GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענת ברקו: המסגרות האלה משתתפות בבט"ש?
סא"ל אייל יוסיפסקו: זה גדוד לכל דבר ועניין.
ענת ברקו: אז למה לבזבז אותו?
סא"ל אייל יוסיפסקו: אנחנו לא מבזבזים.
סא"ל אייל יוסיפסקו: אבל מודל ההזנה אומר שהיקף המשתחררים גבוה יותר מהזנה של שני גדודים - - -
ענת ברקו: כלומר, יש נשירה אחר כך.
סא"ל אייל יוסיפסקו: ולכן אני לא יודע להגיע כמה.
סא"ל אייל יוסיפסקו: אבל אני שם את זה כחובה שלנו לבחון את זה.
סא"ל אייל יוסיפסקו: לגבי ירידת מקצועות, אני אעביר לך, עידו, את כל המקצועות ואת האופן שבו אנחנו צופים את ההתנהגות שלהם.
סא"ל אייל יוסיפסקו: גם פה זו נבואה קצת גדולה מדי בהיבט של ההפרטה ושל האם יהיו פה תהליכים חברתיים, כלכליים וארגוניים שכבר משפיעים עלינו עכשיו ברמה כזו או אחרת.
סא"ל אייל יוסיפסקו: סוגיית התדלוק של חיל האוויר היא דוגמה שלא נרחיב עליה פה בדיון פתוח, אבל זה מערך שחווה סוג של הפרטה ושימוש באמצעים חיצוניים, ולאירוע הזה יהיו השפעות - - -
עליזה לביא: עוד שאלה בהקשר הזה.
עליזה לביא: הצרכים משתנים, גם הטכנולוגיים, ולבטח יש עוד מקצועות חדשים שנכנסים, ויש מקצועות שהיום צריך אותם יותר – כל הטכנולוגיה, כל הסייבר וכדומה.
עליזה לביא: מה אתה צופה - - -
סא"ל אייל יוסיפסקו: קצב המערכות מביא את זה שחיוּת איש המילואים כרלוונטי בסייבר – אם הוא לא עוסק בזה ביום-יום שלו באינטל או בחברות דומות, הוא לא מצליח להבין את השפה כשהוא בא לאיקס זמן למילואים.
אבי דיכטר: בעניין הזה בכלל צריך לעשות החרגה לקטינים... יש עוד שאלות?
ענת ברקו: לי יש שתי התייחסויות.
ענת ברקו: למשל, הצורך שלכם ברופאים הוא צורך אקוטי, ואנחנו יודעים שכל מערך הרפואה, גם ברמה הלאומית, מסתמך על הרבה מאוד רופאים שלמדו בחו"ל – דרך אגב, הרבה מאוד מהם למדו בירדן – והם מגיעים ועושים כאן בחינה והתמחות.
ענת ברקו: בטוח את אלה שלמדו בירדן לא תגייסו למילואים.
ענת ברקו: לכן מה שאני רוצה להציע לכם זה שמעבר למסלול שיש היום לרופאים, שאתם עושים את ההכשרות.
ענת ברקו: .. איך אתם קוראים לזה?
תא"ל ערן שני: צמרת.
ענת ברקו: אז מעבר לצמרת, לעשות מסלול גם לרופא מילואים.
ענת ברקו: קיבלתי הרבה מאוד פניות מאנשי מילואים, למשל קצינים שהיו בסיירות וביחידות לוחמות, שהולכים ללמוד רפואה.
ענת ברקו: הם רוצים ללמוד רפואה, אבל חסר להם איזה שתי נקודות בפסיכומטרי.
ענת ברקו: עכשיו, אתם יכולים להתגבר על הדברים האלה - - -
תא"ל ערן שני: כלומר, הם לא מתקבלים לרפואה?
ענת ברקו: הם לא מתקבלים והם הולכים לחו"ל וחלק גם לא חוזרים.
ענת ברקו: לכן, כמו שבניתם את המסלול של רופאים צבאיים, אתם יכולים לבנות מסלול לאנשי מילואים שמשתחררים – לאפשר להם מסלול של רפואה צבאית, עם התחייבות לשירות מילואים.
תא"ל ערן שני: אני אענה לך על זה.
תא"ל ערן שני: לגבי הקריטריונים לקבלה לאוניברסיטאות בישראל, יש לנו מעט מאוד השפעה.
תא"ל ערן שני: גם "צמרת", שאנחנו מעורבים בתוך הפרויקט הזה – בגלל שהיקף הכיסאות בפקולטות לרפואה במדינת ישראל הוא מאוד מוגבל, הקריטריונים הם מאוד מאוד מאוד נוקשים, ולכן יש מגבלה על הצבא מבחינת היכולת לבוא ולכופף את האוניברסיטה בדרישות הרף.
תא"ל ערן שני: דבר שני, מי שכבר הולך ללמוד רפואה במדינת ישראל, הגם שהוא היה קצין לוחם, בשנייה שהוא מסיים שנה חמישית אנחנו מקבלים עליו דיווח והוא אוטומטית עובר למקרפ"ר, אלא אם כן הוא מסרב או לא רוצה או לא מוכן, ואז יש איתו שיח.
תא"ל ערן שני: למשל, בן אדם שהוא מ"פ במילואים או טייס קרב שעושה מילואים בטייסת, ברירת המחדל היא שהוא עובר לחיל הרפואה.
תא"ל ערן שני: אלא אם כן הוא אומר, חבר'ה, אני לא מעוניין, אני רוצה להמשיך לטוס, או שהוא אומר שהוא רוצה לעשות גם וגם.
תא"ל ערן שני: אבל בגדול, אנחנו מקבלים דיווח ממשרד הבריאות וברירת המחדל היא שהוא עובר לחיל הרפואה.
תא"ל ערן שני: אלה שלומדים בחו"ל – אם הם נכנסים למשרד הבריאות ועובדים, אנחנו מקבלים עליהם דיווח, ואם לא, אנחנו לא יודעים עליהם.
תא"ל ערן שני: אם הם באים ואומרים, תראו, אני סיימתי לימודי רפואה בהונגריה או איטליה, אנחנו מעבירים את זה לחיל הרפואה, והם צריכים לעבור הסמכה של משרד הבריאות.
תא"ל ערן שני: בלי רישיון והסמכה של משרד הבריאות הם לא יכולים לעסוק ברפואה בצה"ל.
עליזה לביא: וגם בכלל.
תא"ל ערן שני: וגם בכלל.
ענת ברקו: אוקיי, אז אני לא פותחת את זה לדיון, אני רק אומרת שאני כן מציעה לכם לבחון את זה.
ענת ברקו: לדעתי יש כאן היתכנות, לפחות מול אוניברסיטאות מסוימות, שיכולות ללכת יותר לקראת צה"ל.
תא"ל ערן שני: אנחנו בחנו את זה.
תא"ל ערן שני: אגב, אמנם זה לא הדיון פה אבל אני רק אעדכן לגבי מסלול צמרת שאנחנו פותחים עוד שלוחה אחת בצפת, כדי להגדיל את ההיקפים של האנשים שלומדים רפואה במסגרת העתודה.
ענת ברקו: הדבר השני שרציתי להתייחס אליו זה הנושא של התאמת העבודה המועדפת והתעדכנות כל שנה.
ענת ברקו: אתם צריכים לבחון את הצרכים שלכם והמשק צריך לבחון את הצרכים שלו, ויש לי הצעת חוק שאני מציעה לכם לתמוך בה, שכל שנה או תקופה מסוימת ייבחנו כל הרשימות של העבודה המועדפת, על פי הצרכים שלכם ועל פי צורכי המשק.
ענת ברקו: ואז ההתעדכנות הזאת יכולה להקל על הרשימות שאנחנו הכנו.
אבי דיכטר: אנחנו רוצים לעבור לקריאה לפני הצבעה.
עידו בן-יצחק: אני אתחיל עם צו המטרות:
אבי דיכטר: מי בעד אישור הצו כפי שהקריא היועץ המשפטי עידו?
אבי דיכטר: בעד אישור הצו – פה אחד צו שירות המילואים (מטרות הקריאה לשירות המילואים) (הוראת שעה), התשע"ח-2018 אושר.
אבי דיכטר: אנחנו עוברים לצו השני.
עידו בן-יצחק: צו שירות ביטחון (קביעת מקצועות ותפקידים לעניין פטור משירות ביטחון מחמת גיל) (הוראת שעה), התשע"ח-2018 לפני שאני אקרא את המקצועות אני אסביר מה זה הייעודים.
עידו בן-יצחק: ייעוד 0 זה גדודים, יחידות מיוחדות, מפקדות חטיבה; ייעוד 1 זה גדודי חילוץ, הגנה אווירית וחי"ר קל; ייעוד 2 זה אגדים לוגיסטיים, יחידות חימוש מרחביות; ייעוד 3 זה פיקודים ומטכ"ל; ייעוד 4 זה יחידות עורף ומל"ח וייעוד 5 זה ניהול כוח אדם.
אבי דיכטר: אנחנו נעבור להצבעה ואחרי זה אני רוצה הערה מסכמת ונסיים את הדיון.
אבי דיכטר: מי בעד הצו כפי שהקריא היועץ המשפטי עידו?
אבי דיכטר: בעד אישור הצו – פה אחד
אבי דיכטר: ערן, אני שמח שהרמת את הכפפה ששלח לעברך אבי.
אבי דיכטר: אני חושב שאנחנו כבר לא בעידן שבו הגילאים נחתכים כל חמש שנים.
אבי דיכטר: יכול להיות שזה נוח מבחינה ניהולית, אבל מבחינה עניינית זה נראה קצת טכני, ואנחנו לא עוסקים במשהו טכני.
אבי דיכטר: דבר שני, לגבי המקצועות, המאמץ לנסות בשלוש השנים הקרובות לצמצם עד לביטול מוחלט של ההחרגות, אם זה ניתן – אני חושב שיש בזה יתרון משמעותי מאוד.
אבי דיכטר: יכול להיות שבסוף יישאר איזה תחום אחד שאנחנו באמת חייבים להחריג מסיבות כלשהן, אבל אנחנו כבר במאמץ בכנסת במספר מישורים להתנתק מדברים שהם...
אבי דיכטר: כשאנחנו רואים החרגות אנחנו רוצים לדעת שזה באמת יהיה חריג מאוד.
אבי דיכטר: אני מסכים שלדבר במונחים של שמאי רכב זה באמת לא...
אבי דיכטר: מפעיל מנוף של 40 טון – זה אני מבין שזה משהו יותר ייחודי.
אבי דיכטר: אבל שמאי רכב, עם כל הכבוד, לא נשמע משהו שמסתדר עם המילה חריג.
אבי דיכטר: יש לנו חוקים שבעצם אנחנו עובדים לפי פקודות מנדטוריות של שעת חירום, למשל בתמרוקים, ואתה שואל את עצמך, רגע, אנחנו באמת עובדים בתמרוקים לפי שעת חירום.
אבי דיכטר: אבל אנחנו לא מצליחים לצאת מזה, זה הכול עסקת חבילה, הכול או כלום.
אבי דיכטר: אתה לא יכול לבטל את שעת החירום כי אז נופלת הקונסטרוקציה מתחת לדברים באמת משמעותיים.
אבי דיכטר: אבל הקונסטרוקציה של ליפסטיק וכדומה – זר שהיה נקלע לדיונים היה חושב שזה מערכון של "ארץ נהדרת".
אבי דיכטר: פה לשמחתנו יש יכולת לרדת בצורה מדורגת.
אבי דיכטר: הירידה של 15 היא באמת משמעותית מאוד, ואני באמת יודע כמה קשה לעשות את זה, להוריד את כל הדברים האלה.
אבי דיכטר: וגם שאלה חברת הכנסת עליזה לביא מי ממלא את השורות האלה.
אבי דיכטר: ופה יש לנו הזדמנות שבתום שלוש השנים הקרובות.
אבי דיכטר: .. זה אתגר מבורך.
אבי דיכטר: אני חושב שהמשפט הכי חשוב שאמר אבי זה שמילואים זה לא שנותנים צו וזהו זה, זה לא חברת כוח אדם – זו שליחות, זה אנשים שבאים עם נשמה.
אבי דיכטר: ולקרוא לאיש עם נשמה בצו זה תרתי דסתרי, אתה לא רוצה לקרוא לו בצו, אתה רוצה לקרוא לו במשהו שגם אתה וגם הוא מבינים שזו הבחירה הנכונה.
אבי דיכטר: אז אישרנו את הצווים ואני מאחל לכם באמת בהצלחה, כי אוכלוסיית המילואים היא באמת אוכלוסייה שגם עושה עבודת קודש וגם שליחות אמיתית.
אבי דיכטר: בוקר טוב, היום י"ג בתמוז התשע"ח, 26.6.18, ואני מתכבד לפתוח ישיבת ועדת חוץ וביטחון.
אבי דיכטר: הנושא על סדר היום הוא הוקרה ותמיכה באנשי מערך המילואים ובני משפחותיהם.
אבי דיכטר: בישראל גם השירות הסדיר, שירות החובה, וגם שירות המילואים, אלה, הייתי אומר, שני פטנטים ישראלים שמחזיקים 70 שנה, ותיכף ניכנס גם לנתונים ולתמונה.
אבי דיכטר: אנחנו כולנו יודעים שצה"ל הוא צבא העם ובדרך כלל כשאומרים צבא העם מתייחסים לצבא הסדיר, אבל רוב צבא העם הוא צבא המילואים ולא כל מי שנמצא בסדיר יהיה במילואים, כל מי שבמילואים היה פעם בסדיר, והעובדה הזו, המשקל הזה שיש לאנשי המילואים במדינת ישראל, אני מקווה מאוד שלא נצטרך לבחון אותו, אבל לצערי אנחנו למודי קרבות ומי כמונו יודע שבעת חירום ושעת הצורך, כל המשפטים שאנחנו נוהגים לומר אותם ונתפסים לעתים כאיזה שהיא קלישאה, הופכים להיות מציאות קשה, כואבת לפעמים, אבל בסופו של דבר מציאות שמסבירה כמה המדינה זקוקה לאנשי המילואים.
אבי דיכטר: ובשביל שאנשי המילואים יבואו לידי ביטוי בצורה האפקטיבית ביותר, התורמת ביותר, צריך להכין אותם ליום פקודה.
אבי דיכטר: אני מאחל לעצמנו ומאחל לאנשי מערך המילואים, מאחל לאנשי משפחות המילואים, שאנשי המילואים יוכלו כל השנה, כל השנים, ויעסקו רק באימונים ורק בהכנות ל- ושלא יצטרכו להביא את זה לידי ביטוי, כי כשמביאים את זה לידי ביטוי, אנחנו מכירים את התקופות היותר טובות, מכירים את התקופות הפחות טובות, אבל אנחנו תמיד זוכרים את התקופות המכריעות.
אבי דיכטר: כשאתה אומר שבאמת בישראל את המלחמות הכריעו אנשי המילואים, אז כל אחד מאיתנו יודע להסתכל אחורה ולומר לעצמו איך היה נראה צה"ל בלי מערך המילואים, או איך הייתה מדינת ישראל בלי מערך המילואים באותן מלחמות שהמשקל של מערך המילואים היה, הייתי אומר, לא רק גורלי, אלא גם מכריע.
אבי דיכטר: אז זו הזדמנות, בשם ועדת חוץ וביטחון, שאנחנו נפגשים איתכם לאורך השנה בדיונים ובסוגיות ארציות, להעלות בדיון הזה טיפה קצת למעלה, לומר גם לאנשי מערך המילואים, גם לבני המשפחות שמכבדות אותנו כאן ביום הזה, לומר לכם קודם כל יישר כוח.
אבי דיכטר: בי"ת, אנחנו לא לוקחים את זה כמובן מאליו, את הנכונות הזו לשרת במילואים.
אבי דיכטר: אנחנו רואים את המאבק של עוד ועוד קבוצות להיכנס לקטגוריה של שירות מילואים ומעבר לזה אני חושב שהתרומה של אנשי המילואים למדינת ישראל היא לא רק בשירות המילואים, אלא היא באמת בעובדה שמתנדבים או מנודבים לעתים בעת חירום לשירות מילואים ארוך על חשבון הבית, על חשבון המשפחה, על חשבון העסק, ובהיקפים שלפעמים אתה עומד נפעם כאן בדיונים בכנסת, אבל לפעמים עומדים נפעמים לראות את היקף ימי המילואים שעושים, בוודאי קצינים בדרגות בכירות יותר, מתוך נכונות מלאה, מתוך הקרבה מלאה, ואני אומר לכם שאנחנו כאן מעריכים את זה באופן שהוא באמת קשה לתאר אותו.
אבי דיכטר: אז אני מקווה מאוד שגם אנחנו, מהזווית שלנו, כוועדת חוץ וביטחון, נדע להשכיל לתמוך במערך המילואים, לוודא שבאמת מה שמגיע לנו שהוא יקבל הוא באמת יקבל.
אבי דיכטר: מה שמגיע לו שיקבל, אני סומך על נציגיו שמושכים לנו בשרוול, לפעמים קורעים את השרוול, אבל אנחנו מקבלים את זה גם באהבה וגם בהערכה.
אבי דיכטר: אז תודה רבה, גם לצד הצבאי לובש המדים, תודה רבה לאלה שהגיעו לכאן היום שהם לא לובשי מדים, כי הם כרגע לא במילואים, אבל היו אתמול ויהיו מחר, ותודה לבני המשפחות, שמכבדים אותנו כאן, ולחברי הכנסת כמובן שבאו ליום החשוב הזה.
אבי דיכטר: אני מבקש לתת את רשות הדיבור לצה"ל, בבקשה, תת אלוף ארי סינגר, קצין מילואים ראשי.
ארי סינגר: קצין מילואים ראשי במילואים.
אבי דיכטר: בישראל יש כל מיני אבסורדים, יש שוק רמלה לוד באשקלון או בבאר שבע, אז גם יכול להיות קצין מילואים ראשי בסדיר, זאת אומרת אנחנו יכולים לבלוע כל דבר.
ארי סינגר: עד עכשיו כולם היו בקבע.
אבי דיכטר: אתה הראשון במילואים?
ארי סינגר: אני הראשון במילואים.
אבי דיכטר: אז באמת ברכות ובהצלחה.
ארי סינגר: תודה.
קריאה: כמה ימי מילואים אתה עושה בשנה?
ארי סינגר: טוב, מה שאני רוצה לעסוק בדקות הקרובות, לסקור את מערך המילואים, בעיקר לשים דגש על הדברים שהשתנו ב-2018 , אבל לפני שאני אתחיל את הסקירה, בעצם כשבן גוריון החליט להקים את מערך המילואים הוא כתב ב-1949, 'מערך המילואים מן ההכרח יישען בעיקר על עתודות מאומנות ומצוידות שאנשיהם ימשיכו את פעולתם המשקית והאזרחית בכפר, בעיר, בים, באוויר, בתנאי שאפשר יהיה לגייסם במהירות הגדולה ביותר בשעת הצורך'.
ארי סינגר: לכאורה שום דבר לא השתנה מאז, כלומר אם אני רוצה לבדוק את מערך המילואים אני צריך לבדוק האם יש לנו סד"כ מספיק, האם אנחנו מאומנים, האם אנחנו מצוידים והאם יודעים לגייס אותנו בזמן.
ארי סינגר: אז לכאורה שום דבר לא השתנה, מצד שני הכול השתנה, האויב זה לא אותו אויב, אמצעי הלחימה והטכנולוגיות השתנו בלי הכר וגם אנחנו כחברה השתנינו ולכן החוכמה שלי כקמל"ר שאחראי על מערך המילואים של הצבא ושל החברה היא לוודא שאנחנו עדיין נמצאים במשבצת הנכונה, שבעצם היעד האולטימטיבי זה לעמוד במשימות שהוטלו עלינו בשעת חירום.
ארי סינגר: אני חוזר למה השתנה ב-2018.
ארי סינגר: אז דבר ראשון, בינואר השנה התפרסם - - - ושם יש פרק על ניהול הכוח במערך המילואים.
ארי סינגר: אני אקריא רק את הפסקה הראשונה, 'שירות במילואים מבטא את ההשתתפות של אזרחי מדינת ישראל באופן פעיל בהגנה על המדינה והוא אחד הביטויים המרכזיים להיותו של צה"ל צבא העם.
ארי סינגר: מערך המילואים הוא נדבך מרכזי בתפיסת הביטחון של מדינת ישראל ויש לו פוטנציאל לחיזוק החוסן הלאומי והחברתי מפני שחיילי המילואים הם שילובים הדדיים, של הצבא בחברה ושל החברה בצבא'.
ארי סינגר: זה במידה מסוימת עוצמת מערך המילואים, וכפי שאמר יושב ראש הוועדה, זו תופעה ייחודית בעולם, כשמצרפים ארבעה דברים ביחד.
ארי סינגר: האחד, זמן הקריאה מהבית עד שנמצאים בלחימה, שתיים, אופי המשימות, שלוש, גודל מערך המילואים יחסית למערך הסדיר, והדבר הרביעי זה כל חייל מילואים הוא היה חייל סדיר, כפי שציינת, בראשית דרכו.
ארי סינגר: ארבעת הדברים האלה ביחד כשמצרפים אותם הופכים את מערך המילואים לתופעה ייחודית בעולם שלא קיימת במקום אחר.
ארי סינגר: אני אתייחס לשלושה נושאים, הנושא הראשון זה הכשירות, הנושא השני זה רוח אנשי המילואים, הרוח כפי שעולה בסקרים ובביקורים שלי בשטח, והדבר האחרון זה התגמול.
ארי סינגר: נתחיל מהכשירות.
ארי סינגר: דבר ראשון, מה שראינו ב-2018, יש עלייה של מעל 100% של גדודי המילואים שעושים תעסוקה מבצעית.
ארי סינגר: בגלל שינוי מערך הסדיר, בגלל שינוי תכנית האימונים והבט"ש של המערך הסדיר של הצבא, יוצא שקוראים עכשיו ליותר מפי שניים גדודי מילואים ממה שקראו ב-2017.
ארי סינגר: זה במידה מסוימת הזדמנות להעלות את הכשירות בכל מיני דברים שאי אפשר לעשות באימונים, גם באימונים מרוכזים בצאלים.
עפר שלח: זה פי שניים מימ"מ (ימי מילואים)?
ארי סינגר: פי שניים גדודים.
עפר שלח: לא, אני שואל, או שזה פי שניים מסגרות עושות - - -
ארי סינגר: לא, פי שניים מסגרות, פי שניים ימ"מ.
אבי דיכטר: למיטב זיכרוני לוועדה הגיעו לא מעט פניות בשנה-שנתיים האחרונות על כך שאנשי מילואים קבלו או מפקדים קבלו שהיחידות שלהם, גדודים בדרך כלל, לא עושים תעסוקה מבצעית אלא עוסקים רק באימונים והסבירו שזה פוגע בלכידות שלהם.
אבי דיכטר: האם זה חלק מהשיקול להעלות את מעורבותם או להחזיר את מעורבותם לתעסוקה מבצעית?
ארי סינגר: בפועל זה קורה.
ארי סינגר: למה זה קרה זה כבר פחות משנה.
עפר שלח: זה קרה בגלל החלטת הרמטכ"ל להחזיר את המערך הלוחם הסדיר להתאמן וזה תוצאה של זה.
ארי סינגר: כן, זה יצא טוב למערך הסדיר ולמערך המילואים.
ארי סינגר: החלטה נכונה.
ארי סינגר: אגב, במערך הסדיר עושים שלוש שנים, אנחנו מקבלים עכשיו חיילים הרבה הרבה יותר מאומנים, מה שבשנות הבצורת של האימונים, בגלל הבצורת באימונים קיבלנו חיילים במערך המילואים כשהם פחות כשירים.
ארי סינגר: עכשיו, מה עושים בתעסוקה שאי אפשר לעשות באימון?
ארי סינגר: דבר ראשון, שגרה מבצעית לאורך זמן, לשמור על כוננות לאורך זמן צריך איתנות, צריך לכידות משימתית, לא רק לכידות יחידתית, אנחנו יכולים לבחון את פיתוח הפיקוד הזוטר, המ"כ, המ"מ שמקבל משימות שצריך לגלות בהן יוזמה, כך אנחנו יודעים לקדם את המ"מים היותר טובים להיות מ"פים.
ארי סינגר: דבר נוסף, זה נותן לנו אפשרות לעשות אימונים תוך כדי - - - כלומר להעלות את הכשירות הבסיסית של החייל על האמל"ח העיקרי שלו, בין אם זה נשק אישי, בין אם זה טיל, בין אם זה טנק, בין אם זה תומ"ת, על הדברים שאנחנו פחות נוטים להתעסק איתם באימונים, למשל טיפולים, טיפול שבועי, טיפול יומי, הפעלת הכלי, שזה לא דורש, לא שטח אש ולא כסף, ולא רק להוריד טנק או תומ"ת לתעסוקה ולכן התעסוקה זו הזדמנות.
ארי סינגר: זה דבר אחד טוב שקרה ב-2018.
ארי סינגר: הדבר השני זה מיסוד בית ספר לפיקוד ושליטה.
ארי סינגר: עד היום מ"פ שסיים את תפקידו בגדוד הלך לחטיבה, הלך להיות בתפקיד במסגרת החטיבה, הוא לא קיבל קרדיטציה, הוא למד און ג'וב טריינינג.
ארי סינגר: עכשיו במסגרת בית הספר לפו"ש אנחנו יודעים להכשיר קציני תקיפה, קציני אג"מ, קמב"צים ושם, במגוון תפקידים, כשהם הגיעו למפקדות החטיבה והאוגדה הם הרבה הרבה יותר מיומנים ומקצועיים ולא על הדרך.
ארי סינגר: זה לאורך זמן יהפוך את המפקדות של החטיבה והאוגדה למפקדות מקצועיות יותר.
ארי סינגר: דבר שלישי שקרה השנה, יש מחסור בקצינים תומכי לחימה ומה שהיה נהוג לעשות עד עכשיו זה ללכת לדרגות ייצוג, למשל מנהל מוסך מסדה, אין סיבה שהוא לא יוכל להיות קצין חימוש גדודי, היום קצין טכנולוגיות אחזקה גדודי, בכינוי החדש שלו.
ארי סינגר: זה טוב בשגרה.
ארי סינגר: בחירום הוא נדרש למיומנויות, למשל לדבר עם קצין טכנולוגיה חטיבתי, הוא לא יודע לעשות את זה, כמה שהוא היה מנהל מוסך מה זה מצוין, לכן נפתח השנה בפעם הראשונה קורס קצינים תומכי לחימה, קורס של שבעה שבועות שהחלק הראשון שלו משלים את בה"ד 1, דמות קצין, כתיבת פקודה - - - לכל קצין, והחלק השני זה כעין השלמה חילית.
ארי סינגר: כלומר לא נותנים דרגות סתם, נותנים קרדיטציה, ואנחנו יכולים לוודא כמערכת שהוא כשיר לתפקידו.
ארי סינגר: באופן משמח הקורס היה לו אובר בוקינג, כלומר אם חשבנו שלא ירצו לבוא בשביל לקבל דרגות, קרה התהליך ההפוך ועכשיו אנחנו נפתח מחזור שני.
איילת נחמיאס ורבין: כמה אנשים במחזור?
ארי סינגר: 70 היו בקורס הראשון.
ארי סינגר: דבר נוסף שקרה השנה זה ועדה בראשות של מפקד מל"י, תת אלוף סער צור, ועדת המילואים, זה אמור לבחון איפה אנחנו יחסית לוועדת רוני נומה, בסוף הוועדה, שכמובן הייתי חלק פעיל בוועדה, הרחיבה את האחריות שלה ונגעה גם בדברים היותר רכים וגם בדברים הרכים.
ארי סינגר: בניגוד לוועדת רוני נומה, שבתוך הוועדה היו כחמישה מג"דים במילואים, בוועדה הנוכחית של סער צור היו 25 מג"דים, 30 מ"פים, מספר כזה של סמ"פ ומ"מים, בתת ועדות, ולכן המסקנות - - -
עפר שלח: רוב העלייה בימ"מ, אתה אומר, הייתה בוועדות.
ארי סינגר: לא, לא.
ארי סינגר: זה התכנסות במשך כמה חודשים בערך פעם בשבוע, פעם בשבועיים, הצגנו את המסקנות של הוועדה לרמטכ"ל, הוא אישר אותם וחלק מהדברים שאני אפרט בהמשך זה בעיקר כיווני עשייה ל-2018 ו-2019.
ארי סינגר: אז הכיוונים האלה הם שניים עיקריים, אחד זה מה שאמרתי קודם, בעקבות העדכון של מערך המילואים אנחנו הולכים להתאמן בכשירות הפרט, שמו דגש מאוד על מפקדות ועכשיו הגיע הזמן לחזור חזרה לכשירות הפרט, ודבר שני, לתת מענה למפקדים, להקל עליהם את היכולת שלהם לנהל את הגדוד בשגרה.
ארי סינגר: אין סיבה שאנחנו לא נתמחשב ואין סיבה שלא נשתמש בכלים שקיימים גם בצבאות אחרים כדי להקל על המג"ד לשלוט בגדוד שלו מהבית, כי העולם התקדם, אין סיבה שלא נתקדם בכיוון הזה.
ארי סינגר: זה לגבי הכשירות, כפי שאני מבין, הדברים שקרו ב-2018.
ארי סינגר: הנושא השני שאני רוצה לדבר עליו זה רוח אנשי המילואים.
ארי סינגר: רוח אנשי מילואים, קודם כל זה מה שאני רואה כמילואימניק ותיק שאני רואה בשטח, אבל גם יש לנו בדיקות אמפיריות של ממד"ה, של מחלקת מדעי ההתנהגות של הצבא שעושה סקרים 20 שנה ואפשר לקחת ולסקור מגמות על מה קורה במערך המילואים.
ארי סינגר: אז קודם כל הנתון שהוא קבוע כבר 20 שנה נכונות לשירות.
ארי סינגר: כלומר כששואלים 'כשתקבל צו האם תתייצב, האם תנסה להתחמק, האם תעשה נפקדות', זו השאלה ששואלים כבר 20 שנה, 81% אומרים שיתייצבו בשגרה, בחירום זה עולה ל-90%.
ארי סינגר: יש משהו כמו 10% שאומרים שינסו לבקש פטור ויש 2% שאומרים 'אנחנו לא נתייצב'.
ארי סינגר: זו מגמה קבועה שאני שמח שהיא נשארה, עם כל התהפוכות בחברה הישראלית עדיין קוראים לחייל בשגרה הוא יתייצב, קוראים לחייל בחירום 90%.
ארי סינגר: אגב, העניין הוא ששאלו חיילים שנמצאים רק במערך המילואים, בחירום מגיעים אנשים שהשתחררו, בלי שקראו להם הם מגיעים, ולכן הנתון הזה הוא נתון טוב.
ארי סינגר: נתון שהוא - - -
אבי דיכטר: איך הוא נראה על פני השנים?
ארי סינגר: יציב.
ארי סינגר: עם עלייה טיפה, ככל שהורדנו את סד"כ המילואים יש טיפה עלייה.
ארי סינגר: טיפה עלייה כי באמת מי שנשאר זה מי שמחויב.
ארי סינגר: נתון שמאוד הפתיע אותי זה שאלה ששאלו, 'האם אני מקבל בהבנה את זה שלא כולם נדרשים לעשות מילואים', או - - - השירות, במילים אחרות.
ארי סינגר: לאורך כל השנים, האחוזים היו סביב 42%, כלומר היה את העומק של אנשי המילואים שאמרו 'תשמע, למה לא קוראים לכולם?'.
ארי סינגר: בשנתיים האחרונות יש קפיצה ויש הבנה של קרוב ל-70% של חיילים שמקבלים את זה שלא קוראים לכולם.
ארי סינגר: זה דוח שהוא מפתיע ובמידה מסוימת אפילו מעודד, כלומר אנשים מבינים שהם אכן נבחרת משרתת והם מקבלים את זה בהבנה.
ארי סינגר: איפה שאנחנו צריכים להשתפר זה שביעות הרצון של הציוד באימון, אבל זה נובע מכך שבמקום להוציא ציוד מהימ"ח, מיחידות האפסנאות והחירום, שאנחנו שומרים אותם בתוך הניילונים, שהם יבואו ויקבלו ציוד חדש, אנחנו משתמשים בסט של ציוד אימונים וזה מתבלה.
ארי סינגר: החוכמה זה לדעת להחליף אותם בזמן.
ארי סינגר: אבל אם ניקח שתי דוגמאות טריות, שהתפרסמו בשבועיים האחרונים, תרגיל הקפצה, פתע, של יחידה בפיקוד צפון, הגיעו לימ"ח, פתחו את הימ"ח, הם הופתעו לטובה ממה שהם ראו.
ארי סינגר: אגב, זו יחידה שהתגייסו, שאמרו להם במוצאי שבת 'ביום ראשון מגייסים אתכם', וכעבור 36 שעות הם היו בתרגיל אש ללא הכנה מראש ברמת הגולן.
ארי סינגר: זה רק מראה משהו על המוכנות של גדוד מילואים, באמת להתגייס וכמו בחירום לבוא ולעשות אימון באש תוך 36 שעות.
ארי סינגר: גם ביום ראשון הזה, יחידה מפיקוד דרום, הקפיצו אותם, חשבו שהולכים לעשות אימון מסוג אחד, כלומר הזיזו להם את הגבינה ועשו אימון פתע, תרגיל טנקים באש בפיקוד דרום, נכנסו לימ"ח, פתחו את הימ"ח והופתעו לטובה.
ארי סינגר: נתון נוסף שאנחנו צריכים לדבר עליו וכדאי שנשתפר בו, זה הוגנות התגמול.
ארי סינגר: קרוב ל-50% מהחיילים מרגישים שהתגמול שהם מקבלים לא מספק.
ארי סינגר: השנה עשינו לראשונה סקר מפקדים, התמקדנו במ"פ ובמג"ד ובמ"מ, סך הכול בתוצאות הסקר 50% מהמ"מים והמ"פים ישקלו במידה רבה או במידה רבה מאוד ובמידה בינונית את הרצון להתקדם ולעשות תפקיד נוסף, ממ"מ למ"פ, ממ"פ למג"ד וממג"ד כמובן הלאה למפקדות חטיבה ואוגדה.
ארי סינגר: התמיכה של המשפחה ברצון להתקדם הוא מאוד מאוד מאוד משמעותי ויש לנו מקום להשתפר באיך המג"דים תופסים את התמיכה שהצבא נותן להם ביכולת שלהם למלא את משימותיהם ביום יום.
ארי סינגר: אני מזכיר לכם מה שאמרתי, אחד הכיוונים ב-2019 הוא באמת לבנות מערכות שיקלו על המפקד לנהל את היחידה שלו.
ארי סינגר: דבר נוסף מבחינת רוח הלוחמים, אנחנו עושים שבתות גיבוש למפקדות חטיבה, למפקדות אוגדה פעם בשנתיים, עם המשפחות, ובתוך התקציב של המג"ד המג"דים מנצלים אותם, למשל באימון המורחב, למופעים ערכיים.
ארי סינגר: כלומר זה לא רק אימונים, זה לא רק תעסוקות, אלא לתת, אני קורא לזה לפעמים שהמעבר בין סדיר למילואים זה המעבר ממשמעת למשמעות, כלומר לתת משמעות לעובדה שהחייל עושה מילואים, כי בסוף בסוף זה מוביל אותי לנקודה הבאה, הנושא של הוקרה ותגמול.
ארי סינגר: יש שלושה מעגלים, או שלוש נקודות שלמעשה אנחנו נצטרך להתכתב עם שלוש הנקודות האחרות.
ארי סינגר: בקומה העליונה יש לנו פיצוי, תגמול והוקרה.
ארי סינגר: פיצוי זה דבר מאוד מאוד אישי.
ארי סינגר: אנחנו לא יכולים אף פעם לפצות את החייל על מה שאנחנו קוראים במרכאות ההתנדבות הכלכלית שלו, כי כל חייל זה דבר אישי.
ארי סינגר: לעומת זאת בצד השני של המשקל זה הוקרה.
ארי סינגר: מכל הסקרים יוצא, וגם מה שאני שומע, חיילים רוצים שיוקירו אותם.
ארי סינגר: חשובה מאוד ההוקרה של הצבא, חשובה מאוד ההוקרה של בית המחוקקים, של החברה, לעובדה שהם עושים מילואים, כי באמת זה מיעוט שהוא מיעוט נבחר, לכן ההוקרה היא כל כך משמעותית.
ארי סינגר: אי אפשר לנתק את זה מהתגמול, התגמול צריך להיות הוגן.
ארי סינגר: חלק מהתגמול הוא פיצוי על ההתנדבות הכלכלית, אבל בסוף מאוד מאוד צריך להיזהר לדבר רק בשיח של תגמול ולא בשיח של הוקרה.
ארי סינגר: התגמול הוא תוספת על ההוקרה, התגמול לא יכול לבוא כדבר שעומד בפני עצמו.
ארי סינגר: אגב, תנאי הכרחי להוקרה, או ההיפך של הוקרה זה זלזול.
ארי סינגר: אסור שנזלזל בחיילי מילואים.
ארי סינגר: אנחנו כצבא, שלפעמים יש גלישות מקומיות, וכחברה.
ארי סינגר: ההוקרה היא הרבה יותר משמעותית.
ארי סינגר: בנושא של התגמול נעשו דברים, צריכים לעשות עוד, אנחנו עובדים בתיאום, ופה, זה המקום בוועדה הזאת, לתת הוקרה, תגמול אני לא יכול לתת, לעמותות ולעמותת המילואים בראשותו של אלוף משנה במילואים אבי סייג.
ארי סינגר: אנחנו עובדים בתיאום, לא תמיד מסכימים, אבל אנחנו יודעים גם לא להסכים בצורה ג'נטלמנית.
ארי סינגר: הוא בהחלט ממלא פונקציה חשובה, גם במסירות שלו ושל העמותה, אבל צריכים לדעת לעבוד בגבולות הגזרה המתאימים, הוא מתעסק בעיקר בתגמול.
ארי סינגר: גם אנחנו, כצבא, גם תגמול בתוך הצבא וגם בדברים שנעשה השנה, למשל, כגון הנחה של 5% בארנונה, הכרה בקורסי פיקוד לגמול השתלמות, הסכם לעצמאים ויש עוד כמה דברים שהם בצינור.
ארי סינגר: אלו שלוש הנקודות העליונות.
ארי סינגר: למטה יש מי מקבל את הדברים האלה.
ארי סינגר: אז יש את החייל, שאנחנו עושים, אני חושב, עבודה טובה, יש את המשפחה, שכפי שאמרתי מקודם, המשפחה היא גורם מאוד משמעותי ברצון של המפקד להתקדם במילואים ושל החייל לשרת במילואים.
ארי סינגר: איפה שאנחנו חלשים, וגם פה צריך לעשות שינויי חקיקה כאלה ואחרים, שלא נפרט כאן, זה מול המעביד.
ארי סינגר: גם המעסיק משלם לפעמים מחיר יקר מאוד על זה שהחייל יוצא למילואים.
ארי סינגר: אנחנו עשינו שיפור בהסכם העצמאים שנחתם השנה, למעסיקים גדולים פחות תגמול, יותר ההוקרה, אבל בהחלט למעסיק הקטן והבינוני, אנחנו צריכים לדעת לתגמל אותם.
אבי דיכטר: יש שכבה גדולה מאוד של אנשי מילואים שהם לא עומדים בסטטוס של נדרשים למעסיק, אלא הם סטודנטים שהצרכים שלהם שונים, איפה אתם עומדים בנושא הזה?
אבי דיכטר: זה הוצג כאן בעבר בישיבות בוועדה כנושא בעייתי.
אבי סייג: זה נמצא עכשיו גם בוועדת החינוך.
ארי סינגר: זה גם סטודנטים, שיש להם עבודות חלקיות והתגמול המזערי לסטודנטים, מה קורה כשמגייסים אותם, בפרט בחודשים שהם יכולים להשתכר, יולי, אוגוסט, ספטמבר, יש תיקונים שצריכים לעשות על משרתי מילואים שעובדים בעבודות חלקיות ולפעמים המעסיק נפגע, לפעמים החייל נפגע כשקוראים לו למילואים כשהוא עובד במשרה חלקית.
ארי סינגר: יש כמה דברים, אבל דנים בזה בחדר אחר.
ארי סינגר: אני רוצה לסיים בצבא העם.
ארי סינגר: זה גם חלק מהנושא של היום, חוץ מההוקרה לאנשי מילואים.
ארי סינגר: היה מאוד קל ב-1948, כמעט עד מלחמת יום כיפור, לבוא ולדבר על צבא העם, כי הייתה תחושה של חרדה קיומית למדינת ישראל, בין אם זה חרדה מוצדקת או לא מוצדקת, ואחוזים גבוהים שירתו במילואים.
ארי סינגר: אגב, גם אז זה לא עבר את ה-30%-40%, כלומר 'כל העם במילואים' במידה מסוימת זה היה פיקציה, אבל היום משרתים פחות.
ארי סינגר: אם מסתכלים בצורה נאיבית ובוחנים את צבא העם באופן כמותי, אז אנחנו לא צבא העם.