GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמר בר-לב: זה צריך לבוא לידי ביטוי בנוסח החוק.
עמר בר-לב: כמו שזה כאן כתוב – אני כבר מכיר את הממשלה הנוכחית – הממשלה הנוכחית, כל מה שהיא עושה זה רק את היוצא מן הכלל.
עמר בר-לב: כל מקרה שלא בדיוק נוח לה, היא הופכת אותו ליוצא מן הכלל ועושה overruling על חוקים של הכנסת.
עמר בר-לב: לסעיף הזה אני מצרף לאלה שאמרו שמקובל עליהם לתת איזושהי גמישות אבל הגמישות צריכה להיות מאוד ספציפית ובמקרים מאוד קיצוניים.
מירב בן ארי: תודה, אדוני.
עמר בר-לב: אני הראשון שלא ניצל את כל הזמן שלו למרות שעיסאווי גנב לי קצת זמן.
אבי דיכטר: לא יתווסף לך בהרצאה הבאה.
מירב בן ארי: אני אדבר בקצרה כי אני הולכת להחליף את מרגי בוועדת החינוך.
מירב בן ארי: לדעתי זה דיון שלישי, לפחות אחרי קריאה ראשונה.
מירב בן ארי: היינו פה גם לפני שבועיים-שלושה.
מירב בן ארי: כל האירוע הזה מוגזם.
מירב בן ארי: אני פה בוועדה הזו שלוש שנים פלוס, עוד לא היה אירוע כזה בין ממשלה לכנסת.
מירב בן ארי: הנושא ברור לכל מי שיושב בשולחן הזה אבל משום מה העניין הזה של הגמישות, אני לא מצליחה מאיפה זה הגיע.
מירב בן ארי: בסופו של דבר זו עבודת הכנסת וההחלטה צריכה להיות כאן ולהיות בתוך הצעת החוק המקורית של שטרן.
מירב בן ארי: הצעת החוק הממשלתית שעברנו עליה וראינו את ההבדל, מעקרת מתוכן את הצעת החוק של שטרן.
מירב בן ארי: אין אפילו - - -
עיסאווי פריג': מה שאת רואה מפה, לא רואים משם.
עיסאווי פריג': שמעת על זה?
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך, עיסאווי, שהצבעת נגד גם בטרומית וגם במליאה בקריאה הראשונה על החוק הזה - -
עיסאווי פריג': חשבתי שזה מיותר.
מירב בן ארי: - - אתה בכלל נגד כל הקונספציה - - -
ענת ברקו: הוא הצביע נגד החוק שלי למניעת היבחרות של מורשעי טרור - - -
עיסאווי פריג': זה חוק מיותר.
עיסאווי פריג': זה חוק פופוליסטי - - -
אבי דיכטר: רשות הדיבור למירב בן ארי ולמירב בלבד.
מירב בן ארי: הדבר הכי חמור פה: אתה הפופוליסט הכי גדול באירוע הזה.
מירב בן ארי: אני אסביר לך את הרציונל: אתה בכלל נגד.
מירב בן ארי: אתה נגד כל האירוע.
מירב בן ארי: אתה נגד הקיזוז.
מירב בן ארי: אתה אומר: תמצאו פתרונות, אל תיקחו כסף מטרוריסטים.
מירב בן ארי: קודם כל, אני לא מדינה מה אתה עושה כאן, אני אגיד לך את האמת, כי בין אלה שיושבים כאן בשולחן אומרים – עמר אומר שצריך לעשות כך; אומר שטרן שזו הצעת חוק של האופוזיציה.
מירב בן ארי: אתה בכלל מתנגד לכל הקונספט.
מירב בן ארי: לכן, אפרופו פופוליזם - - -
עיסאווי פריג': ומה עם הממשלה שאומרת - - - ומה עם הממשלה - - - מה העמדה של הממשלה?
עיסאווי פריג': אני שואל - - -
מירב בן ארי: - - - הממשלה רוצה שהכלים יהיו אצלה - - -
שולי מועלם-רפאלי: הכנסת רשאית לחלוק על עמדת הממשלה ולקבל את ההחלטה - - -
אבי דיכטר: היא ברשות דיבור.
אבי דיכטר: לא אתם.
אבי דיכטר: עיסאווי, היא ברשות דיבור, לא אתם.
מירב בן ארי: אני לא אצעק.
מירב בן ארי: אני אגיד משפט אחרון כי גם אמרתי שאדבר פחות מהזמן: הממשלה רוצה שהגמישות תהיה אצלה אבל הממשלה מסכימה לרעיון.
מירב בן ארי: היא אומרת שצריך לקזז כספי טרור.
מירב בן ארי: זה מה שהיא אומרת.
מירב בן ארי: תהיה כאן בדיונים, תדע את ההבדל בין הכנסת לממשלה.
מירב בן ארי: אתה אומר בכלל לא צריך מלכתחילה לקחת להם את הכסף ולכן אני חושבת שאפרופו פופוליזם, הנוכחות שלך פה לא רלוונטית.
עיסאווי פריג': - - - הסמכות.
מירב בן ארי: אני אמרתי את שלי.
אבי דיכטר: מוריס, בבקשה.
מוריס הירש: אני אדבר מהר.
מוריס הירש: תודה רבה, אדוני.
מוריס הירש: כפי שאמר חבר הכנסת שטרן וחבר הכנסת יוגב, מאז שהתחלנו לדבר על החוק הזה עברו למעלה ממיליארד וחצי שקל לטרור.
מוריס הירש: הגיע הזמן להפסיק עם הסחבת הזאת ולהתקדם.
מוריס הירש: לעניין ההצעות השונות שיכולות לסייע בעניין הגבלת שיקול הדעת.
מוריס הירש: פיקוח של הוועדה, משהו בסגנון של חוק המילואים אולי, שאומר שכל עוד יצאו צווי 8 שלא אושרו על ידי הוועדה – אז ההחלטה מבוטלת.
מוריס הירש: זה רעיון אחד.
מוריס הירש: רעיון אחר הוא מרחב תמרון די רחב ובתנאי שהעילה להקמת שיקול הדעת היא ביטול החוק שמאפשר את תשלום המשכורות מצד הרשות הפלסטינית.
מוריס הירש: הם רוצים שיעבירו להם את הכסף?
מוריס הירש: אז שיתחייבו לבטל ולהשתמש בכסף כמו שצריך.
מוריס הירש: הצעה אחרת היא שהסכום יהיה מוגבל.
מוריס הירש: לקבוע את מחיר ההפסד.
מוריס הירש: שיידעו שגם אם יקבלו חלק מהכסף בחזרה, לא יקבלו את הכול.
מוריס הירש: אלו הצעות שאולי יכולות לעזור בקביעת שיקול הדעת.
מוריס הירש: אבל החשיבות היא להתקדם, להבין שבעוד שחיילי צה"ל מגנים על הדרום והורגים מחבלים, המשפחות של המחבלים האלה מקבלות עכשיו משכורות.
מוריס הירש: הם יקבלו עכשיו משכורות כל עוד אנחנו לא מקדמים את החוק.
אבי דיכטר: בועז קוקיא, בבקשה.
בועז קוקיא: בוקר טוב.
בועז קוקיא: לעיסאווי אני רוצה להגיד, חבר הכנסת עיסאווי הנכבד, תדע לך שהחוק הזה של הקיזוז יכול ליצור תהליכים מעודדים ברשות הפלסטינאית.
בועז קוקיא: הכספים יוסטו מקצבאות למחבלים שרצחו אנשים חפים מפשע, ביניהם נשים וילדים, ויוסטו לכיוונים אחרים של בניין החברה הפלסטינית.
בועז קוקיא: בניין בריא יותר.
עיסאווי פריג': למה שר האוצר לא עשה את זה עד עכשיו?
בועז קוקיא: כי מפחדים מהשלכות.
בועז קוקיא: פה אני קורא לכנסת להיות נחרצת כי הממשלה לא מספיק נחרצת, משרד הביטחון לא מספיק נחרץ מההשלכות, ממה שיכול לקרות.
בועז קוקיא: גם אם ההשלכות יהיו חמורות מאוד של עליה ברף האלימות ולזה כנראה מכוונים, זה בטווח הקצר.
בועז קוקיא: בטווח הארוך ירוויח מזה כל עם ישראל ותרוויח מזה הרשות הפלסטינאית.
בועז קוקיא: אני קורא כאן לכנסת ללכת בכיוון של או שמציעים איזה פתרון, מגיעים להבנה איתם על גמישות מצומצמת מאוד ולא מה שדובר כעת או לחילופין הולכים איתם על אפס.
בועז קוקיא: ברירת המחדל היא אפס גמישות.
בועז קוקיא: תמיד אפשר לבוא לוועדת הכנסת, אפשר לבוא כעבור כמה שנים ולבחון את המצב ולראות מה קרה בשטח.
בועז קוקיא: אנחנו כל כך חוששים ממה שיקרה וממה שיהיה שאחרי שמחוקק כזה חוק אנחנו אומרים לעצמנו איך מעולם לא היה חוק כזה.
בועז קוקיא: פתאום תופסים את עצמנו אחרי כמה שנים ורואים שחבל שהוא לא חוקק כמה שיותר מוקדם.
בועז קוקיא: אם יש בעיות, תמיד אפשר להתכנס בחזרה ולחוקק חוקים חדשים או לעדכן אותם או לשנות אותם.
בועז קוקיא: ללכת עם העניין הזה.
בועז קוקיא: חבל על כל חודש שעובר, זה פשוט ממשיך את הזנת הטרור והזמן נוקף.
בועז קוקיא: תודה.
אבי דיכטר: שי מימון, בבקשה.
שי מימון: אני רוצה לשאול כמה אנשים פה יודעים כמה עולה נשק ברשות הפלסטינית.
שי מימון: אני יודע במקרה כי הנשק שפגע בי ורצח את מלאכי רוזפלד, זכרונו לברכה, לפני שנתיים וחצי, עולה 10,000 שקל.
שי מימון: הנשק הזה, "קרלו" שהוא נשק מאולתר, נקנה – חשוב שתשמע חבר הכנסת עיסאווי – מכספי משרד האסירים שעברו לאותו מחבל ששוחרר בעסקת שליט.
שי מימון: זה כסף שהולך לטרור.
שי מימון: זה לא כסף ולרווחה ולצדקה.
שי מימון: בואו נשים את הדברים על השולחן.
שי מימון: כשמדברים על גמישות, אני שואל את עצמי מה זו גמישות.
שי מימון: 10,000 שקל זו גמישות?
שי מימון: זה נשק.
שי מימון: יש מישהו בממשלה שמוכן לחתום ולהעביר נשק למחבל?
שי מימון: שיבוא ויגיד את זה.
שי מימון: אני לא מבין למה השרים מתחבאים מאחורי הפקידים.
שי מימון: איפה השרים?
שי מימון: יש פה נציג מל"ל, אני חושב שהאחראי עליו זה ראש הממשלה; יש פה נציג משרד האוצר?
שי מימון: אני שחושב ששר האוצר אחראי עליו; יש פה נציגת משרד המשפטים, אחראית עליה שרת המשפטים.
שי מימון: איפה הם?
שי מימון: שיגידו את הדברים.
שי מימון: אני מתחבר מאוד למה שחברה כנסת חיים ילין אומר: אפס גמישות.
שי מימון: תבואו ותגידו שאתם רוצים להעביר נשק אחד למחבלים ואנחנו נצביע על זה.
שי מימון: תפסיקו להתחבא מחורי המילים האלה.
שי מימון: אני מצטער שאני לא מסכים עם חברי הכנסת שדיברו על גמישות במצבים קיצוניים – אפס גמישות, אפס נשקי, אפס כדורים למחבלים.
שי מימון: זה לא נשק לרווחה.
שי מימון: לו אני מחוקק אמריקאי, אני מתבייש במה שקורה פה.
שי מימון: ב"טיילור פורס" אין גמישות לאף אחד להגיד שכסף יעבור.
שי מימון: אין.
שי מימון: אף לא דולר אחד יעבור כל עוד הרשות הפלסטינית לא מבטלת את החוק שקיים שם.
שי מימון: את החוק שאומר שכספים מועברים למחבלים והחוק הזה עומד להיכנס לתוקף, ממרץ עוברים 180 ימים.
שי מימון: יש שם אפס גמישות.
שי מימון: אז אם באמריקה הרחוקה שאין לה פצועי טרור כמו פה, היו לה כמה, "טיילור פורס" הוא אחד מהם, יודעים לעשות את זה, אז פה במדינת ישראל אנחנו לא מסוגלים לקבל כזה דבר?
שי מימון: אפס גמישות.
עיסאווי פריג': מי שרוצה לקנות נשק, מוכן להוציא כסף - - -
שי מימון: 320 משפחות - -
שולי מועלם-רפאלי: יכול להביא כסף גם היום.
שולי מועלם-רפאלי: השאלה אם מדינת ישראל - - -
אבי דיכטר: משפט אחרון לשי מימון.
חיים ילין: - - - של קיזוז.
חיים ילין: 100 מיליון - - - תקשיב טוב, זה 600 קילוואט - - - חשמל לרצועת עזה.
חיים ילין: 3 שנים רק.
חיים ילין: אם הם היו - - -
אבי דיכטר: חבר הכנסת חיים ילין.
אבי דיכטר: בבקשה שי מימון.
אבי דיכטר: זה לא דיאלוג.
שי מימון: תודה.
שי מימון: - - 320 משפחות שכולות ונפגעי פעולות איבה חתמו אתמול על מכתב שאומר אפס גמישות ואפס דחייה.
שי מימון: אני גם מבקש בכוכבית להגיד את הנקודה האחרונה: אני מבקש מכם לא לדחות את זה.
שי מימון: כל יום שעובר זה עוד כסף למחבלים.
שי מימון: כל חודש זה 100 מיליון שקל.
שי מימון: אפס גמישות ואפס דחייה.
אבי דיכטר: דבורה גונן, בבקשה.
דבורה גונן: יום שישי, שלוש שנים לרצח של הבן.
דבורה גונן: ביום שישי הקרוב ימלאו שלוש שנים לרצח של הבן שלי בפיגוע שבו איבדנו את דני.
דבורה גונן: שלוש שנים בהן לא השתנה כלום במדיניות של ממשלת ישראל להפסיק ולגדוע לחלוטין את הטרור במדינה.
דבורה גונן: אני רוצה לספר לכם משהו אמיתי.
דבורה גונן: אני וכמה מאיתנו פה נציגים של משפחות שכולות בוחרים בחיים כי בחרנו בחיים.
דבורה גונן: באנו לחוק מציל חיים.
דבורה גונן: אם אתם כאן בשביל להציל חיים, תחוקקו את החוק כמו שצריך – אפס גמישות.
דבורה גונן: אני רואה שהמדינה שלנו נשרפת.
דבורה גונן: חיים, היום הדרום נשרף.
חיים ילין: האדמה בוערת.
דבורה גונן: האדמה בוערת והלבבות שלנו נשרפים יחד עם האדמה.
דבורה גונן: אפס גמישות.
דבורה גונן: אני לא יודעת מה איתכם, יש בהמשך סעיפים נוספים שאני בטוחה שיפתחו תיבת פנדורה.
דבורה גונן: אנחנו, כנציגי משפחות שכולות, בוחרים בחיים, לא נסכים לסעיף 4 הבעייתי, לגמישות, ולא לשחק עם המשפחות השכולות.
דבורה גונן: כאן ועכשיו, אם לא תהיה החלטה, אנחנו נשמיע את קולנו חזק יותר וברור יותר.
דבורה גונן: החוק הזה, כמו שכבר נאמר על השולחן כאן, היה צריך להיות כבר חוק לפני המון שנים ולא רק בתהליכים של חקיקה, רבותיי.
דבורה גונן: תצילו חיים.
דבורה גונן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני באמת לא מבינה מה אתה עושה שם.
דבורה גונן: אתה מייצג מחנה של תומכים בטרור.
עיסאווי פריג': אני חושב בגישה אחרת ממך.
עיסאווי פריג': אני ואת יכולים לכוון לאותו מקום אבל אני רציונלי – החוק הזה לא ישיג את המטרה שאת ואני רוצים אותה.
דבורה גונן: אנחנו לא רוצים אותה מטרה.
עיסאווי פריג': ימים יגידו.
עיסאווי פריג': - - - מדינה טובה לחיות בה - - -
אבי דיכטר: לא נפתח את הדיאלוג הזה כאן.
אבי דיכטר: עיסאווי, אני מזמין אותך ואת דבורה לעשות את זה לאחר הדיון.
אבי דיכטר: מאיר אינדור, בבקשה.
מאיר אינדור: אני מבקש לשכנע אתכם לקבל את דעת חברינו פה, נפגעי הטרור, בשני נימוקים.
מאיר אינדור: האחד במישור המוסרי – אם אתם מצביעים על חוק שבו יש קיזוז חלקי, פירוש הדבר שיש חותמת כשרות מצד הכנסת פוזיטיבית לרשות הפלסטינית להמשיך לשלם חלק מהכסף.
מאיר אינדור: זו המשמעות.
מאיר אינדור: איך נישא את פנינו מול האמריקאים שעשו חוק ברור, מוסרי?
מאיר אינדור: הצד השני של אותה מטבע: מדוע אנחנו לא תובעים מהרשות הפלסטינית, להגיד להם: אנחנו מעבירים לכם - - - אבל אתם צריכים פשוט לבטל את הכסף - - - את זה המדינה לא מסוגלת להגיד?
מאיר אינדור: אז היא הולכת אחורה ואומרת: אתם יודעים מה, חצי כן מאשרים לכם להעביר לרוצחים בכלא.
מאיר אינדור: זו המשמעות של חוק שהוא חציו כן בכל המגבלות.
מאיר אינדור: בתוך העניין הזה שאנחנו מדברים על צד מוסרי – הרבה יותר פרגמטי להיות מוסרי.
מאיר אינדור: אלמגור הוקם בעסקת ג'יבריל, אז רצנו לבית המשפט.
מאיר אינדור: זו ההתחלה של אלמגור.
מאיר אינדור: מאז אנחנו רואים כל הזמן את ה"להסתדר עם הטרור".
מאיר אינדור: חברים, לפני עסקת ג'יבריל, 20 שנה – 160 הרוגים.
מאיר אינדור: עסקת ג'יבריל, הכניעה הראשונה.
מאיר אינדור: אחריה – 1,700.
מאיר אינדור: היותר מוסרי זה גם יותר פרגמטי.
מאיר אינדור: תנו לנו את חלקת האלוקים הקטנה הזאת.
מאיר אינדור: הרי כשלנו לשכנע בעסקת ג'יבריל ואז קיבלנו את האינתיפאדה הראשונה.
מאיר אינדור: כשלנו לשכנע בעוולה הגדולה של הסכמי אוסלו, אז קיבלנו מאז 1,500 הרוגים.
מאיר אינדור: כשלנו גם בהתנתקות שהזכרתי אותה.
מאיר אינדור: אנחנו הזהרנו שההתנתקות תביא לאזור רצועת טרור והנה, לצערנו צדקנו כי היינו מוסריים.
מאיר אינדור: בואו תצטרפו למחנה המוסרי, תהיו פרגמטיים.
מאיר אינדור: משפט אחרון.
מאיר אינדור: נער הייתי וגם זקנתי, אני מכיר היטב את התהליך.
מאיר אינדור: אם אתם מאפשרים חלק לממשלה או כל כלי שבו הם יכולים להתחיל החלטות – בממשלה אנשים טובים, בקבינט אנשים טובים – הם נתונים ללחץ הבינלאומי - - -
אבי דיכטר: משפט אחרון זה לא סיפור אחרון.
מאיר אינדור: אדוני, תן לי חצי משפט.
מאיר אינדור: דורשי טובתם של הפלסטינים יגידו: תראו, אנחנו מכירים אותם, הם המנוולים, אבל אתם הרי אינטליגנטים, תנו להם את הכסף.
מאיר אינדור: זה מה שיהיה.
אבי דיכטר: עורך הדין אברהם גז, בבקשה.
אברהם גז: שלום.
אברהם גז: אנחנו ב"שורת הדין" מייצגים היום מאות משפחות של נפגעי טרור שלחלקן כבר יש פסקי דין נגד הרשות, גם בישראל וגם בארצות הברית.
אברהם גז: חלקן רק עומדות לקראת פסקי דין.
אברהם גז: אני אחדד שני דברים ואמשיך בכיוון של שי מימון.
אברהם גז: בנוגע לחוק אני רוצה לומר שני דברים נקודתיים.
אברהם גז: לגבי אפס גמישות, נראה לי ברור לגמרי.
אברהם גז: לא ברור לי לשם מה יש גמישות בהשוואה לשני דברים, כשאנחנו מתייחסים לשני דברים.
אברהם גז: א', בהשוואה לחוק "טיילור פורס" כשאנחנו עומדים מול האמריקאים ומול מדינות אחרות שגם שוקלות את זה, אני לא מכיר באף מקום אחר שנשקלת איזושהי גמישות או איזשהו "בואו ניתן כמה רובי קרלו בשנה או כמה רימונים", אני לא כל כך מבין מה הרלוונטיות של זה.
אברהם גז: דבר שני, יש פה ביזיון לא רק של הכנסת ביחס לבתי מחוקקים אחרים, יש פה ביזיון ביחס למערכת בתי המשפט של מדינת ישראל.
אברהם גז: אני מכנס את כל דבריי לאימייל שקיבלתי אתמול מנפגעת טרור שלא אומר את שמה.
אברהם גז: אביה נרצח ב-2001 בצומת הגבעה הצרפתית.
אברהם גז: היא שאלה אותי: תגיד, אם אנחנו מקבלים את פסק הדין – אנחנו עומדים לקראת קבלת פסק דין עכשיו של הלינץ' ברמאללה ושל תיקים מ-2001 – בשעה טובה והשופט יפסוק כמו שאנחנו רוצים, האם נוכל לראות גם כסף?
אברהם גז: אני יכול לענות לה מה שאני יכול לענות, אבל אחת התשובות המביכות תהיה – וזאת כרגע היא התשובה הנכונה – אזרחי ארצות הברית, בדרך כלל, אכן מקבלים כסף בפועל מכל מיני סיבות כי שם יש מנגנונים שמקלים עלינו להעביר כספים.
אברהם גז: כל עוד אתה אזרח ישראלי, כל עוד אתה מקבל פסק דין בבית משפט ישראלי – כרגע הכסף לא יגיע אליך אלא אם החוק של שטרן יעבור, החוק של אוחנה יעבור.
אברהם גז: לא אכפת לי איזה חוק עובר כרגע, אנחנו מדברים על החוק הזה ואני מברך אותו.
אברהם גז: זה הדבר היחיד שיכול להיות game changer.
אברהם גז: כרגע, בית המשפט הישראלי, המחוזי לצורך העניין, פוסק סך מסוים של כספים שמגיעים לנפגעי הטרור.
אברהם גז: הכספים הללו כרגע לא מגיעים.
אברהם גז: הביזיון הזה ביחס למערכת בתי המשפט וביחס לחוק "טיילור פורס" וקונגרסים אחרים, נתון להחלטת הוועדה הנכבדה שאני מקווה שתחליט נכון.
אבי דיכטר: מר יוסי הרצליך, בבקשה.
יוסי הרצליך: שלום.
יוסי הרצליך: תודה על הזמן.
יוסי הרצליך: אני אתייחס למספר נקודות, קודם כל לחוק האמריקאי.
יוסי הרצליך: ארצות הברית רחוקה אלפי קילומטרים מהמזרח התיכון והטרור והשכילה להבין – בדצמבר האחרון הייתה קריאה שנייה וככל הידוע לי, אחרי 180 יום זה אמור להיכנס לתוקף, אני עוד בודק מתי זה אמרו להתפרסם.
יוסי הרצליך: ארצות הברית השכילה להבין.
יוסי הרצליך: אנחנו עדיין כשמועלית הצעת חוק לא ברור לנו שזה צריך לקרות עוד ואני לא מבין איך.
יוסי הרצליך: אני אחזור לדברים ששי מימון אמר וגם, אם אינני טועה, חבר הכנסת שטרן בדיונים שעברו.
יוסי הרצליך: זה לא כסף, זה כלי נשק, זה מחבלים והמשפחות שלהם שמקבלים מימון.
יוסי הרצליך: השם של הצעת החוק "קיזוז כסף" לוקח אותנו לאיזה דוחות חשבונאיים ולמושגים שהם לא טרור.
יוסי הרצליך: זה טרור וזה כסף לטרור.
יוסי הרצליך: זה לא כסף, זה כלי נשק וזה סיוע לטרור – נקרא לילד בשמו.
יוסי הרצליך: אני חושב שהממשלה הגיעה לפה, הייתה לה שנה ושוב היא לא הגיעה עם הצעה פרקטית וספציפית, היא פשוט הגיעה עם התנגדות ועם רצון לגמישות כי הממשלה רוצה גמישות.
יוסי הרצליך: נכון, בכל דבר היא רוצה גמישות.
יוסי הרצליך: המקום של הכנסת הוא לא להציע הצעות לממשלה איך לקבל איזושהי גמישות.
יוסי הרצליך: המקום של הכנסת הוא להמשיך עם החוק בכל הכוח, מאה אחוז ולא לוותר "אוקיי, שני נשקים אני מוכנה", שום דבר עד הסוף.
יוסי הרצליך: כל החוק, קיזוז מלה.
מאיר אינדור: ואז הממשלה יכולה להגיד: הכנסת קבעה את זה.
מאיר אינדור: המדינה תוכל להגיד למי שילחץ עליה - - -
אבי דיכטר: מאיר, אנחנו מנסים להיות הוגנים עם כולם.
יוסי הרצליך: לסיכומו של דבר, הכנסת הולכת עם החוק הזה בהיגיון הכי פשוט שלו עד הסוף מאה אחוז.
יוסי הרצליך: לא מציעה בשביל הממשלה הצעות.
יוסי הרצליך: אם הממשלה לא הציעה עד כה, כנראה שאין לה התנגדות.
יוסי הרצליך: לא יכולה להיות לה התנגדות ספציפית אלא היא רוצה גמישות כי ממשלה רוצה גמישות.
יוסי הרצליך: היא תרצה בכל דבר.
אבי דיכטר: איתמר מרכוס, בבקשה.
איתמר מרכוס: תודה רבה.
איתמר מרכוס: אני רוצה שחברי הכנסת יבינו מה החוק הזה, אם יהיה פו את הפן של הגמישות, מזמין על ממשלת ישראל מבחינת בעיות בינלאומיות.
איתמר מרכוס: קודם כל, ברשות הפלסטינית אנחנו כבר רואים שהם מגנים את החוק הזה כגזל, כגניבת כספי הרשות.
איתמר מרכוס: ברגעי שהחוק הזה יעבור ותהיה גמישות כל חודש לממשלה, כל חודש יהיה לנו משבר בינלאומי, כל חודש יהיו לחצים.
איתמר מרכוס: ילכו למועצת הביטחון של האו"ם בטענה שישראל גנבה החודש עוד מאה מיליון שקלים.
איתמר מרכוס: ככה הם מציגים את הפעולה וככה הם יציגו את זה בעולם וככה יבינו את זה גם באיחוד האירופי, שאנחנו גוזלים כסף מהם, אז למה צריכים להזמין?
איתמר מרכוס: אני רוצה להציע כאן הצעת פשרה.
איתמר מרכוס: כבר היום מדינת ישראל מקזזת מאה מיליון שקל בחודש מכספי המיסים כדי להחזיר חובות.
איתמר מרכוס: למה כאשר היה ההסכם הזה לקזז מאה מיליון שקל, לא שמענו שמישהו אמר מה יקרה אם תקרוס הרשות הפלסטינית.
איתמר מרכוס: לשלם את החובות למערכת החשמל על השימוש בחשמל לא דואגים, אבל לשלם כסף למחבלים כן דואגים?
איתמר מרכוס: אז יש קיזוז כל חודש של מאה מיליון שקל, אז למה שהחוק הזה לא יעבור כחוק טהור: מקזזים את כל כספי המחבלים, לא מקבלים שום דבר.
איתמר מרכוס: אולי יוסיפו לחוק הזה הערה שבמקרה ובאותו חודש יהיו סיבות ביטחוניות או סיבות קשות, אז מהכסף שמעבירים לשלם חובות הממשלה רשאית להחזיר.
איתמר מרכוס: כך, מצד אחד, כל מאה מיליון השקלים למחבלים יקוזזו במלואם ומצד שני, אם תהיה באותו חודש בעיה פיננסית קשה לרשות והממשלה תדאג, שייקחו את זה מכספי החשמל, שייקחו מכספים אחרים ולא מהכספים האלה.
שולי מועלם-רפאלי: נדמה שאנחנו מנהלים פה דואליות בין שתי הקומות.
שולי מועלם-רפאלי: בוועדת חוקה שעות על שעות על שעות של דיונים בחוק הטרור, חמש שנים בלי הפסקה, בניסיון למאבק בלתי פוסק על חיים של ישראלים ופה איזו דואליות שהיא לא ברורה.
שולי מועלם-רפאלי: אם ברור לכולם שהכספים האלה הולכים לטרור, אז איזו גמישות מבקשת הממשלה שלי, אני חברת קואליציה, נראה לי שבחוק הזה, עיסאווי, בניגוד לעמדה שאתה מנסה להציג פה, אין קואליציה ואופוזיציה.
שולי מועלם-רפאלי: יש מי שבעד הטרור ויש מי שנגד הטרור.
שולי מועלם-רפאלי: מי שנגד הטרור חושב שלהעביר כספים לטרור זה אף פעם לא תקין, תמיד יגרום לטרור נוסף - - -
עיסאווי פריג': זה לא נכון.
עיסאווי פריג': אני גם נגד הטרור וחושב שזאת לא הדרך.
שולי מועלם-רפאלי: בסדר גמור.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו חושבים שהדרך להיאבק בטרור היא עם הרבה יותר וריאציות מרקר הדרך שתביא עוד טרור ולכן לא ברור לי, אדוני היושב-ראש, מה פתאום – עושה רושם שכל פעם שאנחנו מגיעים פה לדיון יש משהו נוסף שבו אנחנו מנסים לעכב עוד קצת את החוק הזה.
שולי מועלם-רפאלי: פעם אחת יש דברים אחרים ועכשיו העניין הזה של הגמישות.
שולי מועלם-רפאלי: בעיני, גמישות היא להגיד: לחצי טרור אנחנו מסכימים.
שולי מועלם-רפאלי: כמו שלמיטב ידיעתי והבנתי, אין חצי מדברים אחרים שלא יכול להיות בהם חצי, גם בטרור אין חצי.
שולי מועלם-רפאלי: אם חושבים שהכספים האלה שמועברים, מגבירים טרור, אז צריך להגיד חד-משמעית שכלום גמישות, אפס גמישות זה הדבר הנכון.
שולי מועלם-רפאלי: אם חושבים שהכספים האלה לא מגיעים לטרור – אז למה בכלל אנחנו מתכנסים לאין סוף דיונים?
שולי מועלם-רפאלי: עושה רושם שגם הממשלה וגם הכנסת מבינות שהחוק הזה הוא חובה, שהדרך הזאת היא עוד נקודה במאבק הבלתי פוסק בטרור והדבר האחרון שאנחנו רוצים זה אחר כך להגיד שאותו חלק שהיה בגמישות הוא החלק שבסוף קיבל את עיקר הדבר כי גמישות, במקרה הזה, תתקע את הדבר.
שולי מועלם-רפאלי: התחושה היא שגמישות היא מילה אחרת ל"בואו תשאירו את זה לנו" ונראה לי שהוועדה הזאת מספיק עושה את עבודתה נאמנה בשביל להגיד שכספים לא אמורים לעבור לטרור.
שולי מועלם-רפאלי: אין גמישות בכספים שמועברים לטרור וחובה עלינו לפחות את המאבק הבלתי מתפשר שאנחנו מנהלים בבית הזה וגם בוועדה הזאת בלי הפסקה לחיל גם בנושא של מניעת העברת כספים.
אבי דיכטר: חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.
רוברט אילטוב: קודם כל צריך להבין שהחוק הזה הוא מלחמה בטרור ולכן כל הנושא של הגמישות יתפרש בצד השני כחולשה שלנו ולכן אנחנו צריכים להיות ככנסת נחושים יותר מכיוון שאנחנו גם מרגישים את רחשי הציבור שמגיע לוועדה ואומר את הדברים.
רוברט אילטוב: לוועדות ממשלתיות הציבור לא מגיע.
רוברט אילטוב: לכן אני חושב ששמענו פה את הציבור, את רחשי לבו.
רוברט אילטוב: סוגיית הגמישות צריכה לרדת מעל הפרק.
רוברט אילטוב: אנחנו לא יכולים להיות יותר גמישים מארצות הברית שלא נמצאת איתנו כאן.
רוברט אילטוב: אנחנו נמצאים פה בחזית.
רוברט אילטוב: זה פשוט מתבקש, אנחנו חייבים להפסיק את המימון הזה כי אנחנו גם יכולים ואנחנו גם רוצים.
שולי מועלם-רפאלי: רוברט, העמדה שהצגת היא עמדת שר הביטחון?
רוברט אילטוב: כן.
אבי דיכטר: למען הסר ספק, אנחנו נכנסים לחלק שבו חברי הכנסת הם הרלוונטיים כי אנחנו רוצים להתקדם.
אבי דיכטר: ברור לחלוטין, גם למשרד הביטחון, משרד המשפטים, המל"ל ונציגי משרדים נוספים, שהוועדה לא קיבלה ולא יכולה לקבל את המציאות שבה ההצעה הפרטית שאומרת אפס גמישות תתאיין, תעלם ותהיה מקסימום גמישות כפי שהממשלה מבקשת, למרות ההסבר של ענת אסיף – כלל וחריג – אבל זה לא סביר.
אבי דיכטר: אין לנו מתכונת כזו שאנחנו אומרים שיש לממשלה מקסימום גמישות כי ההחלטה היא בידי הממשלה.
אבי דיכטר: החריג נקבע על ידי הממשלה.
אבי דיכטר: זה מצב שהוועדה לא יכולה לקבל וההצעות שעלו כאן לתחום את הגמישות הזו בזמן – הרי בסוף זו שאלה של תכלית, לאיזו תכלית.
אבי דיכטר: אם נניח יתחיל הקיזוז ויסתבר שקורים דברים בצד השני וישנה מדיניות שונה של תשלום כספים למחבלים שזה בערך כמו הסיכוי שישראל תזכה במונדיאל, אבל בכל אופן אולי יום אחד גם נזכה במונדיאל.
אבי דיכטר: השאלה המתבקשת היא האם אנחנו יכולים או רוצים כוועדה לתת גמישות.
אבי דיכטר: אגב, אני חושב שבין אפס לחודש, אין לזה שום משמעות.
אבי דיכטר: אם אנחנו חושבים לתת פרק זמן של שלושה חודשים לממשלה ולומר לה, כמו שכתבתם:
אבי דיכטר: על אף האמור, מטעמים מיוחדים של ביטחון לאומי ויחסי החוץ של המדינה, תוכל הממשלה להקפיא את הקיזוז לשלושה חודשים.
אבי דיכטר: מעבר לשלושה חודשים אי אפשר שהממשלה תחליט לעצמה בעצמה.
אבי דיכטר: זה מזכיר לי את הנושא של הוראת שעה שאנחנו מעבירים בכנסת כל שנה, כל שנה מאריכים אותה.
אבי דיכטר: זה אומר שהממשלה ביקשה למנוע איחוד משפחות וכל שנה כבר במשך 15 שנה מאריכים את ההוראה הזו.
אבי דיכטר: השאלה – אני שואל את עצמנו ואולי אפילו משוב ותגובה של המשרדים – כל הארכה מעבר לשלושה חודשים לא יכולה להיות של הממשלה, היא חייבת להיות של הוועדה.
אבי דיכטר: הוועדה היא נציגת העם.
אבי דיכטר: השאלה אם אפשר כמה התייחסויות לנושא הזה.
אבי דיכטר: חבר הכנסת שטרן, אתה בתור - - -
שולי מועלם-רפאלי: היושב-ראש, אולי תסביר איך זה יתקיים בפועל.
אבי דיכטר: אני קורא את הסעיף בהצעת החוק הממשלתית: על אף האמור בסעיף קטן (א) – זאת אומרת הקיזוז – רשאית ועדת שרים – הקבינט – מטעמים מיוחדים של ביטחון לאומי ויחסי החוץ של המדינה, להחליט על הקפאה זמנית – של עד שלושה חודשים – העברת הכספים לרשות הפלסטינית – כולם או חלקם – החליטה ועדת השרים - - -
שולי מועלם-רפאלי: לפי מה "כולם או חלקם" הזה?
אבי דיכטר: היא מחליטה.
אבי דיכטר: יש קונסטלציה מדינית מסוימת, קורה משהו בצד השני.
אבי דיכטר: הממשלה מקבלת שלושה חודשים אפשרות להקפיא.
אבי דיכטר: היא יכולה בתוך שלושה חודשים לחזור בה אם היא רואה שזה לא קורה.
אבי דיכטר: רוצה להאריך את זה מעבר לשלושה חודשים?
אבי דיכטר: צריכה לבוא לאישור הוועדה.
שולי מועלם-רפאלי: כמה ההגבלה הוועדה - - -
אבי דיכטר: הוועדה יכולה לאשר או לא לאשר או להגביל בזמן.
אבי דיכטר: ברגע שזה בא לוועדה – זה בא לכנסת; ברגע שזה בא לכנסת – זה בא לעם.
אבי דיכטר: זה הרציונל שאני מבין מתוך כלל הדברים פה.
אבי דיכטר: אפשר להתייחס, חבר הכנסת שטרן, בבקשה.
אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, קודם כל אני מודה שקשה לי שאתה מציע את זה ולא הממשלה.
אבי דיכטר: הממשלה הציעה את מה שהציעה ואנחנו הרי סיכמנו לקדם את החקיקה בתיאום עם הצעת החוק הממשלתית, אבל התיאום לא צלח.
אבי דיכטר: אז אנחנו מנסים להיות הגיוניים ומעשיים בעיקר.
אלעזר שטרן: הייתי מוסיף שאנחנו גם מנסים להיות אחראיים יותר.
אלעזר שטרן: זה לא נוח לי שבסוף אנחנו מול קיר אטום ואנחנו סוג של מתפשרים מול עצמנו.
אלעזר שטרן: כאילו אתה מדבר אל הקיר, אתה שומע אפס תגובות ובסוף מצפים ממך שתגלה יותר אחריות ממה שגילית.
אלעזר שטרן: בשורה התחתונה, כיוון שיש פה שנה ואני חושב מתוך אחריות – למרות מה שנאמר פה גם על ידי החברים שהמסר צריך להיות אפס גמישות – אם יש פה סוג של גמישות מאוד מוגבלת, אני מקווה, בגלל שגם הממשלה תצטרך נימוקים.
אלעזר שטרן: המצב האוטומטי הוא שהכול מקוזז.
אלעזר שטרן: הממשלה צריכה שיקולים מיוחדים, כמו שכתוב פה, להחליט להקפיא את הקיזוז והיא יכול לעשות את זה רק עד שלושה חודשים.
אבי דיכטר: בכל מקרה, גם בהצעת החוק הממשלתית זה מטעמים מיוחדים.
אלעזר שטרן: אם אנחנו לא פותחים פה - -
ענת ברקו: צריך לפרט מהם הטעמים המיוחדים.
אלעזר שטרן: - - משא ומתן עם הממשלה שמתחמקת אלא אנחנו מתקדמים עם זה והולכים עם זה השבוע אני מקווה, לחקיקה אז אני מוכן לקבל את זה.
קריאות: אתה מה?
קריאות: לא הבנו.
אלעזר שטרן: את השלושה חודשים.
אבי דיכטר: אני מנסה לעשות דיון פנימי שלנו.
ענת ברקו: זה פרק זמן קצת ארוך, שלושה חודשים.
אבי דיכטר: כרגע אנחנו עושים דיון רק בצד הזה של השולחן עם התייחסויות של משרדים רלוונטיים.
אבי דיכטר: בבקשה, חבר הכנסת איל בן ראובן.
איל בן ראובן: חשיבות החוק הזה איננה עומדת פה למבחן.
איל בן ראובן: זה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה בכלל.
איל בן ראובן: זה עניין של חוק ומה נכון למדינת ישראל במלחמה נגד הטרור ואנחנו במלחמה נגד טרור וצריך לנצח בה.
איל בן ראובן: כשצריך לנצח במלחמה, ישנם לעיתים שיקולים כאלה ואחרים שצריכים לאפשר את הניצחון הזה ולכן, כבוד היושב-ראש, אני חושב שהמצב הרגיל הוא המצב של החוק הזה כפי שהוא הולך להיות מחוקק והוא שהקיזוז הוא מוחלט.
איל בן ראובן: זה המצב.
איל בן ראובן: אין פה שאלה בעניין הזה.
איל בן ראובן: אני חושב שצריך להוסיף את המושג תנאים מיוחדים או טעמים מיוחדים או משהו כזה ולאפשר – הדרג המשפטי יודע לעשות את זה יותר טוב מאיתנו מבחינת המילה.
אבי דיכטר: איל, זה בדיוק מה שאני לא רוצה.
אבי דיכטר: זו אחריות שלנו כדרג מדיני.
אבי דיכטר: הדרג המשפטי ינסח את הכוונות שלנו ויגיד לנו שהן עומדות באמות המידה החוקיות.
איל בן ראובן: אני אגדיר.