GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבי דיכטר: עוד הערות לצוות הוועדה, למישהו?
אבי דיכטר: דפנה?
אבי דיכטר: חברי הכנסת, מירב.
אבי דיכטר: א', אני מודיע שאין הסתייגויות להצעת החוק, ואנחנו מצביעים על הצעת החוק כפי שהוקראה כאן בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.
אבי דיכטר: שירים את ידו.
אבי דיכטר: נמנעים –אין פה אחד, הצעת החוק אושרה ותועבר להצבעה בקריאה שנייה ושלישית בכנסת.
אבי דיכטר: אנחנו בדיון מהיר לבקשת מספר חברי כנסת.
אבי דיכטר: למעשה חיברנו 2 קבוצות של בקשות.
אסף דורון: הדיון פתוח לפי סעיף 122 ב'.
איילת לוי נחום: 120 ב' (2).
אבי דיכטר: 120 ב' (2).
אבי דיכטר: 122 ב' זה פיטורי עובדים.
אבי דיכטר: בעצם שתי הקבוצות, אחת עסקה בנושא בירוקרטיה וסחבת הפוגעת בחיילים בודדים החיים בגפם וזקוקים לריהוט ביתי; והקבוצה השנייה של הבקשות הייתה היערכות צה"ל לאתגר החיילים העניים.
אבי דיכטר: זה לא אחד לאחד זהה, אבל בחרנו לעסוק בשתי הסוגיות כמקשה אחת.
אבי דיכטר: הגישו את זה סדרה של חברי כנסת – פנינה תמנו וחיליק בר, שולי מועלם, אילן גילאון, נאווה בוקר, איציק שמולי, רועי פולקמן, ענת ברקו וזהו.
אבי דיכטר: מתוך המגישים אני רואה שנמצאים פה איציק שמולי, פנינה, ענת.
אבי דיכטר: כל האחרים בחרו להגיש ולא להגיע.
אבי דיכטר: שיטה מעניינת, אני חושב שאפילו תמוהה במידה מסוימת עד כמה הבקשה רצינית.
אבי דיכטר: אני מצטער שאני אומר את זה בפני חברי הכנסת שהגיעו, שהם בהחלט יפתחו את הדיון מבחינתי.
אבי דיכטר: בבקשה, פנינה.
פנינה תמנו: בוקר טוב יושב ראש הוועדה.
פנינה תמנו: ראשית אני רוצה להודות לכם על כך שאתם כינסתם את הדיון הזה במהירות האפשרית ולכן אני דווקא מצרה – ויכול להיות שלא התכוונת לזה – על רצינות הבקשה.
פנינה תמנו: הבקשה מאד רצינית.
פנינה תמנו: הנושא מאד מאד חשוב ואני יכולה לומר שמאז שחזרתי לכנסת לפני כשלושה חודשים, אני עוסקת בנושא הזה וככל שאני עוסקת בנושא הזה אני מקבלת יותר ויותר פניות ציבור מחיילים בודדים, כולל הבוקר.
פנינה תמנו: חייל שנאלץ לישון ברחובות והוא סיפר לי בקושי רב על מצבו הכלכלי שהלך והידרדר כתוצאה מבירוקרטיה.
פנינה תמנו: אין זה אומר שהצבא אינו מגיע סיוע כזה או אחר לחיילים בודדים, אבל לטעמי יש מי שנופלים בין הכיסאות ויותר ויותר אנחנו רואים חיילים שפונים ברשתות החברתיות – אדוני יושב הראש – לעזרת הציבור.
פנינה תמנו: כי כשחייל מקבל מפתח לדירה, אבל בסופו של דבר הוא מעלה סטאטוס שהוא נאלץ לחזור לבית ריק ולישון על רצפה, או שאין לו מכונת כביסה – בעיני זו חלמאות וגם הפרה של המחויבות שלנו כלפי החיילים, האלה שהם רכוש צה"ל.
פנינה תמנו: למרות שאני לא אוהבת את צמד המילים הזה, בסופו של דבר החיילים הבודדים הם בעיני חוד החנית של החיילים, מהסיבה הפשוטה שמרביתם בוחרים להתנדב ולהתגייס.
פנינה תמנו: הרבה מהם הם חיילים שמגיעים מחוץ לארץ.
פנינה תמנו: לחשוב שיש כאלה שנאלצים, כמו שאמרתי, לישון על רצפה או לחשוב איך הם הולכים לקנות את האוכל לחג, זה דבר שהוא לא מתקבל על הדעת.
פנינה תמנו: אנחנו כחברה שמאמינה בצבא העם, בצבא שכולם משרתים בו, צריכים לדעת שהחיילים האלה לא יישארו בודדים.
פנינה תמנו: הם לא בודדים, אנחנו איתם ואנחנו כחברי כנסת צריכים לפקח על הנעשה.
פנינה תמנו: אני אומר שמי שחושב שאין חיילים בודדים בישראל, שסובלים ממצוקה או שהם דרי רחוב, אז כנראה יש מי שבוחר להתעלם מהבעיה.
פנינה תמנו: גם אם ישנם 10 חיילים בודדים שנמצאים בחרפת רעב או דרי רחוב – אני אומרת שהדיון הזה מצדיק.
פנינה תמנו: גם אם זה 10.
פנינה תמנו: אפילו אחד זה מצדיק.
פנינה תמנו: לכן אני מאד מקווה, אדוני יושב הראש, שמהדיון הזה אנחנו נצא לא רק כדיון לשם הדיון, אלא דיון אופרטיבי, שידאג לבדוק את כל הליקויים, איך מפשטים את הבירוקרטיה.
פנינה תמנו: לי בכלל הייתה הצעה שגם הגשתי אותה לשר הביטחון בעניין הריהוט, שאיך שחייל בודד מקבל מפתח לבית, או שנותנים לו, פותחים מחסן צה"לי שיש שם ריהוט ואומרים לו בא, אתה יכול לבחור מכונת כביסה, תנור, מיקרו גל ומיטה או שנותנים לו תלושים, שעושים הסכם עם אחת החברות של הריהוט, שהצבא יודע לעשות את המכרזים האלה ודואגים שהוא לא רק מקבל מפתח לבית ריק.
פנינה תמנו: כך שאני בטוחה שהחכמה נמצאת לא רק בי אלא גם בחברי, חברי הכנסת שנמצאים כאן ואנחנו נצטרך להידרש לעניין הזה ולפתור את הבירוקרטיה שקיימת.
פנינה תמנו: תודה.
אבי דיכטר: אגב, רק להבהיר, כשאמרתי שאני מצטער שלא הגיעו לכאן, אני אומר שחמישה חברי כנסת שמגישים בקשה לדיון מהיר ולא מגיעים להשתתף בדיון מהר, זה לא מראה שהנושא לא רציני, זה מראה – סליחה – שחברי הכנסת לא רציניים.
פנינה תמנו: חד משמעית.
אבי דיכטר: איציק שמולי חבר כנסת רציני, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.
איציק שמולי: תודה רבה אדוני יושב הראש, אני מודה לך מאד על קביעת הדיון.
איציק שמולי: אנחנו בשבועות האחרונים עוסקים הרבה מאד – טוב שכך – בעוצמה וביכולת של צה"ל לספק ביטחון לתושבי המדינה בכל גזרה שהיא.
איציק שמולי: לתפיסתי, חלק מהעוצמה הזאת טמונה בהבנה של כל חייל וכל חיילת, לא משנה איפה הוא משרת ואיזה תפקיד ואיזה תרומה הוא נותן למדינה, כל עוד זה כמיטב יכולתו, זה שגם המדינה באמצעות הצבא ובאמצעות המערכות האחרות, יעשו את הכל כדי לסייע לו לעמוד על הרגליים, תחת כל נסיבות שהן.
איציק שמולי: זה נכון, אדוני יושב הראש, שהעוני לא נולד בצבא ההגנה לישראל.
איציק שמולי: החברה הישראלית היא חברה מקוטבת גם מבחינת הפערים החברתיים שלה.
איציק שמולי: אנשים מגיעים לצבא גם מרקע כלכלי חברתי חלש יותר, אבל מתוקף ההגדרה של צבא ההגנה לישראל כצבא העם, זו גם אחריותו לנסות ולהתמודד בצורה נחושה ואפקטיבית עם הבעיה הזאת.
איציק שמולי: אמרה ואמרה נכון חברתי, חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, הצבא – בעיקר השנים האחרונות – ואני בין השאר יושב ראש שדולת החיילים הבודדים – ואני יכול להעיד שהצבא בהחלט עושה מאמצים ניכרים כדי להתמודד עם חלק מהבעיות ברמה הכלכלית חברתית של החיילים, אבל אני חושב שיש עוד הרבה מאד מה לעשות.
איציק שמולי: כאשר אנחנו רואים את המספרים - ואני בכלל לא בטוח שהמספרים שמונחים בפנינו משקפים את הבעיה כולה - כי כפי שנאמר או כפי שנכתב בנקודה מספר 11 – צה"ל לא אוסף מידע שיטתי אודות נתוני העוני בקרב החיילים המשרתים בצבא.
איציק שמולי: צה"ל כן יודע להגיע – וטוב שכך – לאלה חיילים הוא נותן סיוע, אבל הוא לא יודע להגיד שבאמת לא נותרים כאלה שהם מאחור.
איציק שמולי: לפחות בעניין של החיילים הבודדים, זה עלה גם בישיבת השדולה האחרונה, בהחלט יש חיילים בודדים שנותרים מאחור.
איציק שמולי: למעשה, הבירוקרטיה בעניין הזה ממש פוגעת בחיילים הבודדים, מכיוון שיש תחושה שאם חייל בודד מרים טלפון לאיזה בן משפחה שלו אחרי חצי שנה, כדי לשמוע את קולה של אמא, אז עלולה להישלל ממנו אותה הכרה של חייל בודד ואיתה גם ההטבות הנלוות.
איציק שמולי: אבל העוני בקרב חיילים בודדים לא מתמצה רק בקרב אוכלוסיית החיילים הבודדים, אדוני יושב הראש, היא נוגעת באמת להיקפים הרבה הרבה יותר רחבים.
איציק שמולי: והציפייה שלנו מהדיון הזה היא בעצם להבין לא רק מה הצבא עושה היום, אלא מה הוא מתכוון לעשות בעתיד מבחינת הרחבה, גם של הכלים וגם של הסכומים, כדי להתמודד ביתר אפקטיביות עם התופעה הזאת של עוני בקרב חיילים בודדים.
איציק שמולי: אני מזכיר לכולם – ובזה אסיים, אדוני – שלפני, אני חושב שזה היה כמה חודשים, חודשיים או שלושה, התפרסם בעיתון, אבל זה לא היה המקרה היחידי - זה עולה מדי פעם לכותרות - מקרה שבו חייל קרבי ישן במקלט עם ההורים שלו עם אמא שלו.
איציק שמולי: צריך להיות ערים לסוגיה, אדוני יושב הראש, שחייל קרבי, או חייל בכלל, לא יהיה מוכן להיכנס לאיזה שהוא אמצעי דיור בידיעה שההורים שלו גרים ברחוב.
איציק שמולי: אז זה לא שעכשיו צה"ל צריך להחליף את ביטוח לאומי, אבל אבי בטוח שאם המערכות יידעו לדבר אחת עם השנייה בצורה מיטבית יותר, אז אנחנו נוכל לתת גם מענה אפקטיבי יותר לבעיה.
מירב קירשנר: רק חבר הכנסת שמולי, חשוב להדגיש שלחייל הוצע פתרון, יותר מאחד.
איציק שמולי: אני לא יודע.
איציק שמולי: לטענת המשפחה לא הוצע פתרון.
אבי דיכטר: זה מה שאמר חבר הכנסת שמולי, הוא אמר אין שום סיכוי שחייל ייקח פתרון לעצמו, כשהוריו ואחיו זרוקים ברחוב.
אבי דיכטר: אני חושב שזה מובן מאליו.
אבי דיכטר: אגב, כשפנינו לצה"ל, צה"ל העביר לנו תשובה מפורטת מאד בנושא הזה, העברנו את זה לחברי הכנסת שביקשו למרות התשובה לקיים את הדיון.
אבי דיכטר: אני אומר את זה כי זה לא ש - - -
פנינה תמנו: לא, לא קיבלנו תשובה.
איציק שמולי: בדיון שלנו.
אבי דיכטר: בדיון שלהם, כן.
אבי דיכטר: ואז החלטנו כבר לעשות את שני הדיונים ביחד.
פנינה תמנו: אז אולי אדוני יושב הראש, סביר להניח שזה יתבצע כדי ש - - -
אבי דיכטר: רגע, יש כללי משחק.
אבי דיכטר: קודם כל נותנים את רשות הדיבור לחברי הכנסת שהגישו את ההצעות.
אבי דיכטר: חברת הכנסת ענת ברקו, שלוש דקות לרשותך.
ענת ברקו: תודה אדוני יושב הראש, תודה על קיום הדיון וגם לחברי.
ענת ברקו: הנושא הוא חשוב ביותר.
ענת ברקו: הייתי מתחילה עם ההכרה בחיילים הבודדים, שגם שלבי ההכרה בחיילים בודדים לפעמים זה עינוי של טופסולוגיה.
ענת ברקו: תהליך ממושך שהנשמה יוצאת להם ואת הבדידות המזהרת שלהם הם צריכים לקיים בזמן שלמערכת לוקח יותר מדי זמן להכיר בהם.
ענת ברקו: זה הדבר הראשון.
ענת ברקו: הדבר השני, אנחנו מעמידים את החיילים האלה, ולא רק חיילים בודדים.
ענת ברקו: בואו נגיד משפחות עניות שיש להן ילדים חיילים, שיכלו לסייע בפרנסת המשפחה ואז הם נאלצים לצאת לעריקות והמעגל הוא מעגל בלתי אנושי.
ענת ברקו: מה הדילמה שעומדת בפניהם?
ענת ברקו: האם לסייע למשפחה, האם לתמוך במשפחה או לשרת בצבא ולדעת שהמשפחה לא יכולה לקיים את עצמה.
ענת ברקו: אין אוכל, אין דברים בסיסיים בבית.
ענת ברקו: אני זוכרת את זה גם מעצמי, שהיו חיילים שהיינו מבקרים אותם בעריקות או חיילות שלי, אז היו אומרים מה אני יכולה לעשות?
ענת ברקו: מה, אני אהיה בצבא והם לא יהיה להם מה לאכול בבית?
ענת ברקו: דילמה בלתי אנושית שאסור שהיא תקרה והיא קיימת ואנחנו יודעים שהיא קיימת.
ענת ברקו: והרבה מאד מהעריקויות הן סביב הסיבה הכללית, לא רק של חיילים בודדים ואסור שזה יקרה, במיוחד בעידן שיש כאלה שלא משרתים ואז שלוש השנים האלה מנצלים יופי כדי לעבוד, כדי ללמוד, כדי לעשות לביתם מה שנקרא ולעצמם.
ענת ברקו: אז אלה שנותנים את השנים הכי יפות שלהם לצבא, צריך לדאוג להם.
ענת ברקו: הצבא עשה כברת דרך, אין מה לומר ובידי המפקדים יש היום סל כלים שלא היה בעבר.
ענת ברקו: הם יכולים לתת את התלושים, הם יכולים לסייע.
ענת ברקו: אל"ח מאפשר לחיילים בודדים להישאר לאחר תום שירות גם כן מספר חודשים בדיור כדי לעזור להם בהתארגנות.
ענת ברקו: אבל הנושא של ההתארגנות שלהם גם תוך כדי שירות, במיוחד חיילים קרביים, זה לאפשר להם לעשות את הסידורים שלהם.
ענת ברקו: את הימים האלה, ימי ראשון, או דברים שהם צריכים לעשות סידורים ואין להם איך להגיע למשרדים, אין להם איך להגיע לעשות כל מיני סידורים עם משרדי ממשלה שהם חייבים לצורך ההכרה בהם.
ענת ברקו: יותר בקרה.
ענת ברקו: צריך יותר בקרה והרבה יותר אמפטיה.
ענת ברקו: אני לא חושבת שזה מספיק שהדברים יטופלו בדרג של קצינות הת"ש ביחידה.
ענת ברקו: אני חושבת שגם המוקד שיש לחיילים בודדים, שזה משהו בהחלט מבורך וחשוב, צריך שמפקדים יהיו מחויבים בפק"ל טיפול בחייל הבודד.
ענת ברקו: ממש הוראות פתיחה באש איך מטפלים בחיילים בודדים.
ענת ברקו: א', ב', ג', ד' – איך קולטים אותם, איך מלווים אותם, איך עושים להם ראיונות מעקב.
ענת ברקו: אני מבינה שעושים את זה.
ענת ברקו: איך עושים את ראיונות המעקב וביקורי בית.
ענת ברקו: יש הרבה מאד חיילים בודדים שהם יתומים.
ענת ברקו: תראו, אנחנו נוטים לחשוב שהחיילים הבודדים, המקרים הקשים הם אלה שמגיעים מחו"ל.
ענת ברקו: אלה לא המקרים הקשים, חברה.
ענת ברקו: אלה שחסר להם עורף משפחתי, אלה שגדלו במשפחת אומנה, אלה שהם מנותקי קשר, אלה שהם על הגבול בקטע הזה עם רקורד פלילי לפעמים.
ענת ברקו: אלה הבעיה.
פנינה תמנו: החוזרים בשאלה גם.
ענת ברקו: החוזרים בשאלה.
ענת ברקו: אז אנחנו מאד ממקדים היום את תשומת הלב שלנו בחיילים חרדים, שאנחנו מאד שמחים שהם מתגייסים לצבא.
ענת ברקו: הם מקבלים תשלומי משפחה מאד מאד גבוהים שהלוואי על כל חייל בודד לקבל את תשלומי המשפחה הללו.
ענת ברקו: אבל אנחנו חייבים לשים לב שהחיילים בכלל, באופן כללי, איך אנחנו גם נותנים להם את מה שמגיע להם והרבה יותר ממה שמגיע להם דרך תרומות, דרך אל"ח, לתת להם באמת את שכבות ההגנה האלה וגם להעביר אותם לאזרחות באופן שהוא לא לבעוט אותם לאזרחות, אלא להעביר אותם באופן הדרגתי, לדאוג לקליטה שלהם.
ענת ברקו: לדאוג לחבירה עם מנטורים לחיים.
ענת ברקו: אנשים שאין להם אף אחד וגם אחרי שלוש שנים, שבסך הכל הצבא דואג להם, אז הם אומרים שברגע שהם יוצאים לאזרחות הם מרגישים שמישהו הפקיר אותם.
ענת ברקו: באמת רק כמשפט לסיום אדוני, אני יודעת שנעשתה פעילות ענפה בצבא לטובת העניין הזה.
ענת ברקו: אני ממש מבקשת שגם ההכרה, גם הקטע של מצב כלכלי משפחתי וגם הקטע של המעבר לאזרחות, מעבר לליווי בתוך הצבא, יטופל בצורה מוקפדת.
אבי דיכטר: אני מבקש לשמוע עכשיו גם את צה"ל, מירב או מי שתחליטי ולאחר מכן גם את משרד הרווחה, כי עלה פה משהו שאני מודה, ההערה שעלתה כאן לגבי העובדה שאין הליך סדור שמעדכן את צה"ל לגבי חייל שהוא מגיע, לגבי העובדה שהוא חייל עני או מוגדר פורמאלית על ידי משרד ממשלתי, משרד הרווחה, ביטוח לאומי, כחייל עני ועל זה צה"ל צריך לעלות באופן עצמאי ואם הוא לא עולה, אז יש לנו חייל עני שנמצא בצבא והצבא לא יודע על כך.
אבי דיכטר: זו נראית לי סוגיה שמחייבת הבהרה, בוודאי בוועדה.
אבי דיכטר: מירב, בבקשה.
ענת ברקו: ואפילו יותר מזה.
ענת ברקו: יש לפעמים מצבים של בודד יתום.
ענת ברקו: בודד יתום – ההורים פתאום לא יקומו מקברם ונתקלתי במצבים כאלה, שגם כן מבודדים יתומים מבקשים להציג אישורים מדי פעם.
ענת ברקו: מה, ההורים שלהם - - -
מירב קירשנר: לפי הכללים של צה"ל הם לא צריכים להציג אישורים.
אבי דיכטר: כן, מירב, בבקשה.
מירב קירשנר: אז קודם כל בוקר טוב.
מירב קירשנר: צה"ל הוא צבא העם ואנחנו כמובן רוצים שכל מי שיכול ישרת.
מירב קירשנר: אנחנו בונים לטובת הדבר הזה מסלולים ייחודיים, טיפול ייחודי באנשים.
מירב קירשנר: גם פה כך מוכנסים בכפיפה אחת כל החיילים הבודדים, הגם שכאמור יש חיילים בודדים מסוגים שונים, עם צרכים שונים.
מירב קירשנר: יש כאלה שהמצוקה הכלכלית בכלל לא רלבנטית כשמדובר בהם ועדיין חשוב לנו להכיר בהם כבודדים, לתת להם התייחסות ייחודית.
מירב קירשנר: פה חשוב להדגיש שכאמור הדברים לא נוצרים בצה"ל ועם זאת אנחנו לא מסתכלים על זה כעל בעיה אלא כעל אתגר, כעל חובה, כנושא שהוא באחריות הצבא כל זמן שהחיילים נמצאים בשירות ואף יותר מכך.
מירב קירשנר: חשוב להדגיש ואנחנו כללנו את זה בדברים שהבאנו לקראת הוועדה, שבשונה מבעבר, צה"ל מטפל בחיילים עוד טרם הגיוס לצה"ל.
מירב קירשנר: אנחנו מטפלים בחיילים כבר בשלב המלש"ב.
מירב קירשנר: לצערי, כפי שנאמר פה, ביטוח לאומי ומשרד הרווחה שללו ב-4 באפריל 2016 את בקשת צה"ל להעברת מידע אודות חיילים בודדים.
מירב קירשנר: ועדיין אנחנו נמצאים בשיח ויכול להיות שמסתמן פתרון בנושא הזה.
פנינה תמנו: איזה?
מירב קירשנר: אני נפגשתי עם מנכ"ל משרד הרווחה ונבחנת עכשיו אפשרות להעברת אינדיקציה בלבד ללא פירוט.
מירב קירשנר: אבל חשוב לי להדגיש, אנחנו במסגרת הראיונות שמבוצעים בשלב המלש"ב בלשכות הגיוס, מזהים מקומות בהם יכול להיות שחייל סובל ממצוקה וכיוון שאין לנו נתונים אנחנו מזמינים כ-40% מהחיילים לראיונות נוספים, מציעים להם לבוא לריאיון שנקרא אצלנו ת"ש בשלב המשל"ב, כדי לראות האם יש איזו שהיא מעטפת שנכון להתאים לחיילים הללו.
פנינה תמנו: 40% מאיזה חיילים?
מירב קירשנר: מהמלש"בים שבאים ללשכות הגיוס.
מירב קירשנר: זה מספר אסטרונומי, אדיר.
מירב קירשנר: ואנחנו עומדים במצב של סדר גודל של 90% שמטופלים לפני הגיוס, כי כמובן צריך לרצות לבוא, לשתף פעולה.
מירב קירשנר: חלק בכלל נעלבים מזה שאנחנו פונים אליהם, כי אנחנו עושים את זה לא דרך דברים סדורים שיש לנו, אלא מתוך מה שאנחנו מזהים.
מירב קירשנר: אנחנו עושים כל מה שאפשר כדי שההכרה תבוצע בשלב המלש"ב ועל מנת שכאשר החייל מתגייס, תהיה לו כבר כל המעטפת התומכת על מנת לתת לו את המענה.
מירב קירשנר: יותר מזה.
מירב קירשנר: בשלב הכניסה לשירות יש בידי קצינות הת"ש סמכויות לעשות הרבה מאד דברים לטווח קצר כמענה זמני, עד להמצאת אישורים, לסיכום הבדיקה באשר לחיילים שלא נסתיים הטיפול בהם במסגרת הת"ש לשלב המלש"ב.
פנינה תמנו: מה למשל?
מירב קירשנר: למשל הכרה, מתן מענה במענקי בזק, מתן אמצעים - - -
פנינה תמנו: הלנה?
מירב קירשנר: הלנה קל וחומר.
מירב קירשנר: האם אתם יודעים שאנחנו מאפשרים הלנה לחייל שאין לו הלנה עוד בטרם הוא מתגייס לצבא?
מירב קירשנר: אולי אתם לא יודעים את זה בכלל.
פנינה תמנו: כמה זמן?
מירב קירשנר: עד שלושה חודשים וגם שלושה חודשים לאחר השירות.
פנינה תמנו: מירב, אבל זה תלוי משק"ית ת"ש.
פנינה תמנו: עובדתית יש חיילים שעד שמכירים בהם, כמה חודשים טובים - - -
מירב קירשנר: קודם כל - - -
פנינה תמנו: הם מחפשים את עצמם והם נמצאים במצוקה.
אבי דיכטר: רגע פנינה, בואי ניתן למירב.
אבי דיכטר: תרשמו את השאלות.
אבי דיכטר: אחרי זה יהיה סבב שאלות בהחלט.
פנינה תמנו: בסדר גמור.
מירב קירשנר: פנינה, קודם כל כמו שאמרתי, צה"ל עושה כל מה שאפשר כדי לסיים את הטיפול בחיילים ואנחנו גם מודדים את זה - לא סתם אני אומרת לך את הנתונים ואת האחוזים - עוד בטרם הגיוס שלהם לצה"ל.
מירב קירשנר: מי שכבר הגיע לצבא ובמסגרת הקליטה שלו בטירונויות בבסיסים השונים הראשוניים, מסתבר שיש לו איזה שהוא קושי שלא טופל, יש את מלוא הסמכות קודם כל למפקד שלו, אחרי זה גם למש"קית הת"ש, וכן, הטיפול בחיילים הוא תמיד באחריות המפקדים ולא באחריות סגלי הת"ש או סגלי המשא"ן, לתת לו את כל הטיפול האפשרי.
מירב קירשנר: הלנה, שבכלל לא צריך בשביל זה אישור, מענק, מענק בזק.
מירב קירשנר: רכישת אמצעים בשקמית.
מירב קירשנר: יש לנו סל ייחודי שמיועד למי שהגיע מהבית עם תיק ריק, למרות שאנחנו אומרים לכל החיילים היום לא לקנות.
מירב קירשנר: יש, אתם מכירים, את מודל הכוכבים, מעבירים כסף עוד בטרם הגיוס.
מירב קירשנר: למרות כך אנחנו רוצים שחייל כזה ירגיש שווה בין שווים ולכן יש סל ייחודי.
מירב קירשנר: קרן, איך הוא נקרא?
מירב קירשנר: יש לזה גם שם.
קרן זר אביב: - - -
מירב קירשנר: כן, לרכש מזון, שמאפשר למשק"ית הת"ש לקחת אותו, לתת לו כרטיס לשקמית, שנותנים לו בה הכל.
מירב קירשנר: מגופיות, תחתונים, גרביים, הכל, על מנת שיהיה לו תיק מלא בדומה לחיילים אחרים שהגיעו מהבית, הגם שלא באמת צריך את זה.
מירב קירשנר: מיד נסקור את הדברים בשלב השירות, אבל כיוון שעלו פה גם דברים שמדברים על השחרור מהצבא, חשוב להדגיש.
מירב קירשנר: בצה"ל של היום, בשונה מהעבר, יש סל שלם לחיילים בודדים שמשתחררים מהצבא.
מירב קירשנר: אנחנו משתפים פעולה עם תכניות רחבות שקיימות, מפנים חיילים, מחברים אותם למנטור לחיים לחיילים בודדים.
מירב קירשנר: אנחנו יצאנו עם תכנית שהגה הרמטכ"ל שנקראת ממדים ללימודים, שבשלב הראשון, מסיבות של יכולת, היא הושקה בראש ובראשונה או אך ורק לחיילים לוחמים ולחיילים בודדים.
מירב קירשנר: כי אנחנו רואים את הייחודיות שבהם ואת הצורך המיוחד לבנות להם גשר לאזרחות.
מירב קירשנר: חייב בודד יכול להמשיך לישון בבתי החייל במשך שלושה חודשים.
מירב קירשנר: מעבר לזה, בוצע תיקון לחוק ה - - -, שמאפשר להמשיך לתת להם כ-1,000 שקלים בהמשך לשכר דירה ותמיכה שהיא תמיכה קבועה גם שנה קדימה.
מירב קירשנר: דברים חדשים - - -
איציק שמולי: נכון, אבל צריך לדייק ולומר שזה שינוי שבא לא בזכות
איציק שמולי: כם אלא בזכות הכנסת והמעורבות של שר הביטחון.
מירב קירשנר: דיברתי לפני שהאחריות היא - - -
איציק שמולי: עד ליברמן אף אחד לא היה מוכן לשמוע על זה.
איציק שמולי: סליחה, אני במקרה חוקקתי את החוק, אז אל תגידי לי מה היה ומה לא היה, עם כל הכבוד.
איציק שמולי: בואי, תדייקי לפחות בעובדות.
מירב קירשנר: אני ממש לא אמרתי מה היה.
מירב קירשנר: ההיפך, אני - - -
איציק שמולי: לא, את סתם זוקפת את השינוי הזה לזכות-.
איציק שמולי: כל חברי הכנסת שדיברו כאן אמרו - - -
מירב קירשנר: לגמרי לא.
מירב קירשנר: הדגשתי מה - - -
איציק שמולי: אמרו אנחנו מעריכים את מה שצה"ל עושה, אז לא צריך כאילו - - -
מירב קירשנר: חבר הכנסת שמולי, אתה הדגשת את זה שזה לא נוצר בצה"ל.
מירב קירשנר: אני ציינתי שבצה"ל מאפשרים ללון בבתי החייל ומעבר לזה שבוצע תיקון בחוק, את הקרדיטים אני לא זו שנותנת, אבל היום זה מתנהל באופן שונה לגמרי.
מירב קירשנר: חייל בודד מקבל המשך לליווי.
מירב קירשנר: אנחנו מוודאים את המעבר הזה ומזמנים אותם גם היום בשונה מעבר.
מירב קירשנר: פעם כל חייל בודד היה בזמנו פונה ללשכות.
מירב קירשנר: היום הם מזומנים קודם לכן למרחבים האזוריים של אגף חלמ"ש, באחריות קצינות הת"ש, על מנת לעבור ראיון עוד קודם לכן.
מירב קירשנר: אנחנו נמצאים מדי מספר חודשים במשרד הביטחון אצל שר הביטחון ומציגים סטאטוס משותף, כיוון שיש פה גם העברת מקל שנעשית, של תמיכה וטיפול בחיילים הבודדים.
מירב קירשנר: לגבי שלב השירות, חשוב להדגיש, אני רוצה שקרן רק תסקור את סל הכלים כפי שציינו בפניכם.
מירב קירשנר: יש פה מגוון רחב מאד של כלים.
מירב קירשנר: גם כאשר מדובר בחיילים בודדים אנחנו רוצים לאפשר להם בחירה ולכן הגם שאנחנו חושבים שלחייל בודד הדבר הכי נכון הוא כנראה ללון בבית החייל, ששם יש מי שמסתכל עליו, נותן לו אוכל, את כל הארוחות, כולל אפשרות לפתוח מקרר בלילה, לארח חברים ועוד, אנחנו - - -
מרדכי יוגב: מירב, בית חייל זה דבר זמני.
מירב קירשנר: אנחנו מאפשרים להם.
מירב קירשנר: אז אמרתי, אנחנו מדברים על שלב השירות.
מרדכי יוגב: לא, זה לא בית.
מירב קירשנר: אנחנו מאפשרים להם מגוון של חמישה פתרונות מסוגים שונים שהם יכולים רק לבחור.
מירב קירשנר: אני רק רוצה שקרן תסקור במהרה את כל הכלים האלה.
אבי דיכטר: בבקשה קרן.
קרן זר אביב: קוראים לי קרן זר אביב, אני ראש ענף ת"ש והייתי קצינת ת"ש ומשק"ית ת"ש ב-24 השנים האחרונות וליוויתי אלפי חיילים בודדים בשירותם.
אבי דיכטר: אני אתן לך יותר זמן, דברי יותר לאט.
קרן זר אביב: אוקיי, תודה, אז אני אעשה את זה יותר לאט.
קרן זר אביב: יש בכל נקודת זמן בצבא 6,500 עד 7,000 חיילים בודדים, אוכלוסייה במיקוד מאד מאד גבוה של מפקדים, של סגלי ת"ש, אוכלוסיית ליבה של מערך הת"ש, כמובן של המפקדים בראש ובראשונה, לאפשר להם שירות מלא, מועיל, בכבוד.
קרן זר אביב: חייל בודד זכאי למעטפת מלאה שכוללת סיוע כלכלי, כוללת הטבות דיור שעליהן אני תיכף אפרט וכוללת עוד הטבות נלוות שהן חופשות, שהן שי בחגים, שהן יום סידורים ודברים נוספים.
ענת ברקו: את יכולה להגיד מילה על יום הסידורים?
ענת ברקו: מתי זה?
מירב קירשנר: אחת לחודשיים.
קרן זר אביב: יום סידורים זה אחת לחודשיים באופן פרטני כשמפקד משחרר חייל ופעם בשנה אנחנו מרכזים את כל גופי הממשלה ליום מרוכז, שבו ניתן שירות לחיילים.
קרן זר אביב: אז זה ככה שני אירועים.
קרן זר אביב: במקרו צה"ל משקיע בחיילים הבודדים מדי שנה כ-200 מיליון שקלים ואם אני יורדת רגע לנושא דריל דאון לנושא הדיור, שהוא הלב של האירוע, אז אנחנו מציעים לחיילים הבודדים שלושה פתרונות דיור ועוד פתרון נוסף שאני פחות אוהבת לקרוא לו פתרון, כי הוא שכר הדירה.
קרן זר אביב: כל משק"ית ת"ש שתעצרו ברחוב ותשאלו אותה מה תמליצי לחייל הבודד שלך איפה לגור, היא תגיד לכם – לא יודעת באיזה סדר – אימוץ בקיבוץ, בית חייל – שזה בעיני כן בית – אולי שווה לבקר שם, ודירות של האגודה למען החייל, שאנחנו יכולים לפתוח כמות דירות שהיא בלתי מוגבלת, שבהן החייל מקבל הכל.
קרן זר אביב: הכל.
קרן זר אביב: הוא לא צריך לשלם שקל.
קרן זר אביב: הרשות נתונה.
קרן זר אביב: הבתים פתוחים.
קרן זר אביב: אנחנו פותחים בתים בהמשך לצורך ושם החייל מקבל לא רק מיטה ומקרר ומכונת כביסה, הוא מקבל ליווי אישי, ליווי חברתי, מענה במזון ומישהו שרואה אותו.
קרן זר אביב: כשחייל בודד בוחר להשכיר דירה - - -
פנינה תמנו: כביסה, מייבש כביסה.
קרן זר אביב: שירותי כביסה, WIFI, מזגנים.
קרן זר אביב: זאת אומרת הדירות מרוהטות.
קרן זר אביב: ושוב, כל פתרון דיור יש לו את הסגנון שלו, את הייחודיות שלו.
ענת ברקו: כמה דירות כאלה יש?
קרן זר אביב: היום יש 100.
דויד גלבוע: אני רק רוצה רגע לומר.
דויד גלבוע: הבית החם נותן מענה - - -
אבי דיכטר: סליחה, מי אתה?
דויד גלבוע: קוראים לי דודי גלבוע.
דויד גלבוע: אני במקרה יושב ראש מרחב מרכז של האגודה למען החייל, אבל אני באתי לדבר על דברים אחרים.
דויד גלבוע: רק במקרה של בית חם – הוא באמת נותן מענה מדהים.
דויד גלבוע: יש לנו אב בית - - -
פנינה תמנו: אבל רק ל-100.
קרן זר אביב: לא, לא.
קרן זר אביב: אני אפרט.
פנינה תמנו: אתם אומרים 100 בתים.
קרן זר אביב: אני אתייחס כבר.
דויד גלבוע: לא, לא.
דויד גלבוע: פנינה, אחר כך אני גם אדבר על הדברים הלא טובים, אבל קודם אני אדבר על הדברים הטובים.
דויד גלבוע: הבית החם נותן מענה מצוין.
דויד גלבוע: הוא באמת ברמה גבוהה.
דויד גלבוע: יש בו את כל מה שצריך.
דויד גלבוע: יש בו אב בית, מטפל אישית בחיילים.
דויד גלבוע: באמת ברמה.
דויד גלבוע: ואני אישית כיושב ראש מרחב עושה לפחות פעמיים בשנה ביקור בבתי האב כדי לראות מה קורה ואם חסר משהו.
דויד גלבוע: חסרים דברים אחרים במקומות אחרים.
דויד גלבוע: יש בעיות.
דויד גלבוע: אבל בנושא של בית חם וגם בבית החייל, אנחנו כאגודה למען החייל נותנים פתרון טוב.
דויד גלבוע: הוא לא הפתרון הכי טוב, אבל הוא פתרון טוב וזו הנקודה.
אבי דיכטר: כן, קרן.
קרן זר אביב: אני חוזרת רגע קודם כל לשאלתך.
קרן זר אביב: אז יש היום 100 דירות שמשכנות 600 חיילים ויחד למען החייל ערוכים לפתוח דירות ללא מגבלה.
קרן זר אביב: זאת אומרת לפי הצורך.
קרן זר אביב: אין מגבלה.
קרן זר אביב: אנחנו יכולים לפתוח דירות והחיילים בוחרים.
מירב קירשנר: הבסיס הוא בחירה של החיילים.
קרן זר אביב: כשחייל בודד בוחר להשכיר דירה, שזה מבחינתנו – מבחינת המפקדים – הדבר הפחות מומלץ.
קרן זר אביב: אני הייתי אמורה היום להרצות בפו"מ בקורס של מפקדים, וזה אחד המסרים גם למפקדים, לא רק לסגלי הת"ש.
קרן זר אביב: הקושי הוא לא רק המיטה ומכונת הכביסה.
קרן זר אביב: הקושי הוא הרבה יותר עמוק.
קרן זר אביב: הוא קושי תפקודי, הוא קושי של בדידותי, הוא קושי תפקודי של מי מבשל.
קרן זר אביב: זאת אומרת אני נמצא במקום שאף אחד לא רואה אותי, קורים שם דברים.
קרן זר אביב: אנחנו כמבוגר אחראי מעודדים את החיילים להגיע לפתרונות הדיור שנותנים להם את כל המעטפת ולא דורשים מהם שקל.
קרן זר אביב: זה לגבי הטבות הדיור.
ענת ברקו: ומה הרוב מעדיפים?
פנינה תמנו: את השכירות.
קרן זר אביב: הרבה מאד חיילים בודדים מעדיפים לשכור דירה.
פנינה תמנו: כמה מתוך ה-7,000?
קרן זר אביב: בערך חצי.
פנינה תמנו: אז יש קושי.
מירב קירשנר: לא, אבל צריך לזכור פנינה, אפרופו מחצית, שיש גם שוני מהותי באוכלוסייה.
מירב קירשנר: מחצית מהחיילים הבודדים הם לא חיילים שנזקקים לסיוע והגם שכך הם מקבלים את כל ההטבות.
מירב קירשנר: אנחנו לא בודקים מה היכולות של ההורים בחו"ל.
מירב קירשנר: חייל בודד הוא חייל בודד והם מקבלים את כל המעטפת.
מירב קירשנר: אלה שבוחרים - - -
פנינה תמנו: ואמרה בצדק חברת הכנסת ברקו, שרוב המקרים הקשים הם דווקא חיילים שגדלו בארץ, גרים בארץ.
מירב קירשנר: כשאנחנו מדווחים על מחצית, אז אני אומרת שלא אלה דווקא אלה שמעדיפים את שכר הדירה.
מירב קירשנר: כשאנחנו יודעים שחייל שרוי במצוקה של ממש, אנחנו עושים כל מה שאפשר כדי לשכנע אותו להיעזר באימוץ בקיבוץ, ביחד למען החייל, על מנת שהמעטפת תהיה מעטפת שלמה.
מירב קירשנר: פה חשוב להדגיש שלא זו בלבד שאנחנו לא מודדים אם הוא עשה שיחת טלפון להורים.
מירב קירשנר: ההיפך.
מירב קירשנר: אנחנו מעודדים קשר עם המשפחה.
מירב קירשנר: אנחנו לא שוללים להם את ההכרה כבודדים ויותר מזה, אנחנו גם בוחנים אפשרויות לייצר פתרונות של גישור, כי אנחנו חושבים שלהיות בודד יש משמעות מאד כבדה, שהיא לא הדברים האלה בלבד.
איציק שמולי: גברתי, קרן הייתה בישיבה האחרונה של השדולה והיא שמעה במו אוזניה שלושה או ארבעה מקרים מאנשים שונים שלא מכירים זה את זה, שהם התקשרו להורים שלהם ועצם יצירת הקשר שללה להם את ההכרה כחיילים בודדים.
קרן זר אביב: אני בשום שלב לא הצלחתי לקבל את הפרטים של החיילים כדי לענות עניינית על המקרים הללו, אבל אני חיה את תא הכרת הבודד שנמצא אצלי באגף ואני - - -
איציק שמולי: אני חושב שגם את וגם אני הרגשנו באוטנטיות של הבכי של החיילים שהיו שם, נכון?
קרן זר אביב: בסדר גמור, אז זה שווה בדיקה.
איציק שמולי: אני לא יכול לבדוק את זה, את יכולה לבדוק את זה.