GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<סטוארט פולק: יש 30 סוכנויות של האו"ם שמטפלות בנושאים הקשורים לפלשתינאים וישנן הוצאות בסך עשרות מיליונים ואולי מיליארדים של דולרים.
<סטוארט פולק: ועל היהודים ממדינות ערב?
<סטוארט פולק: אין החלטות בכלל.
<סטוארט פולק: ואני רק מזכיר לאנשים כשאנחנו פותחים את יום הזיכרון והחגיגות לכבוד הצהרת בלפור, שצריך להסתכל על הצהרת בלפור בכללותה ואסור לנו לשכוח את המשפט האחרון.
<סטוארט פולק: לעונג לנו להיות פה ולפתוח ולחגוג את הצהרת בלפור.
<סטוארט פולק: תודה.
אבי דיכטר: המיקרופון שלך, כבודה, ג'ואן ריאן, חברת הפרלמנט.
<ג'ואן ריאן: תודה רבה שהזמנתם אותי להיות איתכם היום באירוע המיוחד הזה, לחגיגת הצהרת בלפור.
<ג'ואן ריאן: עבורי זה כבוד גדול להיות כאן.
<ג'ואן ריאן: אני מאוד גאה בתפקידה של אנגליה לסייע בהקמת המדינה היהודית הראשונה.
<ג'ואן ריאן: אני גם גאה במידה שווה בחלקה של המפלגה שלי.
<ג'ואן ריאן: מפלגת הלייבור הצהירה על תמיכה במטרה הציונית שלושה חודשים לפני המכתב של בלפור כשפרסמה את תזכיר מטרות המלחמה.
<ג'ואן ריאן: בתזכיר זה המפלגה אישרה את תביעת היהודים להתיישבות בפלשתין.
<ג'ואן ריאן: כשהצהרת בלפור פורסמה באותה שנה מאוחר יותר, ראש מפלגת הלייבור, ארתור הנדרסון והממשיכים שלו, רמזי מקדונדל וג'ורג' לאנסברי, בירכו את עמדת הממשלה.
<ג'ואן ריאן: כאשר אחרים לאחר מכן התלבטו מפלגת הלייבור שמרה אמונים.
<ג'ואן ריאן: ב-1935 ראש המפלגה החדש, קלמנט אטלי, דיבר על תמיכת המפלגה בבית לאומי יהודי בפלשתין עבור העם היהודי.
<ג'ואן ריאן: בפרלמנט החברים של המפלגה הצביעו נגד הנייר הלבן של מקדונלד ב-1939 שניסה באופן מביש לסגור את ההגירה היהודית ממש ברגע שאתם, היהודים, התמודדתם עם טרור נוראי.
<ג'ואן ריאן: התמיכה של מפלגת הלייבור בבלפור אושרה על ידי ועידות של המפלגה בסוף שנות ה-30' ובמהלך שנות ה-40'.
<ג'ואן ריאן: הועידה האחרונה של המפלגה הצהירה שבית לאומי יהודי הוא כעת בלתי נמנע כאשר מעשים נוראים מתבצעים על ידי הנאצים.
<ג'ואן ריאן: ראש הממשלה הקודם ממפלגת הלייבור הוא אוהד גדול של ישראל, הווארד ווילסון, אתייחס לזה מאוחר יותר.
<ג'ואן ריאן: לא היה זה אפשרי למפלגה פוליטית להיות יותר מחוייבת לבית לאומי ליהודים בפלשתין מאשר מפלגת הלייבור.
<ג'ואן ריאן: אבל אני כאן הבוקר לא רק כדי לציין את האירועים של לפני 100 שנה אבל כדי לחגוג את המדינה שהם סייעו להקמתה.
<ג'ואן ריאן: עבורי, ישראל היא - - - של דמוקרטיה ושל שלטון החוק במזרח התיכון.
<ג'ואן ריאן: היא מודל ששכנותיה צריכות לשאוף אליו.
<ג'ואן ריאן: מדינה שבה - - - נאבקים למען האנשים שעובדים.
<ג'ואן ריאן: מסורת עצמאית ועיתונות שדבריה חזקים ואמיתיים.
<ג'ואן ריאן: באשר לזכויות נשים, ניתן כבוד לקהילת ה-LGBT ולמיעוטים נוספים.
<ג'ואן ריאן: אני מאמינה שמייסדי מפלגת הלייבור היו מרגישים שהתמיכה שלהם בציונות יותר מאשר רק הפרידה.
<ג'ואן ריאן: בזמנים קודמים, זה לא תמיד היה נראה כך אולי, אבל במפלגה שלי היא המשיכה להיות בית להרבה שהמשיכו לתמוך בישראל.
<ג'ואן ריאן: בנימה אישית אני רוצה להזכיר בקצרה את חברי היקר, היושב ראש לשעבר של ה-Labor friends of Israel, דייויד קנדס, חלק מכם זוכרים.
<ג'ואן ריאן: דייויד מת בטרם עת באופן טראגי לפני שש שנים.
<ג'ואן ריאן: לישראל יש רק כמה חברים טובים יותר בבריטניה מאשר דייויד, והיא היה מאוד אוהב את האירוע הזה.
<ג'ואן ריאן: בנאום האחרון שלו הוא הסביר לנו את התמיכה הנלהבת שלו בישראל.
<ג'ואן ריאן: זה בגלל שישראל ממחישה את הטיעונים שאני חבר גאה של ישראל.
<ג'ואן ריאן: זאת הסיבה שיותר מנהיגים בימים אלו, הרולד וילסון, טוני בלייר, גולדן בראון היו בין חבריה הטובים ביותר של ישראל.
<ג'ואן ריאן: וזאת הסיבה שאני וקולגות רבות שלי בפרלמנט לפי מילותיו של דייויד גאים להיות חברים של ישראל.
<ג'ואן ריאן: זאת לא רק המחוייבות של ישראל לדמוקרטיה, שלטון החוק ומתן זכויות למיעוטים שאנחנו מעריצים.
<ג'ואן ריאן: היום ישראל היא מעצמה כלכלית.
<ג'ואן ריאן: ההשקעה שלכם בחינוך, מדע וחדשנות ושותפות בין הסקטור הפרטי לממשלה יצרו נס הייטק במזרח התיכון שלאירופה יש הרבה מה ללמוד ממנה.
<ג'ואן ריאן: המסחר בין בריטניה לישראל הוא כיום קרוב ל-5 מיליארד דולר בשנה.
<ג'ואן ריאן: זה קושר את שתי הארצות קרוב יותר ביחד ומראה שלמרות כל הרעש, ארגון ה-BDS מפסיד במאבק.
<ג'ואן ריאן: הרבה מאמינים שיש מאזן בין כלכלה לחמלה.
<ג'ואן ריאן: אני לא מאמינה בזה וישראל מוכיחה שזה לא חייב להיות כך.
<ג'ואן ריאן: שום דבר עבורי לא מתמצת את זה טוב יותר מהפעילות של ישראל, שהיום מעבירה סיוע הומנטרי בכל העולם בפורטו ריקו, מקסיקו, סיירה ליאון, דרום סודן, הפילפינים ואלה רק חמש דוגמאות.
<ג'ואן ריאן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות להודות לאחיות והרופאים של צה"ל עבור הדרך המדהימה שבה הם דואגים לקורבנות מלחמת האזרחים הסורית הנוראה בגבול הצפון.
<ג'ואן ריאן: אני רוצה לומר שאם נשווה בין הפעולות של ישראל ואירן בסוריה הכמות מדברת בעד עצמה.
<ג'ואן ריאן: כמובן, ההבנה של החלום הציוני ב-1948 הביא איתו הרבה מכשולים חדשים.
<ג'ואן ריאן: על חלק מהם כנגד כל הסיכויים ישראל התגברה ואחרים נשארו בלתי פתורים.
<ג'ואן ריאן: כאשר מתמודדים עם האתגרים של העתיד אני רוצה להתחייב.
<ג'ואן ריאן: דיברתי היום באופן נרחב על המפלגה שלי.
<ג'ואן ריאן: אבל לישראל יש חברים רבים משתי המפלגות בבית הנבחרים כמו שאמר לורד פולק.
<ג'ואן ריאן: אני יודעת שדיברתי בשם כולנו כשאמרתי שכולנו נמשיך לעבוד ללא לאות לקדם את מטרת השלום בין ישראל, הפלשתינאים והעולם הערבי הרחב, להתנגד באופן מתמיד לטרור ולאלו שמנסים להצדיק ולתרץ אותו.
<ג'ואן ריאן: ולהלחם באופן מתמיד בקמפיין שקורא לדה לגיטמיציה של ישראל ומכחיש את הזכות של היהודים להגדרה עצמית.
<ג'ואן ריאן: תודה.
אבי דיכטר: תודה רבה לך.
אבי דיכטר: אני מתכבד לקרוא לחבר הכנסת חיליק בר, שהוא מכהן כיו"ר ועדת החברות הבריטית-ישראלית בכנסת.
אבי דיכטר: חיליק, הבמה שלך.
יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני היושב ראש, אני אהיה קצר בדבריי.
יחיאל חיליק בר: אני אומר לך שאני מאוד נרגש להיות כאן.
יחיאל חיליק בר: קודם לפגוש חברים כמו הגברת הנכבדת, ג'ואן ריאן, שמובילה את אגודת לייבור ידידי ישראל ועושה עבודה נהדרת להגן על ישראל, במפלגה שלא תמיד קל בה להגן על ישראל.
יחיאל חיליק בר: אני אעצור כאן, אני אנסה להיות מנומס ביום הזה.
יחיאל חיליק בר: אבל תודה לך ג'ואן על מה שאת עושה.
יחיאל חיליק בר: ולורד פולק, אתה גם חבר טוב מאוד של ישראל ואנחנו מודים לשניכם ביום הזה על מנת להאבק לשמור על שמה של ישראל בתוך מפלגת הלייבור ובבריטניה בכללי.
יחיאל חיליק בר: אני חושב שהצהרת בלפור הייתה נקודה משמעותית בהיסטוריה כשלבריטניה הייתה האפשרות לעשות טובה גדולה מאוד לא רק למדינת ישראל אלא לעם היהודי כולו.
יחיאל חיליק בר: אסור לנו ולעולם לא נשכח זאת אפילו אם קולגות ברשויות הפלשתינאיות מנסות לגרום לאנשים לשכוח ואפילו להלחם, לרוע המזל, - - - הדבר שקרה.
יחיאל חיליק בר: אני חושב אבי, אדוני היושב ראש, שלבריטניה היה את התפקיד החשוב הזה אבל היום אנחנו לא משתמשים בבריטניה מספיק ובחברות שלנו איתה כשער לאירופה על מנת להפוך את ישראל טובה יותר וחזקה יותר.
יחיאל חיליק בר: אני חושב שבריטניה היא בעלת מדהימה של ישראל וכפי שאמרה חברת הפרלמנט ריאן יש לנו חברים רבים, לא רק במפלגת הלייבור כמובן, אבל בכל הפרלמנט.
יחיאל חיליק בר: ביקרתי בפרלמנט כמה פעמים וגיליתי כמה חברים טובים יש לנו בבריטניה ובאירופה.
יחיאל חיליק בר: זאת הנקודה הזאת שבה אני יכול להגיד שישראל צריכה להיות יותר מעורבת רשמית באירופה ולנסות לגרום לאירופה להבין את המציאות ואת האתגרים שישראל מתמודדת איתם היום.
יחיאל חיליק בר: בביקורי האחרון בפרלמנט האירופאי גיליתי שראש הממשלה האחרון, שבא באופן רשמי לפרלמנט האירופאי, אבי, אתה יכול לנחש מי זה היה?
יחיאל חיליק בר: יצחק רבין.
יחיאל חיליק בר: זה לא צריך להיות כך.
יחיאל חיליק בר: אני חושב שבאירופה יש לנו חברים מדהימים.
יחיאל חיליק בר: יש לנו אתגרים, יש לנו דברים לדון, אנחנו יכולים להתווכח ולטעון.
יחיאל חיליק בר: אבל כשאני מגיע לבריטניה והשגריר, דניאל טל, לקח חלק בכל ביקור שהיה לי עד לאחרונה אני מגלה בני ברית וחברים נכבדים של ישראל.
יחיאל חיליק בר: אז ביום החגיגי הזה אני רוצה להודות לכם, ג'ואן ולורד פולק, אני רוצה להודות לכם.
יחיאל חיליק בר: אני רוצה לבקש מכם להמשיך להסביר את ישראל, לסנגר על ישראל, להתווכח עם ישראל על דברים שאתם חושבים שאנחנו צריכים לעשות אבל תמיד לזכור שיש לכם חלק גדול מאוד בקיומה של ישראל ושיש לכם ביחד, כמובן, אחריות מסויימת להמשך קיומה של מדינת ישראל חזקה וחיונית.
יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אני מקווה שנוכל לחגוג את היום הזה במהלך כל היום ושוב תודה רבה שבאתם ושאתם חברים כל כך טובים של ישראל.
אבי דיכטר: תודה רבה חיליק בר.
אבי דיכטר: ברכות על הולדת הבת השנייה שלך.
אבי דיכטר: הבא שידבר, לורד קסטנבאום, בבקשה.
ג'ונתן קסטנבאום: תודה רבה אדוני היושב ראש.
ג'ונתן קסטנבאום: כפי שאמרת, ביום החגיגי הזה, אני תוהה אם תרשה לי להתחיל עם שתי הערות אישיות.
ג'ונתן קסטנבאום: הראשונה, שזו ההזדמנות הראשונה שיש לי לדבר מחוץ לפרלמנט שלנו.
ג'ונתן קסטנבאום: אני לא יכול שלא לשים לב להבדלים, מי מכם שמכירים את בית הנבחרים יודעים שזה מקום קצת מאיים, כמעט מפחיד, בן כמעט 1000 שנה וזה מרגיש ככה.
ג'ונתן קסטנבאום: אבל לבוא לכאן ולראות חברי פרלמנט מאחלים אחד לשני מזל טוב על הולדת הבת זו חוויה ממש שונה.
ג'ונתן קסטנבאום: אז לעונג הוא לי.
ג'ונתן קסטנבאום: ההערה האישית השנייה שלי היא ששוב, כשאנחנו חוגגים בישראל ובבריטניה, היא לחלוק כבוד למה שאני מכנה כייצוא הטוב ביותר של בריטניה וזה השגריר טל.
ג'ונתן קסטנבאום: הוא מייצג את ארצכם בצורה הטובה ביותר.
ג'ונתן קסטנבאום: לאחר דבריהם של שני פרלמנטרים שמאוד שונים זה מזה חשבתי שאני אחלוק את דבריי ממימד קצת אחר, אדוני היושב ראש, אם לא אכפת לך.
ג'ונתן קסטנבאום: התפקיד שלי בחודש-חודשיים האחרונים היה להיות היושב ראש של "בלפור 100" שזוהי למעשה המחווה הבריטית להצהרת בלפור והיא מייצגת את עצמה בכל מיני דרכים.
ג'ונתן קסטנבאום: מה שאני רוצה לעשות בכמה דקות האלה זה לא להגיד לכם מה עשינו אלא לנסות ולהראות את חלק מהלקחים, בפרט מפרספקטיבה של הבנת היחסים הדו צדדיים בין בריטניה וישראל.
ג'ונתן קסטנבאום: אני חושב שמה שקרה בכמה שבועות האחרונים הוא שיעור פוטנציאלי ליחסים דו צדדיים ואני אפרט למה אני מתכוון.
ג'ונתן קסטנבאום: ראשית כל, אתם יודעים שזאת הייתה קואליציה בלתי רגילה, היו 23 ארגונים שהשתתפו, זה היה בטוב טעם, זה היה מאוחד.
ג'ונתן קסטנבאום: חלק אף קראו לזה הנס השני של בלפור, מכוון שזה היה כל כך מאוחד.
ג'ונתן קסטנבאום: וזה היה מאוד בלתי רגיל מבחינת הטווח והמימדים של הפעילות מקלימט' לאדינבורג, כפי שנאמר בשבוע שעבר.
ג'ונתן קסטנבאום: הבריטים לא טובים בלהתרברב, כפי שאתם יודעים, אבל זה בהחלט היה מפגש מוצלח.
ג'ונתן קסטנבאום: בחמישי האחרון, בלילה, כפי שרבים מכם יודעים, הייתה התכנסות כפי שלא הייתה כמותה מבחינה פוליטית, דתית ואזרחית לציון הצהרת בלפור בבריטניה.
ג'ונתן קסטנבאום: ראש הממשלה שלכם, ראש הממשלה שלנו, מזכירו של ראש הממשלה, שר המזרח התיכון, המזכ"ל הצבאי של ארצות הברית, כולם היו שם, טוני בלייר היה שם, ג'ון קרי היה שם, מנהיגי כל הכנסיות היו שם, הארכיבישוף כמובן.
ג'ונתן קסטנבאום: השגרירים והמדינות הרלוונטיות בהצהרה וכמובן הצאצאים.
ג'ונתן קסטנבאום: היו שם הנכד של וינסטון צ'רצ'יל, הנכד של מרק סייקס, הנכד של לויד ג'ורג' וכמובן, של רוטשילד ושל בלפור.
ג'ונתן קסטנבאום: מה הנקודה שלי?
ג'ונתן קסטנבאום: זה עלול היה לא להיות ככה.
ג'ונתן קסטנבאום: האזהרות שקיבלנו לפני שנה היו שהקהילה היהודית תהיה אדישה, הממשלה תהיה בחרדה ותהיה עוינות רבה של הציבור ברחוב.
ג'ונתן קסטנבאום: אני חושב שאחת הסיבות שהגעתי היום היא כדי לנסות ולהבין ביחד איתכם למה אף אחד מהדברים האלו לא קרו.
ג'ונתן קסטנבאום: למה זה קרה שהקהילה היהודית הביעה התעניינות ופעלה, למה הממשלה בסוף השתתפה בחגיגה הזאת ולמה לא הייתה עוינות מהציבור.
ג'ונתן קסטנבאום: בבירור אם אני אגזול מעט, אני חושב שאחת הסיבות למה היא שכשלורד ראלף צ'רד ביקש מאנשים לעשות דברים בדרך כלל התשובה היא כן.
ג'ונתן קסטנבאום: אתם זוכרים את הסיפור הנחמד הזה למה ההצהרה התייחסה ללורד ראלף צ'רד וזה היה נחום סוקולוב שלכם שאמר: ובכן, הוא אמר, לציונים לא הייתה כתובת וללורד ראלף צ'רד הייתה כתובת דיי טובה, פיקדילי מספר 1.
ג'ונתן קסטנבאום: העובדה שלורד ראלף צ'רד שתראו היום מאוחר יותר עמד מאחורי זה הייתה חשובה אבל היא לא הייתה הכל.
ג'ונתן קסטנבאום: אני חושב שהיה סערה מושלמת במובן הטוב ביותר של המילה של תמיכה בין האינטרס שלנו, בבריטניה בשבוע שעבר על פני שלושה תחומים וזאת הסיבה שאני חושב שזאת הייתה הצלחה.
ג'ונתן קסטנבאום: ואני אומר לכם מה אני חושב שהם.
ג'ונתן קסטנבאום: הראשון היה שזה הביא בחזרה לחיים את תחושת המטרה המשותפת שלשתי הישויות הכבירות האלה הייתה פעם, בריטניה ובזמנו היישוב, היום ישראל.
ג'ונתן קסטנבאום: ואתם יודעים, כשמספרים את הסיפור מחדש שבוע שעבר כפי שעשינו בהמשכיות, פעילות מאוד יהודית, הפעילות של לשחק מחדש את העבר, אני חושב שמה שהיינו מסוגלים לעשות זה לשפוך אור, להניח חלק מהדברים שמפרידים בינינו, ישראל ובריטניה, והרבה יותר להתרכז בדברים שמחברים בשתי המדינות.
ג'ונתן קסטנבאום: ובמובן הזה שבוע שעבר היה ניסוי מאוד קטליטי.
ג'ונתן קסטנבאום: פחות ופחות מהקשיים שהיו לנו במונחים דו צדדיים ויותר ויותר תזכורת של המטרות המשותפות.
ג'ונתן קסטנבאום: ואני חושב שזאת הסיבה הראשונה למה התמיכה הייתה חזקה כל כך בשבוע שעבר.
ג'ונתן קסטנבאום: הסיבה השנייה למה התמיכה הייתה חזקה בשבוע שעבר היא שזה עורר תחושה של ערכים משותפים.
ג'ונתן קסטנבאום: כשמדברים שוב על ההשראה מאחורי הצהרת בלפור זה מזכיר לנו את הסיפור הנחמד שסימון שמע הזכיר במומחיות בהרצאה הנהדרת שלו בשבוע שעבר.
ג'ונתן קסטנבאום: זה הרגיש כאילו הייתי שם וכשזה יגיע ליוטיוב כדאי לכם לצפות בזה.
ג'ונתן קסטנבאום: סיימון הזכיר לנו שלויד ג'ורג' באחת הפגישות המוקדמות שלו עם ויצמן, כשויצמן דיבר על המקומות השונים בארץ ישראל, הוא אמר, אתה יודע ד"ר ויצמן, אני מזהה את השמות התנכ"יים שאתה מתאר יותר בבירור, הם יותר מוכרים לי מאשר הכפרים הקטנים בעמקים של וולש.
ג'ונתן קסטנבאום: למה אני מדגיש את הנקודה הזאת?
ג'ונתן קסטנבאום: כי זה מזכיר לנו שהיה זמן שבו שני האנשים האלה בשתי המדינות האלה היו קשורים בתחושה של ערכים משותפים.
ג'ונתן קסטנבאום: מה שאנחנו הזכרנו בשבוע שעבר ומה שהזכיר לנו בשבוע שעבר זה שבאמת יש לך את הערכים המשותפים בין שתי מדינות אתה הולך עם האינטרס המשותף.
ג'ונתן קסטנבאום: ערכים משותפים יובילו לאינטרסים משותפים.
ג'ונתן קסטנבאום: כן, כמובן, כפי שצ'רלס וובסטר ההיסטוריון אמר, המעשה של ויצמן היה המעשה הגדול ביותר של מדינאי דיפלומטי ב-100 השנה האחרונות.
ג'ונתן קסטנבאום: אבל באופן שווה גם בלפור עצמו בסוף חייו אמר, כשאני מסתכל אחורה, ואלה היו חיים פוליטיים ארוכים מאוד של 45 שנה, כשאני מסתכל אחורה על חיי, הצהרת בלפור הייתה הדבר הפוליטי היחיד החשוב ביותר בכל הקריירה שלי.
ג'ונתן קסטנבאום: אז אני חושב שהדבר השני שהתעורר בשבוע שעבר הוא ערכים משותפים.
ג'ונתן קסטנבאום: אני חושב שהשלישי והאחרון, מכל הדברים שאני רוצה להביא לתשומת לבכם, הוועדה, זה החשוב ביותר.
ג'ונתן קסטנבאום: אני חושב שמה שיצרנו בשבוע שעבר היה שפה משותפת.
ג'ונתן קסטנבאום: אתם יודעים, לבריטים מילים הן חשובות.
ג'ונתן קסטנבאום: הן תמיד חשובות.
ג'ונתן קסטנבאום: השפה שניסינו ליצור, ושוב אני חייב לחלוק כבוד לסיימון, שהסב את תשומת לבי לכך לפני שנה, תחשוב על השפה.
ג'ונתן קסטנבאום: זה לא היה - - - לא הייתה תחושה כאילו ניצחנו אבל האירוע היה מכובד וראוי להערכה והדגיש קשרים משותפים.
ג'ונתן קסטנבאום: לא הייתה התעלמות מהעבודה שעדיין בתהליך, ניתנה תשומת לב לרגישויות שקיימות, אבל כן היה מכובד וראוי להערכה.
ג'ונתן קסטנבאום: אני לא יכול להדגיש עד כמה השפה המשותפת הייתה חשובה על מנת ליצור את תחושת היישור שחלקנו בשבוע שעבר.
ג'ונתן קסטנבאום: אז בקיצור, חברי הוועדה, אני חושב שמה שלמדתי מחגיגות 100 שנה לבלפור וההצלחה הגדולה שהם היו היא שאלה יחסים שבמקרה הגרוע ביותר כשהם בנויים על הטפת מוסר, רדיפה והם מתקשים להגיע למישור גבוה יותר כשהם בנויים על משחק סכום אפס.
ג'ונתן קסטנבאום: וזה הכי טוב כפי שראינו שבוע שעבר כאשר היחסים מעוררים ערכים משותפים, מטרות משותפות ומעל לכל שפה משותפת.
ג'ונתן קסטנבאום: תודה רבה.
אבי דיכטר: הדובר הבא יהיה חבר הכנסת, איל בן ראובן.
איל בן ראובן: תודה אדוני היושב ראש, תודה לכולכם על כך שאתם חולקים איתנו את היום החשוב הזה.
איל בן ראובן: אני מאמין שהיום הזה שאנחנו מציינים את הצהרת בלפור, אני חושב שזה חשוב, כמובן, להיסטוריה של העם היהודי, אני חושב שזה מאוד מאוד חשוב להיסטוריה ולעתיד של המזרח התיכון, אפילו שאני לא בטוח שכל האנשים במזרח התיכון אוהבים את היום הזה אבל אני חושב שזה מאוד מאוד חשוב ואני חושב שזה חשוב עבור ההיסטוריה של העולם ועבור העתיד של העולם בימים אלה.
איל בן ראובן: כפי שהיושב ראש אמר, אני שירתתי 35 שנים בצבא, ואני לא זוכר שציינו את היום הזה, שנה אחר שנה עם החיילים שלנו.
איל בן ראובן: אני זוכר שעתיים בבית הספר, לפני הרבה זמן.
איל בן ראובן: אני חושב שבכמה שנים האחרונות אנחנו זוכרים את זה יותר ויותר ואני חושב שזה בגלל המציאות של האיזור הזה שנהיית מורכבת יותר ואני חושב שהמאורע הזה של ההכרה של האימפריה הבריטית בקבוצה של אנשים ויצירת מדינה, אני חושב שזה מאורע מאוד משמעותי.
איל בן ראובן: אם אני מסתכל על ההיסטוריה אני חושב שההצהרה הזאת הייתה סוג של אור עבור העם היהודי במיוחד בתקופה שבין 1917 ל-1948, יום העצמאות, כאשר לעם היהודי לא הייתה מדינה אבל זה נתן להם סוג של תקווה לעתיד שלהם ואני חושב שזה היה, שוב, מאוד חשוב.
איל בן ראובן: אני מאמין שכולנו חייבים לזכור שישראל היום היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.
איל בן ראובן: אני גם לא רוצה לחשוב מה יקרה ללא ישראל כאן
איל בן ראובן: באזור המשוגע הזה.
איל בן ראובן: אני חושב שהמקום שלנו כאן הוא לתת סוג של תקווה לאנשים, כמובן פה בישראל, אבל אני חושב שגם בכל האזור מסביבנו.
איל בן ראובן: בגלל שאנחנו סוג של מודל של מדינה שהיא מדינה עדיין צעירה אבל עשתה הרבה צעדים משמעותיים להיות מודרנית, חזקה ודמוקרטית, שזה לא דבר פשוט בעולמנו.
איל בן ראובן: אני חושב שכולכם יכולים לראות, כפי שאמרה חברת הפרלמנט, ג'ואן ריאן, אני חושב שהדוגמה שלכם לגבי האנשים בישראל היא איך אנחנו מתנהגים עם השכנים שלנו בצפון, כאשר אם תבואו לבקר בבית חולים בנהריה או בצפת תראו את הרופאים שלנו כל כך נרגשים לטפל באנשים מסוריה, אנשים שנלחמנו בהם מספר פעמים שוב ושוב.
איל בן ראובן: עכשיו אנחנו דואגים להם.
איל בן ראובן: ביישוב שלי, אני גר ביישוב קטן בצפון, כל סוף שבוע בימי שישי יש נשים שאוספות בגדים לילדים סורים, כל סוף שבוע אנחנו אוספים אותם ושולחים אותם לשם כך.
איל בן ראובן: אלה האנשים כאן בישראל.
איל בן ראובן: אני מאמין ואני מקווה שכל האזור, כל המדינות מסביבנו, הפלשתינאים, כולם יבינו שהצהרת בלפור הייתה ההתחלה של מדינת ישראל ואנחנו הולכים להשאר כאן לנצח.
איל בן ראובן: תודה.
אבי דיכטר: תודה, רב סרן בדימוס איל בן ראובן.
אבי דיכטר: פרופ' סימון שמע בבקשה.
<סימון שמע: תודה, היושב ראש דיכטר.
<סימון שמע: אני גם רוצה לומר שאני מאוד שמח ולכבוד הוא לי להיות בירושלים לחגוג את ציון הצהרת בלפור בלי להתנצל על כך.
<סימון שמע: אבל זה נראה לי מאוד מאוד מוזר להיות בחדר מלא ביהודים שכולם מסכימים אחד עם השני - - - אני עומד לשנות את זה.
<סימון שמע: הדבר האחרון שאני רוצה להיות זה הורס מסיבות וגם לי היה את הכבוד להיות בחגיגות יוצאות הדופן בלונדון בשבוע שעבר.
<סימון שמע: ולורד קסטנבאום צודק, כל אלה שניבאו, כולל אותי, שחשבו שיהיה קרב קשה על לבו ורגשותיו של הציבור בבריטניה טעו.
<סימון שמע: והוא גם ציין לנכון שהאירוע עמד בציפיות והכל פעל באופן מושלם ע"י לורד קסטנבאום ולורד רוסטצ'ילד ואחרים על מנת שכך זה יהיה.
<סימון שמע: אבל, קיים בי ההיסטוריון שרוצה לדבר על העתיד ואני אומר על הפגישה הנהדרת הזאת שבה ראש הממשלה נתניהו ושני הארכיבישופים וראש הממשלה מיי רוצים דברים גדולים, אנחנו כולנו יכולים לברך את עצמנו על זה שהאזכור, החגיגה של הצהרת בלפור הוציאה מראש ממשלת אנגליה את הנאום הטוב ביותר שאי פעם היה לה.
<סימון שמע: ניכר בבירור שזה שימח אותה מאוד.
<סימון שמע: מה שאני רוצה לומר זה שאני גר בעולם האוניברסיטה.
<סימון שמע: ובעולמה של האוניברסיטה האמריקאית וגם הבריטית גו'נתן ניאטלוק, לא תמיד נראה כל כך טוב.
<סימון שמע: שם המילה ציונים היא תואר עבורו צריך להאבק.
<סימון שמע: לרוב, כפי שאני יודע מהסטודנטים הצעירים היהודים במוסד פינסקר – זהו מוסד שמהווה דוגמה נפלאה ופעילים בו צעירים וצעירות יהודים מתנדבים שנפגשים יחד על מנת לחשוב על המקורות של הציונות.
<סימון שמע: שם, הם מאוד ערים לכך שברוב המקרים המילה ציונות לא מקושרת להגינות ואצילות, אבל, הם אומרים, אתה חייב להאבק על זה.
<סימון שמע: כלומר, זה מושג של דחייה לא ההיפך.
<סימון שמע: מה שאני רוצה לדבר איתכם עליו רק לדקה, מכוון שהצלחתי לתפוס את תשומת לבכם, זה העוצמה הרכה.
<סימון שמע: עוצמה רכה.
<סימון שמע: העוצמה הרכה של של ההיסטוריה היהודית.
<סימון שמע: אם היית אומר - - - אתמול שניים מחבריי הטובים וקולגות שלי שהם סופרים, סיימון סיבוט מונטיפורי והווארד ג'ייקבסון, מחבר הרומנים, שנתן את ההרצאה בירושלים שנה שעברה, כתבו מכתב שפורסם בטיימס שבו הם מביעים את דאגתם לגבי איך הרטוריקה של האנטי-ציונים בפרט בקרב הצעירים, ואם חלקים ממפלגות פוליטיות מסויימות לא היו אלמונים זה יביא להתקדמות מאוד מהירה לאנטישמיות.
<סימון שמע: וחלק מהפעילים במדיה החברתית אומרים, ובכן, אתם יודעים, מי אתם חושבים שהיה חי במה שנקראת היום ישראל לפני הצהרת בלפור?
<סימון שמע: התשובה לכך היא שהיהודים חיו שם.
<סימון שמע: אף אחד מהם לא יודע למשל, שהיה רוב יהודי בירושלים ב-1860 ואילך, אף אחד מהם לא יודע שצפת וטבריה נבנו על ידי יהודים במאה ה-16.
<סימון שמע: מה שהם יודעים על ההיסטוריה היהודית נסמך בעיקר על שני דברים: השואה והקונפליקט הישראלי פלשתיני.
<סימון שמע: אין להם שום מושג לגבי העושר של ההיסטוריה היהודית, המורכבות שלה ומעל לכל הקשר שלה לחלק מהדרמות האפיות הגדולות והמוסריות של ההיסטוריה של העולם.
<סימון שמע: האפוס של נוודות, של כל מה שהאנשים האלה היו צריכים לעבור במשך אלפי שנים כשאין להם את האפשרות של בית.
<סימון שמע: המילה הזאת בהצהרת בלפור, בית, היא המפתח לכל הריסון המוסרי שלה.
<סימון שמע: אנחנו לא עושים מספיק כדי לחנך את העולם הלא יהודי לגבי ההיסטוריה היהודית.
<סימון שמע: אני ניסיתי לעשות מעט לגבי זה כאשר ה-BBC נתנו לי להפיק סדרה בטלוויזיה, לפני חמש שנים, שנקראה "הסיפור של היהודים".
<סימון שמע: 4 מיליון אנשים בבריטניה שבה יש אוכלוסייה של 300 אלף יהודים צפו בסדרה הזאת.
<סימון שמע: אבל אתם יודעים, סדרות טלוויזיה באות והולכות, הן נשארות יותר זמן לרוב מאשר ספרים אבל הן כן באות והולכות.
<סימון שמע: בדרך כלל כפי שהיום, ויש לנו סיבות טובות לכך, אנחנו מדברים רק אחד עם השני, אנחנו חייבים לדבר עם שאר העולם, לא רק מרחוק ולא רק ברמה של הפוליטיקה והזכות להגנה שאין עליה כל עוררין וויכוח.
<סימון שמע: הקרב הזה צריך להערך בחקיקה באו"ם, הם חייבים לפעול נגד BDS.
<סימון שמע: אבל הם חייבים להלחם עם ועבור העתיד של הצעירים.
<סימון שמע: אנחנו חייבים לחשוב יותר על מה אנחנו יכולים לומר לכל האנשים האלה.
<סימון שמע: אנחנו יכולים לומר להם על - - - על השירה של יהודה הלוי.
<סימון שמע: אנחנו יכולים לומר להם על הכתיבה היידית המדהימה של יהודה - - - פרץ, יש סיפורים לספר שעפים בזמן שאנחנו יושבים כאן היום, הם לא מסופרים מלבד בין אנשי האקדמיה ובין יהודים לבין עצמם.
<סימון שמע: הגיע הזמן שנקח את הסיפור שלנו החוצה.
<סימון שמע: אחת הסיבות להצלחתה של הצהרת בלפור הייתה בגלל אהדה בין אלפרד בלפור ובין לורנס אלשנס ובין לויד ג'ורג', כפי שנאמר, וכמובן הייעוד של העם היהודי.
<סימון שמע: האהדה הזאת היא תחת מצור עכשיו ואנחנו צריכים לחשוב ביצירתיות איך לפתוח את הספריה ממול הבניין שלכם, זאת תהיה נקודת התחלה טובה איך למעשה למלא את העולם בסיפורם של היהודים.
אבי דיכטר: תודה סיימון.
אבי דיכטר: הדובר הבא יהיה חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה.
אמיר אוחנה: תודה אדוני היושב ראש ותודה רבה לחברנו הטובים מעבר לים במובן העמוק ביותר של המילה חברות, עבור מילותיכם שמעוררות השראה ומחממות את הלב.
אמיר אוחנה: תודה עבור זה.
אמיר אוחנה: יש סיפור על ד"ר ויצמן, לורד קסטנבאום אתה הזכרת אותו, הוא בא לבקר את בית הלורדים, לפני כתיבת ההצהרה, כמובן, של ישראל.
אמיר אוחנה: והוא נשאל – מר ויצמן היקר, הוא נשאל על ידי אחד מהלורדים, למה פלשתין?
אמיר אוחנה: למה מה שאתה קורא אדמת ישראל?
אמיר אוחנה: למה שלא תנסה במקום אחר?
אמיר אוחנה: אולי יהיו לך פחות צרות, פחות אויבים, אתם יודעים, הם דיברו על אוגנדה.
אמיר אוחנה: באותו זמן הרצל ברצינות שקל את האופציה הזאת - - - והדחיפות שאופיינית ליהודים.
אמיר אוחנה: והוא השיב, אדוני הלורד יקירי, למה אתה נוסע שעתיים בכל סוף שבוע כדי לבקר את אמא שלך בברייטון כשיש לך אישה מבוגרת נחמדה מעבר לרחוב?
אמיר אוחנה: הסיפור הזה מדגים מה המשמעות של אדמת ישראל לעם היהודי.
אמיר אוחנה: ובואו נאמר את זה בבהירות וכנות – כשאנחנו אומרים אדמת ישראל, יותר ממה שאנחנו מתכוונים להרצליה, כפר סבא, תל אביב אנחנו מתכוונים ליהודה ושומרון וירושלים, המקומות בהם נוצרנו כעם.
אמיר אוחנה: אנחנו מתכוונים לשילה.
אמיר אוחנה: אם לא יהודה, שומרון וירושלים זאת יכולה להיות באותה מידה אוגנדה.
אמיר אוחנה: זאת הסיבה שאנחנו נאבקים ונלחמים עבור האדמה הזאת.
אמיר אוחנה: האם הארץ ריקה?
אמיר אוחנה: היא לא.
אמיר אוחנה: האם אנחנו נוכל להנות משלום?
אמיר אוחנה: אבל אין לזה שום קשר לשיבה חזרה לגבולות שנת 67' מכוון שלא היה לנו שלום לפני 67'.
אמיר אוחנה: כפי שאנחנו שומעים, לצערנו, כמעט בכל הפגנה פרו פלשתינאיות בקמפוסים אירופאיים, אמריקאיים ואפילו ישראלים, בגלל שאנחנו כן מטפחים את זכות הדיבור ככל הזכויות האחרות, זה עדיין אותו סלוגן ישן שאומר "מהנהר אל הים פלשתין תהיה חופשית".
אמיר אוחנה: אתם יודעים איפה זה שם אותנו – לוקחים שיעורי שחייה.
אמיר אוחנה: והדרך היחידה שבה אנחנו יכולים להשיג את זה, לחיות בשלום עם שכנינו מבוסס על שני עמודי תווך מרכזיים: אחד הוא השכלה והשני הוא כלכלה.
אמיר אוחנה: כשאני אומר השכלה אני מתכוון שההסתה חייבת להפסק.
אמיר אוחנה: וכשאני אומר כלכלה, אני אומר תסתכלו על אזורי התעשייה ביהודה ושומרון.
אמיר אוחנה: תכנסו לתוך המפעלים ומה שתראו שם הוא מדהים.
אמיר אוחנה: אתם תראו ערבים ויהודים עובדים ביחד, אוכלים ביחד, חולקים תמונות משפחתיות, חיים ביחד יותר מהורגים אחד את השני.
אמיר אוחנה: זה דו קיום.
אמיר אוחנה: זה שלום בהתהוות.
אמיר אוחנה: אני לא חושב שזה יקח שנים, זה בוודאי יקח דורות, אבל רק על בסיס שני העקרונות האלה הייתי אומר ששלום הוא בלתי נמנע.
אבי דיכטר: תודה רבה אמיר.
אבי דיכטר: הדובר הבא יהיה דניאל מרייצ'ין, בבקשה.
<דניאל מרייצ'ין: תודה אדוני היושב ראש על ההזדמנות לדבר בוועדה היום.
<דניאל מרייצ'ין: אני מרגיש שזאת פריבליגיה גדולה עבורי לשבת בפניכם היום.
<דניאל מרייצ'ין: בן המשפחה הראשון שלי הגיע לארץ הזאת ב-1934 מליטא.
<דניאל מרייצ'ין: בת דודה שלנו בנתה חיים כאן בקיבוץ והיא נשארה - - - ציונית עד ליומה האחרון.
<דניאל מרייצ'ין: אבל המשפחה שהיא השאירה מאחוריה, היא הייתה בת 20 כשהיא הגיעה לכאן, נרצחה כולה.
<דניאל מרייצ'ין: אז כשאני יושב כאן אני חושב שהבניין הזה, ואתם, חברי הכנסת, הם התשובה החיה לגורלה של משפחתנו שנעלמה בליטא.
<דניאל מרייצ'ין: בחודש הזה יהיו הרבה אירועים לציון 100 שנה להצהרת בלפור, המסמך שהיה זרז לטרנספורמציה שעברה התנועה הציונית במסעה להקים מדינה יהודית בארץ הקדומה שהיא ביתם של היהודים.
<דניאל מרייצ'ין: ההיסטוריה של העם שלנו היא מילניום של חיים בתפוצות, רדיפות, קשיים ונדודים.
<דניאל מרייצ'ין: אנחנו גם בורכנו עם הזמן בחברים שמבינים ורגישים למצבנו.
<דניאל מרייצ'ין: לורד בלפור עומד בשורה הראשונה של החברים האלה ואנחנו חוגגים את היוזמה שלו ואת החזון שלו לגבינו.
<דניאל מרייצ'ין: היום, 100 שנה אחרי ו-70 שנה מאז שהוקמה מדינת ישראל היינו מצפים לאיזושהי נורמליות בחיים של הקהילות.