GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דניאל מרייצ'ין: בכל כך הרבה דרכים ישראל אכן השיגה את הנורמליות הזאת ובשדות מסויימים יש מנהיג ברמה גלובלית.
<דניאל מרייצ'ין: בעצב ובחרטה אנחנו עדים לקמפיינים בלתי פוסקים למחוק גם את הכוונה ואת ההבטחה של הצהרת בלפור.
<דניאל מרייצ'ין: האו"ם מתחילת החברות של ישראל בגוף הזה, המצב הבינלאומי שניתן על ידי הארגון הזה נראה בדוברים בקמפוסים, החלטות וניסיונות מאחורי הקלעים לדה לגיטמציה ודמוניזציה של ישראל.
<דניאל מרייצ'ין: היום, הגופים והסוכניות השונות של האו"ם מקדמות את המאמצים האלה כמעט על בסיס יום יומי.
<דניאל מרייצ'ין: ב-1975 ההחלטה שציונות שווה לגזענות הייתה רק קצה הקרחון של השנאה שכיום משחקת תפקיד במועצת זכויות אדם ובאונ"סקו.
<דניאל מרייצ'ין: הקריאה הנוכחית להחרים מוצרים ישראליים ע"י מועצת זכויות האדם רק חושפת את עומק ההטיה והסלידה מישראל.
<דניאל מרייצ'ין: נעשה שימוש באונ"סקו וועדת המורשת העולמית שלו בניסיון למחוק את ההיסטוריה שלנו על האדמה הזאת.
<דניאל מרייצ'ין: ואפילו ארגון העזרה העולמי שאמור להיות לא פוליטי הושפע על ידי הוירוס הזה גם כן.
<דניאל מרייצ'ין: אתם אולי זוכרים שביוני 2016 ה-WHO אימץ את ההחלטה נגד ישראל שבה היא מואשמת במניעת העברת של שירותי בריאות לפלשתינאים.
<דניאל מרייצ'ין: 117 מדינות הצביעו בעד ההחלטה הזאת כולל כל המדינות האירופאיות שהיו נוכחות באותו יום בהצבעה.
<דניאל מרייצ'ין: זה לא עומד בקנה אחד עם מה שאנחנו יודעים על כך שחדרי המיון בישראל מתייחסים לכל המטופלים שלהם על בסיס חומרת המקרה.
<דניאל מרייצ'ין: ארגונים כמו "להציל לב של ילד" מטפלים באלפי ילדים פלשתינאים עם בעיות לב חמורות וכפי שצויין קודם לכן, הסיטואציה שאנחנו רואים היום שבה מטפלים בסורים שנפגעו ממלחמת האזרחים.
<דניאל מרייצ'ין: המועצה העולמית של הכנסיות ממשיכה לתמוך במה שנקרא מסמך קהיר-פלשתין שמתייחס לפעולות טרור כביטוי להתנגדות חמושה ושמנסה באופן לא יאומן ליצור בסיס תיאולוגי על מנת לדחות את הקשר בין העם היהודי לבין ישראל.
<דניאל מרייצ'ין: אדוני היושב ראש, ה-BDS ממשיכה לגייס חברים במקומות רבים.
<דניאל מרייצ'ין: רק לפני מספר ימים בסיור מיוחד שנערך על ידי האו"ם אצל הפלשתינאים, פוזיציה שנוצרה רק כדי לנזוף בישראל ולזרז סנקציות כלכליות נגדה.
<דניאל מרייצ'ין: ה-BDS הולכים הרבה מעבר לקמפוסים באוניברסיטאות.
<דניאל מרייצ'ין: בספטמבר איגוד העובדים הגדול ביותר במגזר הפרטי בקנדה אימץ החלטה שקוראת לסנקציות נגד סקטורים בכלכלה ובחברה הישראלית.
<דניאל מרייצ'ין: שבוע האפרטהייד הישראלי עדיין מאוד נוכח בקמפוסים באוניברסיטאות.
<דניאל מרייצ'ין: לדוגמה, בקמפוסים באוניברסיטת ניו יורק הייתה בחודש שעבר הצגה אנטי ישראלית שנקראת המצור.
<דניאל מרייצ'ין: ההצגה היא על טרוריסטים פלשתינאים שהשתלטו על כנסיית המולד ב-2006 ומציג אותם כגיבורים.
<דניאל מרייצ'ין: לפני כמה ימים אלן דורשווד, אחד מהאנשים שמאוד מגנים על ישראל, הותקף באוניברסיטת קליפורניה, בעיתון היומי של ברקלי, ע"י קרטון אנטישמי מרושע.
<דניאל מרייצ'ין: זה שקמפיין ה-BDS נכשל במובנים מסויימים לא גורע מהמציאות שקבוצות כנסייה גדולות, ארגוני סטודנטים ומספר ארגונים לא ממשלתיים משקיעים זמן ומשאבים להציג את ישראל ככובש מדכא וקולוניאלי ושאין לה לגיטימיות כחברת האו"ם.
<דניאל מרייצ'ין: זאת לא נקודת מבט בדיון על רעיונות, זה קמפיין במשפט של הדעה הבינלאומית לקרוע את התמיכה בישראל כמדינה ריבונית ולגרום לה כמה שיותר נזק שאפשר.
<דניאל מרייצ'ין: אדוני היושב ראש, כשאנחנו מציינים את היום הזה כפעולה גדולה של הגינות שמטרתה הייתה להכיר בחוסר הצדק שהיה בעבר ובלגיטימיות של העם היהודי לגור בשלום וביטחון יחד עם האומה שלו, יש את אלה שמעורבים בקמפיינים גלובליים להחזיר את השעון לאחור במטרה למנוע מאנשינו את הזכות הזאת.
<דניאל מרייצ'ין: - - - חלק מתפקידו בתמיכה בהצהרת בלפור.
<דניאל מרייצ'ין: אכן, חיים ויצמן שירת כנשיא של בני ברית במנצ'סטר.
<דניאל מרייצ'ין: אנחנו מאוד גאים בהשתתפות בפרוייקטים שתומכים בבניית הארץ הזאת בימיה הראשונים.
<דניאל מרייצ'ין: אנחנו גאים במאמצים המתמשכים להגן על מדינת ישראל חזקה אל מול הכאוס שמתחולל באזור הזה היום ומהדהד באו"ם, בערי הבירה ובבתי נבחרים, בקמפוסים באוניברסיטאות וברגונים לא ממשלתיים בכל מקום.
<דניאל מרייצ'ין: אנחנו גאים במאמצים המתמשכים שלנו לתמוך בישראל שעומדת בכל מקום כולל תפקידנו כאחד הארגונים המקימים של ישראל.
<דניאל מרייצ'ין: כשאנחנו נכנסים ל-100 שנים הבאות, אחרי 1917 המסמך הרשמי שנכתב על ידי אלפרד בלפור נחתם.
<דניאל מרייצ'ין: אתם תמיד יכולים לסמוך על בני ברית על התמיכה הנלהבת שלנו ועל השותפות המסורה שלנו.
<דניאל מרייצ'ין: תודה אדוני היושב ראש.
אבי דיכטר: תודה רבה דניאל.
אבי דיכטר: הדובר הבא שלנו הוא חבר הכנסת נחמן שי, לשעבר - - - גנרל בצבא.
נחמן שי: תודה אבי.
נחמן שי: תודה לכולכם שהגעתם הבוקר לכנסת.
נחמן שי: אני מכיר רבים מכם ואני מאוד שמח לפגוש אתכם כאן באירוע חשוב כזה.
נחמן שי: פרופ' שמע, למעשה אני בנוסף גאה לשמוע אותך כי זה פחות או יותר המסר שלי היה בראש היום.
נחמן שי: מכוון שאני חושב שהצהרת בלפור הייתה ההתחלה או השלב הראשון במאבק הדיפלומטי של העם היהודי לקבל עצמאות ולהקים את הבית שלהם בחלק הזה של העולם.
נחמן שי: זה תמיד היה אותו דבר.
נחמן שי: לפעמים אנחנו נוטים לשכוח את זה ולהזניח את זה.
נחמן שי: אנחנו צריכים להתעמת ולהאבק ביחד, לשלב בין אמצעים צבאיים ודיפלומטיים, זה תמיד ביחד, זה לא יכול להיות רק אחד מהם.
נחמן שי: אנחנו נוטים לשכוח את זה לפעמים כשאנחנו מתמקדים יותר מדיי בצד הצבאי, שהוא מאוד חשוב.
נחמן שי: אבל בו זמנית ישראל בעצמה יכולה לעשות מעט מאוד אם אין לה את התמיכה של הקהילה העולמית ושל מדינות רבות, ביניהן בריטניה.
נחמן שי: זה היה המקרה מההתחלה וזה נכון היום גם כן.
נחמן שי: זה מסר אחד.
נחמן שי: המסר הנוסף זה שהעוצמה הרכה של ישראל, העוצמה הרכה של העם היהודי היא לא תמיד מוזכרת ולא תמיד נראית לעין.
נחמן שי: ושוב, זה שילוב בין העוצמה הרכה ועוצמה קשה ביחד.
נחמן שי: את העוצמה הקשה כולם מכירים, ישראל היא מיני אימפריה בחלק הזה של העולם, אימפריה אזורית.
נחמן שי: אבל איפה ההיסטוריה, איפה החוקים, איפה הערכים שהובילו את ישראל לכל אורך ההיסטוריה שלה?
נחמן שי: זאת העוצמה הרכה.
נחמן שי: שוב, רק שילוב ביניהם יכול לסייע לנו היום ובעתיד גם כן.
נחמן שי: אני חושב שזה היה בלבה של הצהרת בלפור.
נחמן שי: ההיסטוריה של העם היהודי והצורך של היהודים שתהיה להם המדינה שלהם.
נחמן שי: גם היום אני חושב שזה מוביל אותנו וצריך להוביל בקהילה העולמית.
נחמן שי: שוב, שילוב בין ערכים ואינטרסים, זה מה שאני מאמין שעומד בינינו לבין בריטניה היום.
נחמן שי: זה לא רק לגבי ערכים, זה גם אינטרסים, זה לא רק אינטרסים, זה ערכים גם כן.
נחמן שי: ואנחנו צריכים למצוא את הדרך לשלב בין שניהם במטרה לשמור על החברות הזאת בין שתי המדינות לשנים הבאות.
נחמן שי: כפלשתינאי שנולד תחת שלטונה של המלכה בשנת 1946, וזה מה שתעודת הלידה במשרדי אומרת אני מאוד גאה לפגוש אתכם היום, להודות לכם על כך שנתתם לי להפוך לאזרח ישראלי, שנתיים אחר כך, ולהודות לכם מאוד על כל מה שעשיתם עבור ישראל בעבר ועוד תעשו עבור ישראל ובריטניה בעתיד.
אבי דיכטר: תודה רבה נחמן.
אבי דיכטר: הדובר הבא יהיה פרופ' אפריים קארש, בבקשה.
<אפרים קארש: תודה רבה אדוני היושב ראש.
<אפרים קארש: אני פוחד שאני הולך לאכזב את פרופ' שמע מכוון שאני לא מתכוון לחלוק עליו, למעשה אני הולך להסכים.
<אפרים קארש: במרבית הקריירה האקדמית שלי שהיתי באוניברסיטה בריטית גדולה - Kings College London אני מודע לחלוטין לכמה קשה זה להיות ציוני ולעתים גם יהודי באקדמיה הבריטית.
<אפרים קארש: אני זוכר כשרק הגעתי לשם, לפני 30 שנה, אחד מהקולגות שלי במחלקה, היסטוריון אירופאי, שכלל לא היה אנטישמי וגם לא אנטי-ישראלי, שאל אותי בתדהמה גדולה איך אתה יכול להיות ציוני?
<אפרים קארש: ואני אמרתי, תראה, אתה יודע, אתה חושב שליהודים יש את הזכות שתהיה להם מדינה כפי שיש לכל אומה אחרת?
<אפרים קארש: הוא אמר, כן, כמובן.
<אפרים קארש: אמרתי, ובכן, אתה ציוני עכשיו.
<אפרים קארש: אז אם זה המצב באוניברסיטה בריטית אולי אנחנו לא צריכים לכעוס על מר עבאס שבחגיגות ה-100 להצהרת בלפור ביקש מבריטניה להתנצל בפניהם, אפילו לפצות את הפלשתינאים על הפשע לכאורה הזה.
<אפרים קארש: אפילו שאני לא בטוח שהפיצוי ילך טוב עם בריטניה היום, היא תעצור אותה כי האירופאים דורשים סכום דיי גדול של כסף.
<אפרים קארש: אבל אני מוצא שעדיין יש כאן בזה אירוניה היסטורית גדולה כי לפני 100 שנה כאשר נכתבה הצהרת בלפור החשיבות שלה היא לא רק בעובדה שהמדינה החזקה ביותר באותה תקופה הכירה בזכות של היהודים להגדרה עצמית אלא ההצהרה, כולנו יודעים שהיא כאן, אבל הרבה אנשים לא מודעים, הם חושבים שהצהרת בלפור היא הצהרה של מזכירות חיצונית ולא של הממשלה.
<אפרים קארש: זאת הצהרה רשמית של הממשלה שהייתה במו"מ דיי הרבה זמן ובלפור היה השליח.
<אפרים קארש: אבל הדבר החשוב ביותר שאני חושב שהיה בהצהרת בלפור היה המהירות שבה זה התקבל על ידי הקהילה העולמית.
<אפרים קארש: לפני שההצהרה פורסמה הממשלה הבריטית קיבלה אישור של הנשיא האמריקני, תאודור וילסון, מייד אחרי שהיא פורסמה רוב חברי ה- - - שנלחמו במלחמה נגד הגרמנים והאימפריה העותמנית אישרו אותה.
<אפרים קארש: זה הפך להיות הסכם באוגוסט 1920, ארגון מחדש של האימפריה העותמנית, הסכם ה- - - כפי שנקרא וב-1922 זה התקבל על ידי ליגת האומות מאוחר יותר.
<אפרים קארש: זה לא היה רק הכרה פרקטית זה היה גם הכרה בעוצמה הרכה, אם נלך לטרמינלוגיה שהשתמשו בה, מכוון שזה ייסד את המנדט לישראל שהייתה כמובן ההגשמה של הצהרת בלפור, המנדט להקים בית לאומי ליהודים בפלשתין.
<אפרים קארש: לא רק בגלל כל מיני סיבות מעורפלות אלא בגלל, כפי שצויין, הקשר ההיסטורי של היהודים לפלשתין.
<אפרים קארש: אז למעשה הקהילה העולמית כולה הכירה בזכות הזאת כבר לפני 100 שנה והדבר המעניין יותר הוא, שבו אני חושב שהרבה אנשים לא מודעים לו היום וזה הדבר שנדבר עליו מאוחר יותר, שגם המוסלמים והמדינות דוברות הערבית קיבלו את זה גם כן.
<אפרים קארש: האימפריה העותמנית, הם לא קיבלו את הצהרת בלפור אבל כמעט שנה אחרי זה באוגוסט 1918 וזיר הגדול, טאלד פאשה, הוא ייסד הצהרה דומה מאוד שהייתה אפילו יותר מהצהרת בלפור מכוון שהיא הכירה בזכות הדתית והלאומית של היהודים לבית לאומי בפלשתין בהנתן ששום דבר לא יפגע במיעוטים.
<אפרים קארש: אבל הם לא ציינו את החלק השני שציינת לפני כן מכוון שהאימפריה העותמנית לא הייתה מודאגת מהיהודים שחיים אצלה באותו אופן שבו בבריטניה פחדו שזה ישפיע עליהם.
<אפרים קארש: היה המנהיג של תנועת המרד הערבי, האמיר פייסל, שלא רק קיבל את העיקרון הזה אלא חתם אפילו על הסכם עם ויצמן ליישם את ההחלטה.
<אפרים קארש: כמובן שהוא חזר בו מאוחר יותר, אבל למרות זאת היא הייתה שם.
<אפרים קארש: היה את אחיו, אמיר עבדאללה שקיבל אותה.
<אפרים קארש: יותר מכך, המנהיגים של תנועת המרד הערבי שויצמן פגש בקהיר, הוא הלך לקהיר כמה חודשים אחרי ההצהרה לשכנע אותם והם קיבלו כולל את החדיב, מאוחר יותר גם המלך של מצרים, פואד.
<אפרים קארש: למעשה המושל של אלכסנדריה חגג את הצהרת בלפור עם הקהילה היהודית שם.
<אפרים קארש: מעל לכל, והנה אני מגיע למר עבאס, הפלשתינאים הערבים לא התנגדו לכך.
<אפרים קארש: רובם לא היו ערים לכך שזה היה ואלו שכן זה לא הפריע להם.
<אפרים קארש: להיפך, אם תסתכלו על ההיסטוריה של היחסים בין הפלשתינאים ליהודים בזמנו בתקופת המנדט מ-1920 עד 1948 ברובם היה שיתוף פעולה ולא אלימות.
<אפרים קארש: ההנהגה הקיצונית היא זו שיזמה את האלימות, היא הייתה תמיד לטווח קצר, ב- 39', אפילו ב-1936-39 כשהיה מה שנקרא, המרד הערבי, שיתוף הפעולה המשיך.
<אפרים קארש: הוא המשיך אפילו בזמן מלחמת העולם השנייה בהרבה מובנים.
<אפרים קארש: הנאצים דיווחו עם בביטחון רב שהיהודים והערבים בפלשתין עייפים מהקונפליקט.
<אפרים קארש: אז אני מציע שמר עבאס יקח לתשומת לבו את מה שאנשיו הבינו לפני 100 שנה ובמקום פתאום להתנגד להצהרת בלפור הוא יכול להראות את האינטרס האמיתי שלו בשלום על ידי האימוץ שלה.
<אפרים קארש: תודה רבה.
אבי דיכטר: תודה רבה אפרים.
אבי דיכטר: הדובר הבא חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו.
ענת ברקו: תודה אדוני היושב ראש ותודה פרופ' קארש על הרקע ההיסטורי שנתת כך שזה חסך לי הרבה זמן, תודה.
ענת ברקו: מהנקודה הזאת אני אומר ש- - - קודם כל זה עונג רב שהגעתם לכאן לכנסת ותודה שבאתם.
ענת ברקו: אני חושבת שזה דיון מאוד מאוד חשוב כאן היום וחסרים לנו חברי הכנסת הערבים שלא כאן
ענת ברקו: היום ואני בטוחה שהם לא יהיו כאן גם כשיהיה לנו את הכינוס על הצהרת בלפור מכוון שעבורם זה לא שונה מאבו עבאס או חמאס, זאת לא מדינה ליד ישראל, מדינה פלשתינאית ליד ישראל, אבל במקום ישראל.
ענת ברקו: ואנחנו רואים שהם מדברים עכשיו על לפני 100 שנה, הצהרת בלפור, הם לא מדברים על המלחמה ב-48' או 67' הם הולכים לזמן הזה בהיסטוריה בניסיון לדה לגיטמציה לזכות של המדינה היהודית להיות כאן באדמה ההיסטורית שלנו.
ענת ברקו: הדבר השני שאנחנו רואים עכשיו שאיננו שונה מהאנטישמיות החדשה היא תופעת ה-BDS שאני כאשת אקדמיה שנותנת הרבה הרצאות ברחבי העולם יודעת יותר מ-12-13 שנה שבכל פעם שמישהו מגיע מישראל או לדבר על משהו שמתייחס לקונפליקט נאסר עליו אפילו לומר ביקורת כלשהי לגבי ההפגנות של הפלשתינאים.
ענת ברקו: באמריקה, בארצות הברית צריך שיהיה איש ביטחון בקהל על מנת שיתאפשר להרצות.
ענת ברקו: אז אין חופש אקדמי של הדיבור אפילו במערב.
ענת ברקו: מה שאנחנו רואים עכשיו זה שהרבה אנשים, אפילו מחוקקים שאני פוגשת ואני בטוחה שהקולגות שלי גם יודעים את זה מאירופה, לא יודעים כלום לגבי ההיסטוריה.
ענת ברקו: לא יודעים כלום לגבי מה שקורה כאן.
ענת ברקו: וכשהם מדברים על אפרטהייד, הייתי אומרת שהאפרטהייד הוא נגד אלה שמשרתים בצבא, שמשלמים את המיסים, שעושים עבור מדינתם והרבה פעמים אתם יכולים לשאול, כשיש לכם את האתגר הזה, אפילו בכנסת כשיש מפלגה כשמפלגה עושה דה לגיטמציה למדינה ומדברת בניגוד למדינה ולפעמים אפילו מבצעת פעולות טרור.
ענת ברקו: ויש לנו חבר כנסת שהבריח טלפונים סלולריים לאסירים ביטחוניים והוא חבר כנסת, היה חבר כנסת הרבה שנים, ולא יותר.
ענת ברקו: אבל עם החקיקה שלי הוא לא יוכל לחזור אבל כעת הוא גם יכול לחזור.
ענת ברקו: הבעיה היא השקרים על הטריטוריה הפלשתינאית או המדינה הפלשתינאית ההיסטורית או משהו כזה.
ענת ברקו: זה שקר גדול ואנחנו רואים את זה, אנחנו יכולים לומר, למה העותמאנים לא נתנו לפשתינאים מדינה?
ענת ברקו: למה הם לא עשו זאת?
ענת ברקו: הם יכלו לעשות זאת, הם מוסלמים.
ענת ברקו: והיום, כשהפלשתינאים מפגינים נגד הצהרת בלפור והם רוצים פיצוי כמו שהיהודים קיבלו מהגרמנים.
ענת ברקו: הם הלכו רחוק מדיי.
ענת ברקו: אנחנו אומרים שאפילו ירדן שאמורה להיות חלק מישראל בהצהרת בלפור יכולה להיות משהו שאף אחד לא מדבר עליו.
ענת ברקו: השורה התחתונה היא שבמקום להתמודד עם דה לגימציה של ישראל הפלשתינאים צריכים להתמודד עם יצירת האומה שלהם לצד ישראל.
ענת ברקו: אבל הם לא עושים את זה.
ענת ברקו: הם מנסים לגנוב את הזהות שלנו, את הקשר ההיסטורי שלנו לירושלים ולומר שלהם יש את הקשר ההיסטורי לחלק הזה.
ענת ברקו: אני אומרת שאפילו בשלושת הדתות המונותיאיסטיות: יהדות, נצרות ואיסלאם המדינה היהודית היא עבור ישראל.
ענת ברקו: אז אם הפלשתינאים רוצים לתבוע מישהו הם יכולים לתבוע אפילו את אללה מכוון - - - ישראל בערבית.
ענת ברקו: אפילו בקוראן שלהם הם מדברים על מדינת ישראל.
ענת ברקו: אז אנחנו צריכים להדגיש שאם אנחנו חוזרים אחורה להצהרת בלפור לפני 100 שנה עדיין היום הפלשתינאים שמדברים היום ואומרים, כן אנחנו רוצים שלום, חלק מהם, זו לא הכוונה האמיתית שלהם.
ענת ברקו: הכוונה האמיתית שלהם היא לא מדינה לצידנו אלא מדינה במקומנו.
אבי דיכטר: תודה רבה ענת.
אבי דיכטר: הדובר הבא הוא פרופ' מרטין קרמר, בבקשה.
<מרטין קרמר: תודה היושב ראש דיכטר.
<מרטין קרמר: חגיגות ה-100 משרתות מטרות רבות, חלקן מועילות עבור פוליטיקה וחגיגות ה-100 להצהרת בלפור הן בהחלט כך גם עבור הישראלים וגם עבור הפלשתינאים.
<מרטין קרמר: אבל בוועדה הזאת אני חושב שזה חשוב להדגיש מטרה נוספת.
<מרטין קרמר: המטרה הנוספת היא ללמוד שיעור איך להכין את ישראל לעתיד והשיעור של הצהרת בלפור הוא זה: ישראל צריכה דיפלומטיה מנוגדת ולא יכולה להרשות לעצמה להשען על כוח אחד בלבד.
<מרטין קרמר: זה אולי יפתיע אתכם כפרדוקס.
<מרטין קרמר: הצהרת בלפור נראית כמכתב הצהרת כוונות על ידי הבריטים, הוא נחתם על ידי המזכיר הבריטי מיועד לחבר מושבעים הבריטי על מנת לשכנע את אנגליה ואירלנד בחשיבות הפדרציה הציונית.
<מרטין קרמר: בפני ההצהרה נראה שיש מחויבות בריטית יחידה מנצחת לדיפלומה הציונית בבריטניה.
<מרטין קרמר: זה סיפור אנגלי-ציוני.
<מרטין קרמר: זה כך אבל אם זה כל מה שזה היה לא היינו מגיעים להצהרת בלפור.
<מרטין קרמר: ההצהרה נראתה לכאורה כפעולה חד צדדית אבל הסיפור האמיתי הוא שזה נעשה על ידי בריטניה עם ההסכמה של בעלות הברית.
<מרטין קרמר: זה כלל את צרפת בהתחלה אבל גם את איטליה ואת ארצות הברית.
<מרטין קרמר: זה אולי יפתיע אתכם לדעת שהצהרת בלפור אושרה על ידי בעלות הברית אפילו לפני שהיא פורסמה.
<מרטין קרמר: אם בעלות הברית לא היו מאשרות אותה הבריטים היו מבטלים את הכל.
<מרטין קרמר: זה שהם עשו זאת היה תוצאה של הציונות ולא של הדיפלומטיה הבריטית, ואני אסביר.
<מרטין קרמר: ב-1916 ו-1917 בריטניה נלחמה במלחמה קשה והייתה לה את התמיכה של בעלות בריתה.
<מרטין קרמר: זה היה במיוחד התמיכה של צרפת שנלחמה לבדה בחזית המערבית.
<מרטין קרמר: כשזה הגיע לכיבוש טריטוריה, אם לאיזשהי בעלת ברית הייתה טוענת שהיא שלה, בריטניה לא הייתה מתחייבת לכך ללא התייעצות קודמת.
<מרטין קרמר: פלשתין נפלה בדיוק לקטגוריה הזאת.
<מרטין קרמר: צרפת, רוסיה ואיטליה, לכולן היה אינטרס בפלשתין וב-1916 בהסכם המפורסם של סייקס פיקו, בריטניה הסכימה לחלוק את השליטה בפלשתין ביחד עם צרפת, רוסיה ואיטליה.
<מרטין קרמר: אבל לויד ג'ורג', כשהוא נהייה ראש הממשלה בסוף 1916 חשב שניתן יותר מדיי לבעלות הברית, במיוחד צרפת.
<מרטין קרמר: בריטניה לא רצתה כוחות אחרים ליד תעלת סואץ אבל איך בריטניה יכלה להצדיק טיעון נעלה יותר?
<מרטין קרמר: מארק סייקס שעשה את הסכמי סייקס פיקו המוקדמים הציע את התמיכה הבריטית בציונים כפתרון כדאי.
<מרטין קרמר: זה היה מבריק.
<מרטין קרמר: בריטניה עדיין התעקשה על הסכמתן של בעלות הברית וצרפת הייתה הכרחית.
<מרטין קרמר: הציונים ביקשו מהבריטים להבטיח את ההסכם הזה.
<מרטין קרמר: מארק סייקס הפתיע אותם.
<מרטין קרמר: אתם, הוא אמר לציונים, צריכים לעשות את העבודה.
<מרטין קרמר: אחרי דיון מאוד קצר הציונים את המשימה לנחום סוקולוב.
<מרטין קרמר: אני חושב שסוקולוב הוא הדוגמה לשחיקה של זיכרון לאורך זמן.
<מרטין קרמר: בחייו הוא וחיים ויצמן נחשבו כשווים אבל בדרמה לא יכולים להיות שני גיבורים.
<מרטין קרמר: במהלך הזמן סוקולוב כבר לא היה חלק מהסיפור.
<מרטין קרמר: אבל לשכוח את סוקולוב כתוצאה מאיבוד ההיסטוריה במימד הבינלאומי של הצהרת בלפור.
<מרטין קרמר: אז בואו בקצרה נבנה את זה בחזרה.
<מרטין קרמר: למה הציונים בחרו בסוקולוב?
<מרטין קרמר: הוא היה פוליגלוט שידע לדבר בכל שפה אירופאית.
<מרטין קרמר: תמיד נראה לבוש בחליפה מהודרת, מישהו פעם קרא לו דיפלומט ב- - - מישהו שיכול להנחות את עצמו כאילו שהוא באופן טבעי למועדון הדיפלומטי.
<מרטין קרמר: אז סוקולוב הלך.
<מרטין קרמר: מטרתו?
<מרטין קרמר: קודם כל לשכנע את הצרפתים שהציונים רוצים להקים בית לאומי בפלשתין תחת השגחה הבריטית וזה עדיין יהיה מקובל על הצרפתים.
<מרטין קרמר: הוא התחיל בלהפגש עם הדיפלומטים הצרפתים, פיקו המפורסם מהסכמי סייקס פיקו.
<מרטין קרמר: אחר כך הוא נפגש עם דרגים גבוהים יותר ואפילו עם ראש ממשלת צרפת.
<מרטין קרמר: אף אחד לא ציפה שיצליח.
<מרטין קרמר: אבל הוא הצליח.
<מרטין קרמר: החשוב ביותר שהוא השיג מחוייבות מצרפת שעכשיו נשכחה.
<מרטין קרמר: המכתב שנשלח מקמבון ביוני 1917, חמשה חודשים לפני הצהרת בלפור.
<מרטין קרמר: המכתב של קמבון הכיר בצדק של מטרת הציונות כפיצוי על גירושם מהאדמה שלהם.
<מרטין קרמר: ברגע שהיה את זה לסוקלוב הוא העביר את זה הלאה למשרד הבריטי לשימוש עתידי של בלפור.
<מרטין קרמר: הוא עשה יותר מכך, סוקולוב הלך לרומא, היה לו ביטוי אוהד מהממשלה האיטלקית.
<מרטין קרמר: הוא גם נפגש עם פול בנדיקט ה-15.
<מרטין קרמר: הכנסייה הקתולית ב-1917 לא ממש הייתה חברה של היהודים.
<מרטין קרמר: ואפיפיור הקודם זרק את הרצל מכל המדרגות.
<מרטין קרמר: אבל הנוכחי אמר לסוקלוב שבפלשתין הכנסייה והציונים יהיו שכנים טובים.
<מרטין קרמר: אמריקה נכנסה למלחמה באביב של 1917 כבעלת ברית נגד גרמניה.
<מרטין קרמר: ועכשיו את הנשיא האמריקני, וודרו וילסון, צריך גם כן לשכנע.
<מרטין קרמר: וזאת לא משימה קלה.
<מרטין קרמר: הערבים מהזרם הפרוטסטני הישן התנגדו לציונות.
<מרטין קרמר: אבל במסעו הקודם לאמריקה סוקלוב גייס משפטן בשם לואי ברנדייס למטרה הציונית.
<מרטין קרמר: מאז וילסון מינה את ברנדייס לשופט בית המשפט העליון.
<מרטין קרמר: ברנדייס לחץ על וילסון ווילסון אישר בכתב את הצהרת בלפור כמה ימים לפני הפגישה הגורלית של הקבינט הבריטי.
<מרטין קרמר: בפגישה הזאת השאלה הקשה שהוצגה על ידי הספקנים הייתה הגישה של בעלות הברית של בריטניה.
<מרטין קרמר: הודות לדיפלומטיה הציונית בלפור יכול לומר לקבינט שבעלות הברית צרפת ואמריקה לגמרי מסכימות.
<מרטין קרמר: הוא גם הקריא את המכתב מקמבון בקול רם לקבינט.
<מרטין קרמר: כך נולדה הצהרת בלפור.
<מרטין קרמר: זאת לא הצהרה בריטית אלא הצהרה שנוצרה בשיתוף פעולה.
<מרטין קרמר: תזכרו שב-1917 לא היה או"ם, לא הייתה אפילו ליגה של אומות.
<מרטין קרמר: לא היה מקום שבו ניתן היה להצביע.
<מרטין קרמר: הייתה רק את ההסכמה הכללית של בעלות הברית ואת זה הציונים הבטיחו.
<מרטין קרמר: ב-1930 לויד ג'ורג' הסתכל אחורה ואמר את זה, ואני מצטט אותו: "הצהרת בלפור הייתה מחווה שלא רק מהצד שלנו אלא גם מצדן של בעלות הברית.
<מרטין קרמר: היא נערכה על ידי הרבה התייעצות לא רק של המדיניות אלא של המילים שכתובות בה על ידי הנציגים של כל בעלות הברית כולל אמריקה".
<מרטין קרמר: אני אסכם, הצהרת בלפור לא הייתה מהלך חד צדדי על ידי כוח אימפריאלי יחידי.
<מרטין קרמר: זה היה תוצר של תהליך רב צדדי של לגיטמציה בינלאומית, כשם שמועצת הביטחון של האו"ם היום.
<מרטין קרמר: הסיפור המלא מעמיק את הלגיטימציה של ישראל ומראה עד כמה הדיפלומטיה הציונית בהרבה בירות השיגה הרבה יותר מאשר אם היא הייתה מתמקדת רק באחת.
<מרטין קרמר: זה שיעור חשוב לישראל ללכת קדימה ויכול להיות שאין שעור בעל ערך רב כל כך כמו זה.
<מרטין קרמר: תודה.
אבי דיכטר: תודה מרטין.
אבי דיכטר: דניאל טאוב, חצי ישראלי, חצי בריטי, השגריר לשעבר באנגליה, בבקשה.
<דניאל טאוב: תודה רבה אבי, תודה על האירוח של האירוע הזה.
<דניאל טאוב: אני רוצה להתמקד בשתי נקודות שנראות לי מאוד חשובות בדיון הזה.
<דניאל טאוב: נקודה שאני חושב שמספר דוברים, סיימון שמע, נחמן שי בצדק עודדו אותנו לחשוב על הצהרת בלפור לא רק כ"מה" במובנים של תוכן, ערכים, זכויות אבל גם כדוגמה של "איך".
<דניאל טאוב: כדוגמה של תכונה בלתי רגילה של דיפלומטיה.
<דניאל טאוב: לורד קסטנבאום תיאר את הסיפור את הדיפלומטיה יוצאת מן הכלל של חיים ויצמן.
<דניאל טאוב: אני לפעמים חושב שאולי המונח הטוב ביותר שאנחנו יכולים להשתמש בו כדי לתאר את הקמפיין נגד הלגיטמציה של ישראל הוא - - - איום.
<דניאל טאוב: זה - - - איום במובן שבמובן אחד הוא - - - הוא משתמש בכל הכישורים ובאמצעים של התקשורת המודרנית והרשתות החברתיות.
<דניאל טאוב: אבל זה גם בחוץ במובן שזה זורק אותנו אחורה לעמדה היסטורית לרעיון המקורי של מדינה יהודית.
<דניאל טאוב: וזה אומר שאנחנו צריכים שתהיה לנו - - - תגובה.
<דניאל טאוב: אנחנו צריכים להיות אפקטיביים ומילוליים בשימוש שלנו באמצעי תקשורת המודרניים.
<דניאל טאוב: אבל אנחנו צריכים גם לחזור לכל הכישורים הנהדרים האלה שהיו לויצמן ולסוקלוב ולקבוצה נדירה של אינדיבידואלים עם מעט מאוד ניסיון דיפלומטי אבל עם אינסטינקטים דיפלומטיים מדהימים שהיה בהם שימוש לחינוך, לפני שמישהו חשב על המונח עוצמה רכה הם השתמשו בעוצמה רכה בסלונים באירופה והשפיעו בצורה יוצאת מן הכלל.
<דניאל טאוב: ואני חושב שזה משהו שכדי להעביר חלק מההיסטוריה ששמענו מאפרים קארש, מרטין קרמר וענת ברקו, אלה הכישורים שאנחנו צריכים שיהיו לנו.
<דניאל טאוב: הנקודה השנייה שאני רוצה להגיד היא שבסוף השבוע של האירועים המדהימים שמציינים את הצהרת בלפור אני חושב שאנחנו עושים משהו יוצא דופן.
<דניאל טאוב: אני חושב שלכל מי שנוגע להצהרת בלפור יש ברמה מסויימת רגשות מעורבים בנוגע להיסטוריה שלו.
<דניאל טאוב: וההיסטוריה היא מורכבת.
<דניאל טאוב: הפלשתינאים הבהירו היטב את הרגשות המעורבים שלהם.
<דניאל טאוב: בבריטניה גם ברמה מסויימת יש רגשות מעורבים.
<דניאל טאוב: ואסור לנו לשכוח שכישראלים גם לנו יש, בצדק, היסטוריה המקבילה להיסטוריה שאותה אנחנו חוגגים שמזכירה לנו את החלק הגדול של ההיסטוריה של בבסיסה של פלשתין וברגע שהיינו הכי צריכים את זה הכניסה למדינה הלאומית ליהודים הייתה סגורה לנו.
<דניאל טאוב: אבל אני חושב שמה שאנחנו עושים כשאנחנו חוגגים את הצהרת בלפור זה שאנחנו מזהים שעל ידי בחירת ההיסטוריה שלנו אנחנו בוחרים את העתיד שלנו.
<דניאל טאוב: אנחנו לוקחים מההיסטוריה שלנו את מה שאנחנו הכי רוצים לראות ביחסים העתידיים שלנו.
<דניאל טאוב: ואנחנו אומרים שאנחנו בוחרים את הרגע הזה, את הנקודה הזאת, של מה שלורד קסטנבאום דיבר עליו, ערכים משותפים, שפה משותפת בין ישראל לבריטניה לומר שזה העתיד שאנחנו רוצים לראות.
<דניאל טאוב: אנחנו מזהים את העקרונות היסודיים בין ישראל לאנגליה ובין מדינות אחרות.
<דניאל טאוב: אנחנו במצב הטוב ביותר כשאנחנו קרובים ביותר.
<דניאל טאוב: ואני חושב שזאת ההצהרה שלנו כשאנחנו בוחרים לחגוג את היום הזה.
אבי דיכטר: הדוברת האחרונה היא חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.
רחל עזריה: אני לא אדבר על ההיסטוריה של הצהרת בלפור, אתם כבר דיברתם על כך עם ידע רב.
רחל עזריה: אני כן רוצה לומר כמה מילים על סבא שלי.
רחל עזריה: סבא שלי, פרופ' ג'רול פרידמן נולד בגרמניה, נמלט כשהיה בן 16, הייתה לו אחות קטנה היא הייתה על הסעת הילדים, הוא נמלט לאנגליה והוא עבד מאוד קשה לעזור למשפחתו לעזוב את גרמניה.
רחל עזריה: כשהוא הגיע לאנגליה הוא הפך את בלפור לגיבור שלו.
רחל עזריה: לאורך השנים הוא אסף מכתבים שנכתבו על ידי בלפור וזה היה ממש חלק ממנו.
רחל עזריה: הוא אמר שהוא כל כך אסיר תודה לבלפור כי בתקופות הקשות כשהוא היה באנגליה והוא ידע שהקהילה שלו נשרפת ביחד עם כל הקהילות היהודיות באירופה זה הזכיר לו שהיו אנשים באירופה שהיו בעד היהודים ולא בהכרח נגדנו.
רחל עזריה: והוא גם ידע שיש עתיד ויש תקווה ושיום אחד ההיסטוריה תשתנה.
רחל עזריה: והעובדה שהצהרת בלפור הייתה לפני מלחמת העולם השנייה, אני בטוחה שכמו סבא שלי היו הרבה יהודים ברחבי אירופה שזה נתן להם תקווה רבה לעתיד אחד.
רחל עזריה: ו-100 שנה אחר כך אני יכולה להגיד שהתקווה שלהם הייתה נכונה ומדוייקת והנה אנחנו חוגגים את ההצהרה הזאת.
אבי דיכטר: תודה רחל.
אבי דיכטר: הערה אחרונה, לורד פולאק בבקשה.
<סטוארט פולק: בשם האורחים אני רוצה להודות לך אדוני היושב ראש על כך שהזמנת אותנו לרגע ההיסטורי הזה.
<סטוארט פולק: זה מרגש אותי ואני מניח שאת כולנו להיות כאן אז תודה לך על כך.
<סטוארט פולק: אני אסיים בשתי אמרות קצרות.
<סטוארט פולק: אחד מהארגונים שהוזכר בהצהרת בלפור נקרא הפדרציה הציונית שמוזכר ואני חייב להזכיר שהיושב ראש של הפדרציה הציונית כיום, פול שארני, הוא כאן איתנו ואני חושב שצריך לשים לב לכך.
<סטוארט פולק: ואם יורשה לי, סיימון דיבר על הנאום של ראש הממשלה הבריטית, דרך אגב, גם ראש הממשלה הישראלי נאם נאום מדהים גם ואתם צריכים לראות את זה.
<סטוארט פולק: אבל אם אוכל לסיים עם משהו מאצלנו שבו אני אצטט את ראש הממשלה הבריטית בשבוע שעבר.
<סטוארט פולק: בחלק מהנאום היא דיברה ואמרה שלבקר את הפעולות של ישראל לעולם לא יכול להיות תירוץ לשאלה בנוגע לזכות של ישראל להתקיים יותר מאשר ביקורת על פעולותיה של בריטניה יכול להיות תירוץ לשאלה בנוגע לזכות שלנו להתקיים.
<סטוארט פולק: ביקורת ממשלת ישראל לעולם לא יכולה להיות תירוץ לשנאה נגד העם היהודי יותר מאשר שביקורת כלפי ממשלת בריטניה תהיה תירוץ לשנאה נגד הבריטים.
<סטוארט פולק: בפשטות, היא אמרה, אין שום תירוץ לכל סוג של שנאה כלפי היהודים שלא הייתה מעולם ולא תהיה מעולם.