גם על כל תחום המים, למחרת איכות סביבה, למחרת חשמל, צווי סגירה, שטחי אש וכולי וכולי, ובעצם הבנו שלאורך כל השנים פעם בשלושה-ארבעה חודשים מה שארגוני עובדים אחרים בעצם מורידים את השלטר ודורשים לפתוח את הסכמי השכר שלהם כי שינו להם את החקיקה, כי הוסיפו להם משימות, אצלנו זה לאורך עשרות שנים, פשוט מובן מאליו.
יאיר אלביליה: יש פה חיילים, אמרו להם "מהיום אתה עושה שמירות, מחר אתה גם מסתער, מחרתיים אתה גם עושה את המטבח" הכל בסדר.
יאיר אלביליה: אגב, אנחנו מבהירים שטוב לנו עם להיות ארגון חיילים.
יאיר אלביליה: זה בסדר, אנחנו לא מתלוננים על כך, אנחנו גם מאוד רוצים שזה יישאר כך.
יאיר אלביליה: סוג האנשים שמגיעים למינהל האזרחי הוא באמת סוג אנשים מיוחד ואנחנו לא רוצים שזה ישתנה.
יאיר אלביליה: אני לא רוצה שמחר יורידו ממני משימות, אני רק רוצה שבסופו של דבר, יתאימו את שורת השכר, את התגמול, למה שאנשים עושים.
יאיר אלביליה: אני ארד עוד טיפה לפרטים - - -
אריאל יעקבי: יש לזה הגדרה.
אריאל יעקבי: אם המשימה היא גלובלית, אז שהשכר יהיה גם בהתאם, גלובלי.
אריאל יעקבי: זו הבעיה בעבודה שלהם.
יאיר אלביליה: הייתי רוצה לתת דוגמה.
יאיר אלביליה: רכז גזרה ש אחראי על פעילות מאוד מורכבת, שלפעילות הזאת מגיעים עשרות אם לא מאות חיילים, אנשי יס"מ, רכזי שב"כ, משטרת ישראל, מילואימניקים וכולי, בסופו של דבר אותו רכז גזרה, מגיע בעשר בלילה לקפ"ק אצל המח"ט, ב-12 בלילה אצל המאו"ג, ב-2 הוא יוצא לביצוע, הוא מסיים בין שש בבוקר לאלוהים ישמור, ארבע, חמש, שש, אולי יומיים אחרי, ויש מקרים כאלה, וכשהוא מסתכל שמאלה הוא רואה את המג"ד, שכבודו במקומו מונח, אבל אנחנו יודעים מה השכר שלו והוא מוצדק לחלוטין, הוא רואה גם את המ"פ, אותו דבר, שכר מוצדק לחלוטין, הוא רואה את הרכז שב"כ, הוא רואה את השוטר בקבע, כולם בעצם מקבלים בין פי 2 לפי 3 ממנו, ואני מדבר על הנטו.
יאיר אלביליה: למה אני בכוונה מדבר על הנטו?
יאיר אלביליה: כי להציג טבלאות יפות עם שכר ברוטו למטה, מאוד יפה.
יאיר אלביליה: אני אישית, שכר הברוטו שלי מאוד מרשים.
יאיר אלביליה: אם אתה תראה את הנטו שאני לוקח הביתה, אתה תשאל אותי מה בדיוק אוכלים שבעת ילדיי, זה ריטואל כזה שהמנהלים אצלנו פעם בחודש באים, מסתכלים על התלוש, מצקצקים בלשון, ואנחנו ממשיכים הלאה כי אנחנו ארגון חיילים.
יאיר אלביליה: אם למישהו יש- - -
אבי דיכטר: למה, אתה משלם יותר מס מאשר אזרח בישראל?
אריאל יעקבי: יש לנו 91 כלי רכב ממשלתיים.
יאיר אלביליה: כל אנשי השטח נמצאים עם רכבים שהם לא בחרו.
יאיר אלביליה: מדינת ישראל הגדירה להם איזה רכב הם ישתמשו לעבודה שלהם אבל זו רכב שזקיפת ההטבה שלו היא כמעט 7,000 שקל, תוסיף את הנהיגה העצמית וכל הדברים האלה, אתה מגיע לברוטו של 16,000, 17,000 שקל אותו בחור שאמרתי, עבד ימים ולילות, לוקח בסביבות ה, אני נותן הערכה, בין 7,200 ל-8,000 שקל הביתה.
יאיר אלביליה: בסוף הוא עובד ימים ולילות, כשאני אומר, השכר הזה כולל לפחות 50 שעות נוספות - - -
אבי דיכטר: על מה משלמים 7,000 שקל גילום רכב?
אבי דיכטר: מה זה, מרצדס משוריין?
יאיר אלביליה: לא, טנדר, 4 על 4.
בנימין יעקב: טנדר 4 על 4.
בנימין יעקב: הזקיפה שלו היא 8,000 שקלים.
יאיר אלביליה: זו זקיפת ההטבה שלו.
יאיר אלביליה: בסופו של דבר, אני יכול להבין שכשאנשי האוצר מסתכלים על הברוטו אומרים "תשמע, יש לך ברוטו גבוה".
יאיר אלביליה: אני באמת מבין את זה.
יאיר אלביליה: אני רק מנסה להבהיר שכששאלת למה אנשים לא באים, דוגמה קטנה.
יאיר אלביליה: לפני חצי שנה התקבלו אלינו ארבעה רכזים.
יאיר אלביליה: אחד, ברגע שסיים את הקליטה הראשונה הבין, אמר לנו במילים האלה "אתם מטורפים, תודה רבה" שם את המפתחות והלך.
יאיר אלביליה: שניים סיימו את ההכשרה, כלומר שלושה, שניים בסוף ההכשרה אמרו "אתם מטורפים", שמו את המפתחות והלכו.
יאיר אלביליה: נשאר אחד מתוך הארבעה שעברו מיון של חצי שנה.
יאיר אלביליה: מיון של חצי שנה, לבדוק מי מתאים וסינונים וכולי, בסופו של דבר אנשים מבינים שאם הם יצטרכו לעמוד דום ומי שינהל אותם הם אנשי צבא, וזה בסדר, בסוף הם רוצים שהתגמול יהיה בהתאם.
יאיר אלביליה: התגמול זה מה הם לוקחים הביתה לאשה ולילדים.
יאיר אלביליה: זו הנקודה.
יאיר אלביליה: אנחנו ארגון של חיילים ואם יתקנו את שורת השכר הזאת אני חושב שאנחנו נשמח להישאר בארגון הזה.
בני אלבז: אבי אני אחדד עוד משהו, בהמשך ליאיר.
בני אלבז: לפי חישובי האוצר אנחנו מקבלים כ-37% שכר יותר מעובדים מקבילים בשירות המדינה.
בני אלבז: יכול להיות שהם צודקים ב-100%, אני מקבל.
בני אלבז: גם 200%.
בני אלבז: עצם זה שהעובדים שלנו, ואני לא מתווכח על הנתונים שלהם.
בני אלבז: עצם זה שהעובדים שלנו שונים מעובדי מדינה רגילים ונמצאים בשטח קשה, שטח שנמצא עם כל האוכלוסיות באזור, מגיע לנו הרבה יותר ממה שהוא אומר.
בני אלבז: הרבה יותר.
בני אלבז: אבל כמובן, בגלל הלויאליות הארגונית שלנו, בגלל שיש לנו הנהלה ברמה גבוהה מאוד שיודעת לרתום אותנו, לתת מוטיבציה לעובדים, לתת להם אכפתיות ארגונים ולאינטרסים של מדינת ישראל, אז אנחנו מקבלים את זה, אנחנו משנת 1992, מעולם לא שבתנו, לא ידענו אפילו מה זה כי הבנו שכך צריך להיות.
בני אלבז: ברגע שאנחנו מרגישים שאנחנו ארגון נחות, ברגע שאנחנו מרגישים שמנכ"ל משרד האוצר אחרי שלושה חודשים שאנחנו נתנו הכל, ולא הגענו בסוף לכלום, באו ישר ומתחילים איתנו ממה לא, אנחנו הרגשנו פגיעים ביותר, ואדם שמרגיש פגיע, ושמים אותו בפינה, אין לו ברירה, מה הוא יכול לעשות?
בני אלבז: רק לבעוט.
בני אלבז: למי הוא פונה?
בני אלבז: הוא פונה לכל הגורמים בעולם כדי שיעזרו לו, שיתנו לארגון הזה ייחודיות.
בני אלבז: אבי, אני אומר לך מהלב, אין ארגון כזה במדינת ישראל, תבדוק את כל משרדי הממשלה, שאין דרגה 44.
בני אלבז: בכל משרדי הממשלה.
בני אלבז: הסמכויות שלנו זה סמכויות של פיקוד דרום, גם אלוף פיקוד דרום, גם אלוף פיקוד מרכז, מערכת שלמה שאנחנו לוקחים עליה סיכוני חיים, סיכוני חיים, ועושים עבודה למען האינטרסים, אבל בסופו של דבר אבי, אנחנו נחשבים לא ייחודיים וארגון נחות.
בנימין יעקב: רק לנקודה שאתה ציינת, אני גם בוועדה העובדים אבל בנקודה הקודמת שציינת, בפגישה הקודמת ציינת שבעיניך 200 עובדים בתוך הארגון הזה שנותנים שירות לכל כך הרבה אנשים זה משהו שהוא לא סביר.
בנימין יעקב: אז כן, כל עובד אצלנו, כמו שיאיר ציין, משמש בשלושה תפקידים שונים, ביחס למשרד האם לדוגמה.
בנימין יעקב: כלומר, יאיר בנוסף לתפקידים שלו עושה עוד כמה תפקידים אחרים שבמשרד האם זה מחולק לשלושה או ארבעה אנשים, שזה גם קטע שאנחנו מאוד מאוד סובלים ממנו קשה, ממצוקת כח האדם הזו.
בנימין יעקב: בהמשך, אריאל ציין את עובדי רשות מקרקעי ישראל.
בנימין יעקב: אנחנו עובדי רשות מקרקעי ישראל ואני יכול להגיד לך בפה מלא, ההפרשים בין השכר שלי כעובד רשות מקרקעי ישראל לבין - - - שלא כלול ברפורמה שנעשתה ברשות מקרקעי ישראל, לא כלול, הוא - - -
בני אלבז: אתה לא כלול.
בנימין יעקב: אני, אני.
בני אלבז: כל ה-30 איש.
בנימין יעקב: כל היחידה שלנו ביו"ש ששייכים לרשות מקרקעי ישראל, לא נכללו ברפורמה.