GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב קירשנר: ובמקרים כאלה, כנראה, אני לא מכירה, ודאי לא במספרים כאלה, זה כנראה נשען על אותם סיפורים של חוזים מורכבים והמצאות שעושים - - -
אבי דיכטר: לא הבנתי, מה זה המצאות?
מירב קירשנר: כל מיני חוזים שעושים עם אנשים פרטיים, שהנה, הוא מציין פה - - -
אריה קולקר: כן, זה בדרך כלל חוזה סטנדרטי לחלוטין, השם לא חתמו במקום הנכון.
אריה קולקר: סנטימטר שמאלה, או ימינה.
אריה קולקר: זה דרישות שאני שמעתי רק בחודש האחרון.
מירב קירשנר: אני לא חושב שסנטימטר - - -
אריה קולקר: ועם כל הכבוד עדיין עיכוב תשלום של ארבעה חודשים זה קצת מגוחך וזה הממוצע.
מירב קירשנר: אנחנו לא מכירים את זה.
מירב קירשנר: שיעביר שמות.
פנינה תמנו: 1,000 מקרים.
פנינה תמנו: מירב, אבל הוא מציג 1,000 מקרים.
אריה קולקר: 1,000 מקרים רק בחצי השנה האחרונה.
אריה קולקר: לא, אני משקר, אוקיי.
ענת ברקו: תגידו, אפשר לתת להם סיוע משפטי בחתימה על החוזים האלה?
ענת ברקו: מישהו שייתן להם - - -
קרן זר אביב: הם יכולים לקבל.
ענת ברקו: שייתן להם סיוע משפטי שיחתמו בנוכחות עורך דין.
פנינה תמנו: עורכי דין, מילואימניקים שיסכימו לזה.
מירב קירשנר: יש סיוע משפטי ויש גם עמותה שנותנת להם סיוע רחב יותר כדי שלא יצטרכו ל - - - מול הרשויות.
פנינה תמנו: מירב - - -
מירב קירשנר: רגע, אני רוצה להתייחס - - -
פנינה תמנו: התחושה היא שאתם מערימים קשיים על אלה שרוצים לבחורה דירה.
מירב קירשנר: לא, ההיפך, אנחנו - - - -
אבי דיכטר: שנייה פנינה, שנייה.
אבי דיכטר: בבקשה, מירב.
מירב קירשנר: אני רק רוצה שקרן תתייחס לעוד שני דברים, לעניין ההכרה ולחל"ת.
קרן זר אביב: לעניין ההכרה חשוב להבין משהו.
קרן זר אביב: קודם כל מי שהוא חד חד ערכי כמו יתום, כמו עולה חדש, מבוזר לדרגת סג"מ.
קרן זר אביב: קצינת ת"ש שסיימה אתמול קורס קצינות מוסמכת לאשר, להכיר בקו הכי קצר שקיים, שאין יותר קצר מזה.
קרן זר אביב: מה שעולה ממנו - - -
ענת ברקו: מה היא מוסמכת להכיר?
קרן זר אביב: להכיר בחייל בודד.
קרן זר אביב: יתום, מה שהוא חד חד ערכי.
קרן זר אביב: כמו שאמרת מקודם, הוריו לא יקומו מהקבר.
קרן זר אביב: חד חד ערכי - - -
מירב קירשנר: או שההורים לא מתגוררים בארץ.
קרן זר אביב: יש לנו קישור למסוף משרד הפנים, זה רמת סג"מ היום - דרך אגב, זה כבר הרבה שנים, משנת 2006 - מכירה בחיילים האלה כבודדים.
קרן זר אביב: איפה המורכבות?
קרן זר אביב: המורכבות היא בחסרי העורף המשפחתי.
פנינה תמנו: שזה 50%.
קרן זר אביב: נכון, נכון, בהם הדילמה - - -
מירב קירשנר: אבל אני הסברתי קודם, אנחנו יוזמים בשלב המלש"ב.
מירב קירשנר: אנחנו הולכים לפנימיות, אנחנו מזמינים את החיילים אלינו.
מירב קירשנר: כ-40% מהמלשב"ים מגיעים לראיון נוסף, שהוא ראיון ת"ש, כי אנחנו מגששים באפילה.
מירב קירשנר: אין לנו נתונים על מי הם אותם מקבלים השלמות הכנסה, קצבאות וכיוצא בזה, כדי לזהות מי ייתכן וזקוק לעזרה.
אבי דיכטר: רגע, שנייה, אני רוצה שאתם תסיימו ואחרי זה אני רוצה לשמוע את משרד הרווחה.
קרן זר אביב: אני רק רוצה לספר קצת על המורכבות של הכרה בחייל חסר עורף משפחתי.
קרן זר אביב: כי תראו, להכיר זה הכי קל, זה הכי קל.
קרן זר אביב: זה נשמע כאילו אני שמה את החותמת – חייל בודד.
קרן זר אביב: אבל כשחייל בא ומספר, יש מנעד אדיר של סיפורים, יש כאלה שהוא מביא אישור שהוא יצא למסגרת חוץ ביתית בגיל 12, הוא גר בפנימיות מאז.
קרן זר אביב: זה מבוזר, דרך אגב, גם ללשכות הגיוס, אבל זה מאד קל לקבל החלטה לגבי החיילים האלה, אנחנו מקבלים.
קרן זר אביב: כשחייל בא ומספר סיפור שלא מגובה בכלום, בכלום, זאת אומרת לא באישור מעובדת סוציאלית, כלום.
קרן זר אביב: זאת אומרת הוא פשוט מספר סיפור: לפני חודשיים רבתי עם ההורים שלי, יצאתי מהבית.
קרן זר אביב: ההחלטה להכיר בו כבודד יש בה אלמנט - - -
מירב קירשנר: והרבה פעמים אומרים לנו דברים אחרים.
קרן זר אביב: ויש בה גם אלמנט ערכי, שלשים חותמת ולהגיד הוא חייל בודד זה לסתום את הגולל על חזרתו הביתה, כי הנה אני מראה לו את הדרך החוצה.
קרן זר אביב: אז האתגר ובעיני זה דיני נפשות.
קרן זר אביב: אני צריכה לישון טוב בלילה, שתא הכרת הבודד שלי מקבל החלטות נכונות על החיילים האלה.
קרן זר אביב: גם להכיר לכאורה זה הדבר הכי קל, אני טוענת שגם לשים את החותמת חייל בודד במקום שזה לא נכון, זה נזק אדיר לחיבור של החייל הזה למשפחה.
פנינה תמנו: אני מסכימה, אבל - - -
אבי דיכטר: רגע, שנייה, פנינה.
קרן זר אביב: ואף אחד לא היה רוצה - - -
מירב קירשנר: ולכן מה שחשוב בתהליך הזה - - -
פנינה תמנו: כן, אבל אתה נותן להן לדבר ויש לנו שאלות.
אבי דיכטר: אבל רגע אחד.
אבי דיכטר: פנינה תרשמי את השאלה.
אבי דיכטר: אנחנו נעסוק בזה בשלב השאלות.
מירב קירשנר: במהלך התהליך הזה הוא יקבל מענק והלנה - - -
פנינה תמנו: אה, במהלך התהליך?
מירב קירשנר: בוודאי.
קרן זר אביב: בוודאי, בוודאי.
מירב קירשנר: עד שמתקבלת החלטה לגביו.
מירב קירשנר: הלנה כל יום.
קרן זר אביב: יש סטאטוס שנקרא הלנת פרט.
קרן זר אביב: כשבא חייל ששללנו את הבודד, כי אנחנו מבינים שיש פה משהו שהוא טרי, שהוא עוד לא באמת באמת נתק קשר שמצדיק את ההכרה כבודד, הוא מקבל לינת פרט בבית החייל.
קרן זר אביב: דרך אגב, הרבה מהם בוחרים לחזור הביתה, כי הם רוצים טייטל בודד.
קרן זר אביב: הוא רוצה את שכר הדירה, הוא רוצה את החיים העצמאיים וכשאני לא מכירה בו כבודד, הוא חוזר הביתה.
מירב קירשנר: ויש שם אם או אב בית שמדברים איתם ולפעמים גם מאפשרים איזו פגישה עם המשפחה, כדי שהדברים לא יהיו מכל ריב משפחתי תצמח עזיבה של הבית, דברים שאנחנו לא רוצים לעודד.
מירב קירשנר: ההיפך, אנחנו יוצרים את האקלים לחבר מחדש.
מירב קירשנר: בכל מצב שבו הדברים הם ברורים, אנחנו מכירים מיד.
מירב קירשנר: אין פה פרוצדורות ואין פה בירוקרטיות.
מירב קירשנר: דבר נוסף, נשאלנו לגבי הוצאה לחל"ת של חיילים בודדים.
מירב קירשנר: גם כאן ממש לאחרונה הצלחנו - - -
ענת ברקו: דח"ש.
קרן זר אביב: נכון, דח"ש.
מירב קירשנר: כן, דח"ש.
מירב קירשנר: ייצרנו שני פתרונות.
מירב קירשנר: האחד זה אפשרות להמשיך ללון במקום שבו הוא לן, בין אם זה בית חייל או בין אם זה משהו אחר, כולל חובה של מפקדים וסגלי ת"ש ללכת לבקר את החייל הזה.
מירב קירשנר: הדבר השני זה מענק שאנחנו מזרימים להם לפני היציאה שלהם לדח"ש כזה או לחל"ת, על מנת לאפשר להם להתארגן ולקבל סיוע.
ענת ברקו: למה להוציא אותם לדח"ש?
אבי דיכטר: אני מבקש לשמוע את הגברת להב ממשרד הרווחה, בבקשה.
אורית להב: אז דבר ראשון אני אתחיל ואגיד שקוראים לי אורית להב, אני מפקחת ארצית במשרד הרווחה, בשירות נוער, צעירות וצעירים.
אורית להב: אני אתחיל ואגיד שהתחיל שיתוף פעולה יחד עם הצבא סביב מספר נושאים, ביניהם חיילים ומצבי סיכון כאלה ואחרים, לאו דווקא עניים.
אורית להב: מצבי סיכון כאלה ואחרים במסגרת תכנית יתד, התכנית הלאומית, מי שמכיר, תכנית יתד גם בכמה רמות.
אורית להב: אני כן אתייחס למה שנאמר פה על היציאה מהשירות.
אורית להב: לקראת היציאה מהשרות נכון להיום בארבעה חודשים האחרונים כל החיילים הבודדים מקבלים סדנה של יתד ואפשרות לעבור לעו"ס יתד.
אורית להב: עו"ס יתד זה עובדת סוציאלית שנמצאת ברשויות המקומיות.
אורית להב: הם לפעמים בוחרים שלא.
אורית להב: זאת אומרת זו זכותם המלאה וזה בסדר גמור, כמו שנאמר פה.
אורית להב: הם לפעמים בוחרים שלא, חשוב לי גם להגיד את זה.
אורית להב: לגבי העברות מידע – העברות המידע בעצם נמצאו, ותראו, אפשר להתייחס לזה בכמה רמות.
אורית להב: דבר ראשון לא כל המשפחות העניות בישראל מוכרות במשרד הרווחה.
אורית להב: קודם כל חשוב להגיד את זה.
אורית להב: הרבה מאד מהמשפחות לא מוכרות במשרד הרווחה או היו פעם מוכרות.
אורית להב: זאת אומרת גם העברת מידע מסודרת עכשיו, של המשרד לצבא, לא תביא את כל ה-20% עליהם דיבר פה קודם חבר הכנסת איציק שמולי.
אורית להב: אז זה דבר אחד.
אורית להב: דבר שני, הרבה מהנוער שלנו – ואני בין יתר התפקידים שלי אני מפקחת ארצית על המסגרות של נוער בקהילה, מספר מסגרות של נוער בקהילה – נוער בקהילה היום שואל אותנו במסגרות האם אתם מעבירים מידע לצבא.
אורית להב: זה אחת השאלות הראשונות שהם שואלים אותנו בכל ורסיה אפשרית.
ענת ברקו: הם לא רוצים.
דויד גלבוע: אבל - - -
אורית להב: רגע, אני אסיים, אני מבטיחה.
אורית להב: נכון להיום אנחנו אומרים להם שלא וחד משמעית אני אומרת היום שאנחנו יכולים לסגור חצי מהמסגרות שלנו היום אם אנחנו נעביר מידע לצבא.
אורית להב: אני יכולה להגיד על הילדים שלי, כשהם צריכים עזרה הם לא נשלחים לא למסגרות אחר הצהריים בקהילה של משרד הרווחה ולא למסגרות של עמותות ולא למסגרות של אף אחד ואני מעריכה שמרבית הילדים שלכם לא נשלחים למסגרות של משרד הרווחה.
אורית להב: לכן מעולם לא יעברו הנתונים שלהם לצבא על מסגרות כאלה ואחרות.
אורית להב: לכן אני אומרת שלהעברת נתונים יש בצידה מחיר מאד כבד לאוכלוסיות שהן גם ככה מוחלשות וחשוב לדעת גם את זה.
מירב בן ארי: מצד שני איך המפקד יידע?
מירב בן ארי: אתם כל הזמן תקועים שם כבר שנים.
מירב בן ארי: אני 10 שנים ניהלתי פנימייה לנוער בסיכון - - -
אורית להב: שנייה, אבל - - -
מירב בן ארי: - - - עם המ"מ, כי לא ידע שהבית שלו הרוס.
אורית להב: אני עוד לא סיימתי.
אבי דיכטר: פנינה, חשבתי שאת הכי.
אבי דיכטר: רגע, מירב, מירב.
מירב בן ארי: הוא לא מגיע עם הצרות - - -
אבי דיכטר: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.
אבי דיכטר: אורית.
אורית להב: אבל אני עוד לא סיימתי.
אבי דיכטר: לא, לא, את הסדר תשאירי לי.
אבי דיכטר: את התשובות אני משאיר לך.
אורית להב: מעולה, אז אני אסיים.
אורית להב: אני מבטיחה שאני אסיים.
אורית להב: מה שמצאנו היום כפתרון, שהוא פתרון לדעתי מוצלח, שהוא באמצע, שהוא נותן גם מענה למה שחברת הכנסת בן ארי אומרת וגם מענה למה שהצבא.
אורית להב: זה בעצם מעבר שכל המידעים של המתגייסים יגיעו לצבא ממשרד הרווחה.
אורית להב: אנחנו מקווים, זה בתוך תהליך כרגע של בדיקה ואישור.
פנינה תמנו: למה לא מבקשים אישור של החייל?
פנינה תמנו: של המלש"ב?
אורית להב: שנייה, שנייה.
אורית להב: אז זה מה שאנחנו עושים, סליחה.
קריאה: זה הרעיון.
אבי דיכטר: אם אני לא קוטע אותך את יכולה לדבר.
אורית להב: אני ממשיכה, אוקיי.
אורית להב: בעצם נעביר מסמך מסודר שיועבר מהצבא לכלל כלל המטופלים שרלבנטיים, כמובן שהם לפני גיוס, מלש"בים ולמשפחות שלהם, במטרה להבהיר באמת מה הצבא היום יכול לתת.
אורית להב: בצורה מסודרת נעביר את המידע.
אורית להב: מי שיסכים - - -
קרן זר אביב: וגם להפריך את האגדה שאומרת שזה פוגע בקב"ע ובשירות, כי זה לא נכון.
קרן זר אביב: זה פשוט לא נכון.
אורית להב: בדיוק, להפריך.
אורית להב: אני גם אגיד יותר מזה - - -
ענת ברקו: אם הם מראש יודעים שהם היו בפנימייה, ברור שיש אינדיקציה של - - - וצורך לתת מענה.
ענת ברקו: הרשימות האלה - - -
פנינה תמנו: לא כולן, לא כל הפנימיות.
פנינה תמנו: בואו לא נתייג את כל הפנימיות.
ענת ברקו: לא, אבל יש פנימיות שיודעים שיש בהחלט אנשים - - -
אבי דיכטר: כן, אנחנו מבקשים לתת לאורית לסיים.
קרן זר אביב: אני אומרת שהיום יש קשר ישיר של הצבא עם כלל הפנימיות של הרווחה.
קרן זר אביב: היום יש קשר ישיר של הצבא בשלל תכניות, ביניהן תכנית - - -
מירב בן ארי: תעשי את הקשר בין הצבא לפנימיות.
מירב בן ארי: את אומרת שיש קשר ישיר, מה הקשר?
קרן זר אביב: יש קשר ישיר נכון להיום.
קרן זר אביב: לשכות הגיוס מגיעות פעם בחודש והן בקשר עם רכזי בוגרים.
קרן זר אביב: אנחנו עושים להם צו אחוד.
קרן זר אביב: אנחנו מדברים עם המשל"בים.
קרן זר אביב: זאת אומרת יש שם ריכוז של חיילים שהם נוער בסיכון - - -
ענת ברקו: מדברים עם המלשב"ים?
קרן זר אביב: משק"ית ת"ש, לשכת גיוס, קצינת ת"ש מגיעה לפנימיות- - -
מירב קירשנר: אנחנו גם מאפשרים לרכזים - - -
אבי דיכטר: קרן, אתן לא יכולות לדבר כל אחת - - - אחר.
פנינה תמנו: אני משתדלת להתאפק, אבל כולם פה - - -
אבי דיכטר: אני מעריך את זה מאד.
אבי דיכטר: אורית, בבקשה.
אורית להב: שאלת על הקשר היומיומי עם הצבא.
אורית להב: אז ככה, אנחנו במסגרת תכנית יתר – זה בסך הכל בשנה האחרונה ולכן זה בהתהוות ואין דברים שנוצרים מהיום להיום במסגרות כל כך גדולות – אבל יש לנו היום תכנית שנקראת תכנית ניצוץ – זה נוער, צעירים וצבא.
אורית להב: היא תהיה בסופו של דבר על פי נתוני הצבא, איפה שיש נשר גבוה וגיוס נמוך יחסית בערים בישראל.
אורית להב: זו תכנית שאמורה לתת מענה בדיוק על הקשר עם הצבא.
אורית להב: אנחנו יושבים באופן רצוף עם קרן רע"ן ת"ש, עם ברה"ן – בריאות הנפש, עם קצינת פניות ציבור, עם תומכ"א, שזה תכנון ומנהל כוח האדם בצה"ל.
אורית להב: הם גם חלק מהתכנית הלאומית, מהשולחן העגול של התכנית הלאומית, תכנית יתד.
אורית להב: ביום יום שלנו אנחנו מטפלים במסגרות של חיילים שמועברים בצורה הדדית, כמובן באישור שלהם ובאישור של המשפחה שלהם, גם במשפחות שלהם, כשהמטרה היא לתת מענה שלם בתוך התכנית הזאת.
אורית להב: זאת אומרת הצבא נותן את המענה שקשור בחייל ומשרד הרווחה, הרשויות המקומיות, מחלקות הרווחה – נותנים את המענים שקשורים במשפחות.
אורית להב: כמובן שכרגע זה בתוך תהליך.
אורית להב: כרגע זה קיים במספר ערים בישראל.
מירב בן ארי: העובדת של יתד מכירה את כל המלש"בים של משפחות רווחה?
אורית להב: לא.
אורית להב: עובדת יתד היא מגיל 18.
מירב בן ארי: אני יודעת מה זה עובדת יתד.
מירב בן ארי: אנחנו שמנו את הכסף הזה, 100 מיליון שקלים, 30 מיליון שקלים, 70 מיליון.
מירב בן ארי: תאמיני לי, תעירי אותי בלילה אני אקריא לך מה זה יתד.
אורית להב: מאה אחוז.
מירב בן ארי: אני רק אומרת שהמטרה ביתד, שזה 18 פלוס, הייתה שגם המלש"בים, שהם משפחות רווחה, העובדת של יתד תכיר אותם.
מירב בן ארי: הרי אם יש לך 5 עובדות יתד בירושלים, נכון, תגידי 75% משרה, הכל בסדר, האם היא מכירה?
אורית להב: אז היא מכירה חלק.
מירב בן ארי: אז אמרת יש כאלה.
מירב בן ארי: היא צריכה להכיר את המלשב"ים ממשפחות הרווחה.
אבי דיכטר: מירב, או שאת שואלת שאלה או שאת רוצה להתייחס.
מירב בן ארי: אני שאלתי שאלה.
אבי דיכטר: להתייחס זה תוך כמה דקות תהיה לך הזדמנות.
מירב בן ארי: אני שאלתי על יתד ועל החיבור למלשב"ים.
אבי דיכטר: אורית בבקשה.
אורית להב: אני אגיד לא רק על יתד, יש גם נוער, צעירות, צעירים במחלקות וכיום מכירים, אני לא יכולה להגיד לך שאת כולם.
אורית להב: התשובה היא בוודאות לא, בסדר?
אורית להב: אני כבר אומרת, התשובה היא בוודאות לא.
אורית להב: אף פעם לא מכירים את כולם, אבל כן מכירים היום הרבה מאד.
אורית להב: בתוך התהליך של הקשר יש את מדור קהילה בצבא, שהוא מדור המלש"בים.
אורית להב: אנחנו יודעים גם עם מיטב ועם מדור קהילה כדי לייצר את הקשר הזה ובאמת למצוא פתרונות ייחודיים וגם נמצאים ביום יום, קרן לא סתם אומרת, נמצאים ביום יום פתרונות ייחודיים פר מקרה.
אורית להב: חליפה אישית פר מקרה.
מירב בן ארי: אוקיי.
אורית להב: מירב, אני משתפת בכנות.
אורית להב: להגיד לך שכל כולם מכירים את כולם ותמיד הכל מטופל פרפקט?
אורית להב: אנחנו בתוך תהליך כרגע.
אורית להב: הצבא בהחלט פתח את שעריו ואנחנו פתחנו את שערינו.
אורית להב: יש פה שילוב ידיים מאד משמעותי.
אבי דיכטר: תודה אורית.
אורית להב: - - - מאד משמעותי וזה נעשה יום יום ועובדים על זה יום יום.
אבי דיכטר: בבקשה, אתה רצית להתייחס.
נועם אביטל: כן.
נועם אביטל: קודם כל שמי נועם אביטל, אני רציתי לדבר - - -
אבי דיכטר: מאיפה אתה?
נועם אביטל: אני מנהל את הקבוצה ברשת, הקבוצה הכי גדולה ברשת שדיברתם עליה לגבי חיילים בודדים.
נועם אביטל: בגדול אני רוצה לגעת לפני כן בנקודה אישית שלי.
נועם אביטל: אני חייל בודד לשעבר, השתחררתי בשנת 2014 ואני רוצה לגעת.
נועם אביטל: במהלך כל השירות שלי אני גרתי בדירת אל"ח, דירה בנתניה שהוקצתה לי וזה מה שקיבלתי אני רוצה להגיד, כי עברנו פה על אלמנט של שכירויות וכל מיני אופציות כאלה ואחרות, העניין של הדירה הוא לא נוח.
נועם אביטל: אני כל השירות שלי שרדתי, שרדתי בשיניים בדירה שכל הזמן מתחלפים בה אנשים, באים חיילים, חיילים עפים מהדירה - - -
פנינה תמנו: בדירה שהם מציעים.
נועם אביטל: שאני קיבלתי מהאגודה למען החייל.
נועם אביטל: הייתי חוזר פעם בשבועיים - - -
פנינה תמנו: מירב, חשוב שתקשיבי לו.
נועם אביטל: הייתי לוחם והייתי חוזר פעם בשבועיים וכשהייתי חוזר הייתי פוגש אנשים שאני לא מכיר בדירה, שישנים לי בחדר, שנוגעים בארונות, שאין אוכל במקרר, האוכל רקוב במקרר.
נועם אביטל: לא באמת הפיקוח קיים כמו שצריך.
מירב קירשנר: זה השתנה.
נועם אביטל: זה בנושא שלי.
פנינה תמנו: אבל כל דבר את - - -
קרן זר אביב: מתי השתחררת?
נועם אביטל: השתחררתי בשנת 2014, מיד אחרי צוק איתן.
קרן זר אביב: אז אנחנו בשנת 2018 היום, כדאי שתבוא לבקר בדירות אל"ח.
קרן זר אביב: אנחנו נשמח.
נועם אביטל: בסדר גמור.
נועם אביטל: אני רק רציתי להגיד בפן האישי שלי.
אבי דיכטר: כן, נועם.
מירב קירשנר: אנחנו לא שמים אוכל במקרר, כי זה באמת נמצא כלא נכון.
קרן זר אביב: אנחנו נותנים הטבה כספית.
מירב קירשנר: אחרי סקר שעשינו.
נועם אביטל: אז עכשיו אני אגע במשהו אחר.
נועם אביטל: אני מנהל את הקבוצה הגדולה ברשת שאנשים פחות מחבבים ואוהבים, את הפוסטים ואת הבקשות של החיילים, אני יודע את זה.
נועם אביטל: כל הדבר הזה הוא מיזם חברתי, התנדבותי בלבד, על סמך זה שאני באתי מהמקום הזה ואני באתי במצב כלכלי קשה, ללא הורים, ללא סיוע כלכלי ושרדתי בשיניים ואף אחד פה לא יכול לקחת את זה ממני, לא משנה מה.
פנינה תמנו: ואנחנו שמחים שאתה פה היום.
נועם אביטל: והקבוצה הזאת קיימת עם מרכז גדול של רכזים, של מתנדבים בארץ, בנתניה בעיקר, כי אני ספציפית נמצא בנתניה.
נועם אביטל: בירושלים, בתל אביב, בחיפה, המון מתנדבים מהמון מקומות, שלצערנו אנחנו מקבלים אלפי פניות ביום.
נועם אביטל: דיבר אבי על מספר פניות שהוא מקבל.
נועם אביטל: אני מקבל ביום מעל 40 פניות, שלפחות 5 מהן אין לי איך לפתור ואני יודע לפתור הרבה דברים עם עמותות.
ענת ברקו: עניים, לא רק בודדים, נכון?
נועם אביטל: עניים, לא בודדים.
ענת ברקו: עניים, תדגיש את זה.
ענת ברקו: עניים.
נועם אביטל: הם במצב כלכלי.
נועם אביטל: אני יכול לעזור בריהוט.
נועם אביטל: בשביל זה עם ישראל יודע לעזור בריהוט.
נועם אביטל: עם ישראל יודע לקחת ולארח חיילים.
נועם אביטל: הקבוצה שלנו מונה 30,000 אנשים, גם אזרחים, גם חיילים, מכל הסוגים ומכל המקומות.
נועם אביטל: ואנחנו מסננים פוסטים ולא כל דבר שמישהו רוצה ומעלה, עולה שם.
נועם אביטל: יש באמת סינון מאד מאד גדול.
אבי דיכטר: איזה קשר יש לך עם צה"ל?
נועם אביטל: הקשר שלי עם צה"ל הוא עם המרכז לחיילים בודדים.
ענת ברקו: מי במרכז?
קרן זר אביב: המוקד לחיילים בודדים.
נועם אביטל: לא, לא עם המוקד.
נועם אביטל: עם המרכז.
פנינה תמנו: עם המרכז, זה גם עמותה.
נועם אביטל: נכון.
אבי דיכטר: לא, לא, רגע.
אבי דיכטר: אני שאלתי האם יש קשר עם צה"ל?
נועם אביטל: אני לא עמותה פורמאלית.
נועם אביטל: אנחנו לא איזה שהוא ארגון גדול.
נועם אביטל: אנחנו מיזם חברתי התנדבותי, שקיים ברשת.
נועם אביטל: קיים ברשת למעלה משש שנים ועובד ונותן את התשובות לחיילים.
נועם אביטל: חיילים שנופלים בין הכיסאות – אתם דיברתם עליהם.
נועם אביטל: אתם לא יודעים איפה הם נמצאים.
קרן זר אביב: איך זה נקרא?
נועם אביטל: זה נקרא אנשים טובים למען חיילים בודדים.
נועם אביטל: כולם, כל מי שמתעסק עם חיילים בודדים - - -
אבי דיכטר: נועם, אני רוצה להבין האם כאידיאולוגיה אתם לא מחפשים קשר עם צה"ל, או - - - לא מאפשר לכם?
נועם אביטל: לא, לא, ממש לא.
אבי דיכטר: אז מה בדיוק?
אבי דיכטר: מה הבעיה שלכם ליצור קשר עם צה"ל, אם אתם - - -
פנינה תמנו: למה הם צריכים ליצור קשר?
אבי דיכטר: רגע אחד, סליחה, פנינה, תתני לי את התשובה בזמנך.
אבי דיכטר: אני שואל שאלה את נועם ואת צה"ל.
אבי דיכטר: אני מנסה רגע להבין.
אבי דיכטר: יש פה אחד שמרכז את הבעיות ויש פה אחד שמרכז גם את הבעיות וגם את המענים, לפחות ברמה הממלכתית.
אבי דיכטר: אני שואל למה לא התחברתם עד היום?
אבי דיכטר: מה מנע את זה?\
נועם אביטל: קודם כל כמובן שאנחנו מחוברים.
נועם אביטל: לצורך העניין חייל פונה עם בעיה כזאת או אחרת, דבר ראשון טלפון למשק"ית ת"ש, טלפון למפקד, מבררים מה קורה, מה הסיפור.
נועם אביטל: יש דברים שנפתרים במקום ויש דברים שאני כבר מכיר את הסחבת: שישלח טופס, שיביא לי טפסים של אבא שלו, שישלח עם הביטוח לאומי מלפני שלושה חודשים, כאשר מדובר בחיילים שהם לא בקשר עם ההורים ואם הם צריכים ללכת להביא את הטופס הזה זה עוד בלגן ועוד סיפור.
נועם אביטל: כל מיני סיפורים כאלה שנמרחים.
נועם אביטל: אני בין היתר גם מתעסק עם בני נוער, זו העבודה שלי.
נועם אביטל: אני מתעסק עם בני נוער בסיכון בשכונות, בקהילה, בפנימיות.
מירב בן ארי: במסגרת מה אתה מתעסק עם בני נוער בסיכון בשכונה ובקהילה?
מירב בן ארי: באיזו מסגרת?
נועם אביטל: במסגרת החינוך הבלתי פורמאלי מטעם נתניה.
מירב בן ארי: איזה חינוך?
נועם אביטל: תחת קידום נוער בשכונות של נתניה.
מירב בן ארי: באיזה מסלול?
עליזה לביא: אתה עובד עירייה?
נועם אביטל: אני לא עובד בעירייה.
נועם אביטל: אני עובד בעמותה לחינוך בלתי פורמאלי תחת קידום נוער בנתניה.
מירב בן ארי: בנתניה?
מירב בן ארי: איפה בנתניה?
נועם אביטל: בכל - - -
פנינה תמנו: אבל מירב, אני לא מצליחה להבין.
פנינה תמנו: הוא בן אדם-.
פנינה תמנו: רגע, אני רוצה להבהיר, שנייה.
פנינה תמנו: איך יתכן?
פנינה תמנו: הוא קודם כל לא חייב לנו תשובות.
פנינה תמנו: הוא הקים קבוצת ווטסאפ, הוא בא לוועדה - - -
מירב בן ארי: בטח שהוא - - -
פנינה תמנו: הוא בן אדם פרטי, בן אדם טוב שהקים קבוצת ווטסאפ.
פנינה תמנו: אנחנו חיים בשנת 2018.
מירב בן ארי: פנינה, את מתבלבלת, אני לא נגדו.
פנינה תמנו: רגע, אבל ככה הוא מרגיש.
פנינה תמנו: אתם חוקרים אותו.
אבי דיכטר: פנינה.
אבי דיכטר: תסיים בבקשה, נועם.
אבי דיכטר: מירב ופנינה, אתן לא צריכות אותנו לדיון הזה.
אבי דיכטר: כן נועם.
נועם אביטל: אני רוצה לסיים עם זה, זה בסדר.
נועם אביטל: מה שאני רוצה להגיד זה שהחברה שנופלים בין הכיסאות הם עדיין נופלים.
נועם אביטל: אני והקבוצה הזאת מקבלים אותם.
נועם אביטל: אני יודע שזה לא נעים לאוזן להרבה אנשים לשמוע את זה ולקבל את זה שאנחנו צריכים להיעזר בדבר הזה, אבל זה קורה.
נועם אביטל: זה קיים בתפוצה מאד מאד גבוהה ואת הבעיה הכלכלית הזאת חייבים לפתור בהמון דרכים.
אבי דיכטר: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור, רשות השאלות לחברי הכנסת.
אבי דיכטר: שלוש דקות לחבר.
פנינה תמנו: תן למירב, היא באה אחרי.
פנינה תמנו: מירב, את רוצה?
מירב בן ארי: אני - - -
אבי דיכטר: פנינה, את רוצה?
מירב בן ארי: אני המציעה.
אבי דיכטר: ענת, את רוצה?
פנינה תמנו: אני חושבת שכשיש קבוצה, נתחיל בדברים האחרונים שנאמרו, כשיש קבוצת ווטסאפ שאומרת שהיא מקבלת 40 ו-50 פניות, חשוב שגם הצבא יתאים את עצמו למציאות שאנחנו קיימים בה ולראות איך אתם עושים חיבור.
פנינה תמנו: יכול להיות שבאמת לחיילים מסוימים קל יותר לפנות.
פנינה תמנו: נקודה שנייה שחשוב לי להתייחס אליה לגבי הרווחה, אני חושבת שנכון שהרווחה מתעקשים על כך שלא כל הפרטים יועברו באופן של שגר וקבל, מהסיבה הפשוטה שיש ערך שהוא מאד מאד חשוב.
פנינה תמנו: אנחנו לא רוצים לתייג או להשאיר במעגלים של עוני כל מי שגדל בבית עני או כל מי שגדל בפנימייה וגם צריך להיזהר לא לקטלג את כל הפנימייסטים.
פנינה תמנו: אני עצמי הייתי בפנימייה.
פנינה תמנו: אני מכירה את האנשים האלה, שלא כולם אוהבים.
פנינה תמנו: אנשים לפעמים גם בוחרים לא לקבל עזרה.
פנינה תמנו: לכן חשוב מאד שיש את הפשרה הזאת ששואלים את המלש"ב האם הוא רוצה עזרה או לא רוצה עזרה, אלא אם כן באמת זה מגיע למקום של קיצון.
פנינה תמנו: אני חושבת שחשוב, מירב, דווקא כמישהי שיודעת כמה אתם מתאמצים ורוצים לסייע לחיילים, כן לראות באלו נקודות יש בירוקרטיה שמקשה על חיילים ואיפה האנשים האלה נופלים בין הכיסאות.
פנינה תמנו: לא אני ולא העמותות יכולים לדבר בשם.
פנינה תמנו: כמובן שמי שראש עמיתה או מי שהיה בעצמו חייל בודד יכול להשמיע את דברו.
פנינה תמנו: יש חיילים שפונים אלי, אני כן מציעה שתקיימו איזה שולחן עגול או יום פתוח, משהו שלא גורם לחיילים לפחד או לחשוש, כדי שתשמעו איפה בדיוק הליקויים.
פנינה תמנו: היה נדמה לי גם שבעניין של האופציה של חייל שיכול ללכת ולשכור דירה בחוץ, קצת מערימים קשיים.
פנינה תמנו: כי אתם צריכים להיות כנים עם עצמכם, האם באמת מערימים קשיים בתהליך הזה, כי 1,000 פניות בשנה זה לא דבר שאפשר לנפנף.
פנינה תמנו: בעניין הזה אני חושבת ששווה לשבת גם עם אריה, כדי לראות איך אתם פותרים את הסוגיה הזאת.
פנינה תמנו: אמרתם שיש לכם מחסנים.
פנינה תמנו: אולי זה לא מספיק נגיש, מחסני הריהוט.
פנינה תמנו: צריך לראות איך מנגישים.
פנינה תמנו: אולי אפילו משתפים פעולה עם האנשים שכן רוצים לתרום רהיטים.
פנינה תמנו: אבי, ממשרד הביטחון, מלשכת השר, אני לא מצפה שאתם עכשיו תוציאו על כל חייל 40,000 שקלים.
פנינה תמנו: זה לא המטרה.
פנינה תמנו: אני פשוט חושבת שצריך לעשות פה איזה איגום משאבים והנגשה של הדברים.
פנינה תמנו: כי בסוף אם הכל טוב, אז למה אנחנו פה?
פנינה תמנו: אז למה חיילים מפרסמים ברשת?
פנינה תמנו: אז למה חיילים פנו אלי ופנו לעוד חברי כנסת?
פנינה תמנו: הרי אנחנו לא באמת מחפשים את הצבא פה, אבל אנחנו כן מצפים שהצבא ייתן את דעתו על הנושאים האלה ובמיוחד כשהחיילים האלה מאד חוששים לדבר ולהביע את עצמם.
פנינה תמנו: אני חושבת, אדוני יושב הראש, שצריך בסופו של דבר גם שזה יהיה אופרטיבי.
פנינה תמנו: אנחנו לא מכירים את כל רזי הסיוע.
פנינה תמנו: אז אתם נתתם פה תשובה כאילו התמונה היא ורודה לחלוטין.
פנינה תמנו: אני חושבת שצריך לעשות שיעורי בית ואז לכנס את הוועדה למעקב בעוד שלושה חודשים, לראות מה אפשר לקדם ולראות מה המסקנות שגם הצבא הגיע בשיתוף פעולה עם אותם חיילים, אחרי ששמע אותם.
אבי דיכטר: תודה רבה פנינה.
ענת ברקו: תודה אדוני יושב הראש.
ענת ברקו: קודם כל אני חושבת שהצבא, מההיכרות שלי איתו, עשה דרך משמעותית ביותר לטובת חיילים בודדים, לטובת חיילים עניים ולטובת האפשרות שלמפקדים תהיה הגמישות התפקודית לתת מענה.
ענת ברקו: אני יודעת שהנושא הזה קרוב לליבו של שר הביטחון, לא פעם דיברנו על זה.
ענת ברקו: חיילי מק"מ, חיילים של חיילות גיוס מיוחד, בהחלט הנושא הזה מצוי אצלו על השולחן.
ענת ברקו: הנושא של עידוד מוטיבציה של חיילים, דווקא חיילים עניים או חיילים שהגיעו ממסגרות, הצבא יכול והוא קרש ההצלה האחרון שלהם להתחיל באמת חיים שהם נורמטיביים.
ענת ברקו: אני רוצה להציע לכם וגם מירב אפילו דיברה איתי על הנושא הזה.
ענת ברקו: חיילים שיודעים שמוחקים להם את הרישום הפלילי בעקבות החוק שלי, בתמיכת שר הביטחון, הם יודעים שהם מקבלים הזדמנות חדשה באמת להתחיל את החיים, זה מאד מאד מעורר אותם.
ענת ברקו: לכן חשוב שהם ייפגשו עם קצינים, המלשב"ים הללו, ויידעו מה הצבא נותן להם כהזדמנות להתחיל חיים חדשים, בלי הסטיגמות שמלוות אותם מהעבר.
ענת ברקו: זה יעיל וזה חשוב.
ענת ברקו: אנחנו יודעים למשל שתהליך ההכרה צריך לעבור שדרוג.
ענת ברקו: זו טופסולוגיה בלתי אפשרית וגם אם יש תקלות בנושא של החוזים, אני מבינה את זה שאתם לא יכולים לקבל כל מיני סמרטוטים ולהגיד שזה חוזה משפטי.
ענת ברקו: אז שיהיה סיוע משפטי לחיילים האלה.
ענת ברקו: להציע להם לא לחתום על חוזים ולא להסתבך כלכלית, בלי שמישהו נמצא איתם.
ענת ברקו: יש עורכי דין פרטיים שהיו מוכנים לסייע לחיילים.
ענת ברקו: אם הייתם אומרים להם תשמעו, תנו לנו אפשרות שאתם תסייעו ל-10 חיילים בחודש, תעשו את זה על חשבונכם.
ענת ברקו: אני בטוחה שאנשים היו שמחים לעשות את זה.
ענת ברקו: לעבור על החוזה, לתת להם את ההערות.
ענת ברקו: הם היו שמחים שיש להם אפשרות לעזור לחיילים.
ענת ברקו: הנושא של התשמ"ש – המספר הבלתי הגיוני של מקבלי תשמ"ש בצה"ל – תשלומי משפחה – צריך לעבור בדיקה.
ענת ברקו: רביזיה.
ענת ברקו: אני יודעת שיש מענקים, אבל הנושא של התשמ"ש, כשיש לנו מדינה עם כל כך הרבה עניים, לדעתי זה תת דיווח ותת הכרה.
ענת ברקו: זאת אומרת שזה שני דברים.
ענת ברקו: חיילים עניים מתביישים, אנחנו יודעים את זה, ואז הם יוצאים לעריקות ואז זה מעגל והמון פעמים זה נגמר בשחרור מאי התאמה לצה"ל וזה חבל.
מירב בן ארי: מצד שני יש הרבה מקבלי תשמ"ש שלא צריכים לקבל תשמ"ש.
ענת ברקו: זה חיילים שיכלו לשרת.
ענת ברקו: זאת אומרת בינתיים לפי המספרים אנחנו רואים שהמספרים הם קטנים, אין כל כך הרבה שלא צריכים.
ענת ברקו: הם מעבירים אותם שבעת מדורי גיהינום כדי לקבל את ההכרה.
מירב קירשנר: לא, לא, נכון, זה עניין של אוכלוסיות.
מירב בן ארי: אני אתייחס לזה אחר כך.
ענת ברקו: אז צריך לראות שמי שלא מגיע לו, שלא יקבל תשמ"ש.
ענת ברקו: על חשבון, על מי אתם מדברים?
מירב בן ארי: אל תדאגי, אני תיכף אגיד לך.
ענת ברקו: על החרדים?
ענת ברקו: על מה?