GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורי לרנר: לא אומרים לו עכשיו אחוזי נכות, תמתין, תחכה, זה לא אמור להיות ככה, חברים.
<אורי לרנר: מרים יד בן אדם, אם הוא סדירניק או מילואימניק, מרים את היד ורוצה חיבוק, למחרת יש חיבוק.
<אורי לרנר: לא יקבל חיבוק, חברי ועדה יקרים, אני חייב להגיד לכם שמפה מתפתח מרמור כלפי המערכת וכשמתחיל מרמור כלפי המערכת זה לא טוב לשני הצדדים, לא לזכאי ולא למערכת.
<אורי לרנר: זה לא שיש רק דברים רעים באגף השיקום, אי אפשר לבוא ולהגיד שאגף השיקום לא בסדר, יש גם דברים טובים באגף השיקום, דברים טובים, לפעמים גם צריכים לצאת מהקופסה, יש כל מיני פרויקטים שהם עושים שבאמת שאפו, אבל יש דברים שצריך לתקן ולסדר.
<אורי לרנר: ואני מקווה שזה יקרה.
<אורי לרנר: עוד פעם אני רוצה להדגיש את הסיפור של עמותת 'בשביל המחר' שלא דרשו ממני שום דבר, לא כסף, לא ראיונות אחר כך לתקשורת, עשו עלינו ספינים וכל מיני דברים כאלה.
<אורי לרנר: נקי לגמרי, לחלוטין.
<אורי לרנר: חזרתי הביתה עם הבנות ותובנות ויצאתי לדרך, אני לא אגיד לצערי הרב, אבל זו דרך שתלווה אותי כנראה לכל החיים, וזה בסדר, הרווחתי את זה ביושר ואני לא מצטער על זה ולו לרגע אחד.
<אורי לרנר: תודה.
אבי דיכטר: תודה רבה, אורי.
אבי דיכטר: אנחנו עוברים לאבי מרזוק.
<אבי מרזוק: שלום, שמי אבי מרזוק, אני הבמאי של תכנית 'המערכת'.
<אבי מרזוק: לפני שנה יצאנו למסע לא קל ותיבת פנדורה נפתחה לעינינו וגילינו שיש כשלים בכל שלבי התהליך, משלב האיתור של הפצועים שחוזרים משדה הקרב, אנשים טובים, אנשים שהתנדבו ראשונים, הרימו את הדגל.
<אבי מרזוק: מיד אחרי הקרב המערכת לא ידעה לאתר אותם, לא ידעה לקחת אותם ליעד והם חוו תחושת נטישה.
<יוסי יהב: לזרוק אותם היא רוצה, לא לאתר אותם.
<יוסי יהב: המערכת רוצה לזרוק אותם.
<יוסי יהב: צוות תגובות קרב זה צוות סיכול תביעות, לא צוות של תגובות.
<יוסי יהב: האדם הזה צריך ללבוש בגדים של שוטר, של חוקר מצ"ח, כי הם חקרו אותי שם שעה וחצי והם מצאו שיש לי סיוטים בילדות, לכן הם זרקו אותי.
<יוסי יהב: עשרה פסיכיאטרים, שמקבלים משכורת, הם הפכו להיות שוטרים וחוקרים, הם לא באמת רצו לטפל בי.
אבי דיכטר: בבקשה, אבי.
<אבי מרזוק: איתור מהיר לדעתי יכול למנוע המון ממה שקורה.
<אבי מרזוק: אם בשלב הראשוני יהיה איתור מהיר, אני לא רופא ואני לא מומחה לעניין הזה, אבל איתור מהיר יכול למנוע המון מהבעיות והמון מהתהליך.
<אבי מרזוק: גם בשלב ההכרה יש המון כשלים מול אגף השיקום, מול המערכת.
<אבי מרזוק: האנשים האלה חווים נטישה וזלזול, מה שמחמיר רק את העניין.
<אבי מרזוק: וגם עניין השיקום מצאנו שאין מספיק כלים לשקם את האנשים, לבנות על סנוקר וביליארד זה לא מה שישקם את האנשים.
<אבי מרזוק: האנשים יכולים לחזור למסלול חיים רגיל לא דרך הביליארד, דרך מקומות ייעודיים.
<אבי מרזוק: אז יש קצת, הספינה שטה ויש קצת, אבל הם טיפה בים.
<אבי מרזוק: אפשר לעשות עוד הרבה כדי לשקם את האנשים ולהחזיר אותם למסלול.
<אבי מרזוק: והדבר החמור ביותר שמצאנו זה היה, צריך לתת את הדעת, יש קשר שתיקה סביב הנושא הזה.
<אבי מרזוק: אנשים שחווים נטישה ולא יודעים להתמודד ואין להם את הכלים להתמודד ולבני המשפחה שלהם אין את הכלים להתמודד וזה מוביל לאובדנות.
<אבי מרזוק: לא נעשה מחקר על הדבר הזה, אף אחד לא בדק את הנושא הזה לעומק ואני חושב שחשוב מאוד להבין מאיפה זה קורה ואיך זה קורה וזה להציל חיים ממש.
<אבי מרזוק: תודה.
אבי דיכטר: תודה רבה, אבי.
אבי דיכטר: אנחנו עוברים למנכ"לית עמותת נט"ל, אורלי גל, בבקשה.
<אורלי גל: קודם כל תודה גדולה באמת על הדיון החשוב הזה ועל האפשרות להגיד מספר מילים.
<אורלי גל: נט"ל מציינת 20 שנה להיווסדה, אנחנו מסייעים לנפגעי טראומה על רקע - - - אני אדבר רק על הנושא של נפגעי מלחמה כמו פוסט והלאה.
<אורלי גל: כל הטיפול או כל החשיבה של נט"ל היא קודם כל ההכרה.
<אורלי גל: ההכרה, החיבוק שדיברת, אורי, זה דבר ראשון.
<אורלי גל: אין בירוקרטיה, יש מודל ייחודי שאין כמוהו בארץ ובעולם, לכן גם אנחנו עובדים בארצות הברית בעיקר בסיוע לחיילים שחזרו מעירק ואפגניסטן.
<אורלי גל: יש קו סיוע טיפולי ויש 120 מטפלים בכל הארץ, מהצפון לדרום, תופרים חליפה לכל מטופל ואני יכולה להגיד שהמעגלים סביבם, מעבר לנפגעים הישירים, אנחנו מסייעים להם.
<אורלי גל: אני יכולה לומר שיש לנו קבוצות של הורים של לוחמים פוסט טראומטיים, של בנות זוג של לוחמים וכמובן אחים ואחיות, אימהות לחיילים פצועים ונשים לפדויי שבי.
<אורלי גל: חשוב לי לציין, אם אני אתן דוגמה את 'צוק איתן', שהחודש מציינים שלוש שנים, עד היום פנו לנט"ל רק מ'צוק איתן' 896 לוחמים ולוחמות, גם לקו הסיוע וגם לטיפול ומעבר לכך כמובן המעגלים סביבם.
<אורלי גל: יש לנו קבוצות ריצה, קבוצות הידרותרפיה והלאה והלאה.
<אורלי גל: אנחנו עוסקים בהעלאת המודעות לפציעה השקיפה, כך אנחנו מגדירים את הפציעה הזאת ולרוב אנחנו שומעים מהלוחמים שמגיעים, 'הלוואי שהייתי מאבד יד ולא הייתי במצב שלא רואים ולא מבינים'.
<אורלי גל: אני רוצה להגיד מילה אחת רק לגבי הצעת החוק.
<אורלי גל: ברור שהיא עוד צריכה להיות מעובדת ושצריך לשבת עליה, אבל אנחנו אחד הגורמים שנחשבים כ - - - לנוהל חרדה.
<אורלי גל: המדינה החליטה, משרד הבריאות בביטוח לאומי, כמובן באישורכם, שיהיה נוהל חרדה.
<אורלי גל: כל נבדק שהיה - - - או בפיגועים שמרגיש שהוא רוצה לשוחח עם מישהו, יש איקס ארגונים שהמדינה בחרה והוא יכול להגיע מיד.
<אורלי גל: אנחנו אחד הארגונים, אנחנו מיד מטפלים בו.
<אורלי גל: על פי החוק יש 12 טיפולים פלוס 12 נוספים אם הארגון ממליץ מבחינה טיפולית מקצועית, זאת 24 טיפולים על חשבון המדינה בלי לשאול שאלות, בלי בירוקרטיות, חיבוק מיידי וקבלה מיידית.
אבי דיכטר: כמה גופים כאלה קיימים?
<אורלי גל: מעל לעשרה, לדעתי, שהמדינה אישרה.
אבי דיכטר: מישהו יודע לומר את המספר?
<אורלי גל: אני יכולה לבדוק את המספר.
זהבה גלאון: אבל זה לא מספיק.
<אורלי גל: לא, אנחנו מציעים שלוחמים, וזה מה שלא היה עד היום, משוחררים יקבלו בדיוק את אותן זכויות, אבל לשנה ובמהלך ובמסגרת שבע שנים מיום השחרור, לא במיידי.
אבי דיכטר: תודה רבה לאורלי.
אבי דיכטר: אנחנו עוברים לאבי חן.
<אבי חן חנוכה: שמי אבי חן, אני מוכר 51% נכות, מתוכם 50% נפשית.
<אבי חן חנוכה: אני בוגר הפנימייה הצבאית בבית הספר הריאלי, שנת 75', מהמחזור של אודי שני, שהיה מנכ"ל, אבי מזרחי - - - אני רוצה להגיד שאת האוזן הקשבת דווקא שמעתי מנשים, זהבה גלאון, אורלי לוי אבקסיס וענת ברקו, אלה הנשים שהיו לצדנו.
<אבי חן חנוכה: לומר את האמת, אין לי חצי טענה לגבי ההכרה שלי אישית, ביולי 76' הייתי בחטיבה 188, גדוד 53, אגף השיקום טיפל בי כמו שצריך, ממש, הכרה מיידית של 50%, לא עברתי ועדות.
<אבי חן חנוכה: זה לא מציין את רוח הדברים היום.
<אבי חן חנוכה: לגבי שיקום, אני העדפתי לעשות שיקום עצמאי.
<אבי חן חנוכה: עבדתי כמנהל מחלקה בבנק איגוד, מה לעשות, החיים שלנו - - - כשהייתי זקוק לעזרה פניתי לאחד, את בטח גם מכירה - - - יהודית הייתה עובדת השיקום שלי, אמרתי לה 'יהודית, אני רוצה עבודה', היא אמרה לי 'אבי, רגע, לאט'.
<אבי חן חנוכה: היא שלחה אותי, עברתי סדרה של מבחנים ואגף השיקום באחד הפרויקטים הכי יפים שלו, שאף אחד מכם אולי לא שמע עליו, של אנשים שעובדים בהתנדבות בבסיס ציוד בתל השומר, עבדו בזמנו מעל 25 אנשים, נותרנו שבעה.
<אבי חן חנוכה: כי לאנשים נוח לקבל את הנצרך ולשבת בבית הלוחם.
<אבי חן חנוכה: לעבוד עד 2,400 שקל מותר, משהו כזה, ואנחנו לא מקבלים את ה-2,400 שקל האלה, אבל מתמידים 28 שנה בעבודה.
<אבי חן חנוכה: מה אני רוצה לומר מפה?
<אבי חן חנוכה: שני דברים, תנו לי שתי דקות להסביר אותם.
<אבי חן חנוכה: כשאני הוכרתי לפני שנת 76' לא היה את המושג הזה, PTSD, אף אחד לא ידע מזה ולכן אני מוכר על בעיות נפשיות ופה יש לי טענה, משהו שאולי יקפצו עליי פה ויגידו 'אל תכניס את זה ואל תזרע פילוג', אבל זה ארגון נכי צה"ל, הוא עשה הסכם בשנת 2009, אחרי המחאה, ושם ניתנה ל- PTSD הטבה של 115 שקל הוצאות רכב מוכרות, כי אתם נוסעים יותר, כי אתם נוסעים בלילות.
<אבי חן חנוכה: אבל מי שמוכר על בעיות נפשיות לא קיבל אותם ומי שרצה לקבל אותם, אמרו לו 'לך תעבור ועדה רפואית, שיכירו לך ב-PTSD'.
<אבי חן חנוכה: אבל רגע, אני בשנת 75' עברתי ועדה, היו ועדות של אבי בלייך, ועדות הערכה, עברתי את הוועדה, לא עברתי ומישהו אמר 'אתה לא PTSD', אז לא קיבלתי את הכסף הזה.
<אבי חן חנוכה: פניתי למשה צין, ויש עוד כמוני הרבה, שמוכרים על בעיות נפשיות, 115 שקל הם לא יקבלו.
<אבי חן חנוכה: אני מבקש שתתקנו את המעוות הזה.
<אבי חן חנוכה: דבר שני, אני היום עובד יחד עם עידן קליימן, שהוא יושב ראש מחוז תל אביב, הוא ביקש ממני להכין נייר עבודה.
<אבי חן חנוכה: אני רוצה לזרוק רעיון שתלכו עליו.
<אבי חן חנוכה: הנכים פה, החבר'ה הצעירים האלה, מחר-מחרתיים לא ירגישו טוב, במקום שיגיעו למוסדות לחולי נפש, במקום שיגיעו אפילו לרמת חן, תנו לנו מקום שיהיה כמו, לא נקרא לזה הוסטל, נקרא לזה מלונית, שינוחו שם, שיתחזקו ויחזרו לחברה.
<אבי חן חנוכה: בלי הסטיגמה הזאת, בלי שהילדים שלהם יראו שהם מטופלים נפשית.
<אבי חן חנוכה: הילדה שלי מתביישת בי, שאני - - -
אבי דיכטר: מאיר חלבי, בבקשה.
<מאיר חלבי: אדוני היושב ראש, אני מברך על קיום הישיבה המכובדת הזאת, שיש לי חלק בקיום הישיבה.
<מאיר חלבי: אני מאיר חלבי, לצערי נכה צה"ל, הייתי חבלן מספר אחת במדינה.
<מאיר חלבי: כאן הבית הזה, הוועדה הזו שולחת ולא פעם שולחים חיילים לקרבות פנים מול פנים מול אויב אכזר.
<מאיר חלבי: יש שחוזרים בארון ויש שחוזרים עם מטען כבד של סבל, עצב ושל מלחמה קשה מאין כמוה בקרבות פנים אל פנים מול פני הבירוקרטיה והאטימות.
<מאיר חלבי: קהילת אטומי הקרב עייפה מדיבורים, עייפה מוועדות וזקוקה לפתרונות מיידיים.
<מאיר חלבי: בימים אלה מתקיימים דיונים בתזכיר הליכים שמאגד בתוכו את זכויות הנכים.
<מאיר חלבי: אין מספיק ולא נותנים את הדעת על הלומי הקרב בתזכיר הנכים בנושא הלומי הקרב ויש לתקן אותו לאלתר.
<מאיר חלבי: יש לעשות בדיקה 25 שנה אחורנית ויראו שכל ההתאבדויות הם של הלומי הקרב ופגועי הנפש.
<מאיר חלבי: יש להבין ולשנות פאזה, נכות נפשית היא הנכות הפוסט טראומטית היא יותר קשה מנכים שיושבים על כיסא גלגלים.
<מאיר חלבי: כן, יותר קשה.
<מאיר חלבי: למען הסר ספק, אין אנו אויבים של משרד הביטחון ואין משרד הביטחון אויב שלנו.
<מאיר חלבי: אנחנו צריכים לעבוד ביחד ולהבין ביחד את בעיית הנכה והלומי הקרב וטוב תעשה מדינת ישראל, משרד הביטחון, שתיתן את דעתה בנושא הלומי הקרב בכובד ראש יותר ויותר.
<מאיר חלבי: תודה, אדוני היושב ראש.
אבי דיכטר: תודה, חלבי.
אבי דיכטר: הדובר הבא, עידו.
<עידו גל רזון: שלום.
<עידו גל רזון: קוראים לי עידו גל רזון, אני הבחור שאז עשה את הצעקה בכנסת בשביל כל התהליך של ההכרה שלי להיות כנכה צה"ל.
<עידו גל רזון: אני נפצעתי במבצע 'צלול כיין', שירתנו בתקופה של 69 מבצעים שהיו בעזה.
<עידו גל רזון: באותה תקופה למדינת ישראל לא הייתה כיפת ברזל ואנחנו היינו צריכים, בתור החיילים, להיכנס להגן על מדינת ישראל, בגופנו, אני קורא לזה, לא פיזרנו שכונות ולא אמרו לכולם שאפשר לצאת מהשכונה אז הסיטואציות שהתמודדנו איתן, לא היה לנו הרבה כוח אש, לא מהאוויר, לא מהקרקע, זה סיטואציות של להסתבך מול מחבלים במרכזים של שכונות בתוך עזה ולהתמודד עם המציאות.
<עידו גל רזון: עכשיו, המציאות שלי היא קשה, המציאות שלי היא ממש קשה, כי אני חוויתי חוויות שהן קשות מאוד בקרב.
<עידו גל רזון: יש איתי פה עוד אנשים שחוו אותן גם.
<עידו גל רזון: אנחנו פה מדברים על הטיפול בפוסט טראומה, אם אתם אומרים שיש טיפול בפוסט טראומה, איך זה שמהמצב שאז, מאז, אתם אומרים שהיום השתנה משהו?
<עידו גל רזון: היום גם המצב דפוק.
<עידו גל רזון: סליחה שאני אומר את זה, אבל המצב שלנו הוא שאין טיפול.
<עידו גל רזון: היחידה לתגובות קרב היא לא באמת מטפלת.
<עידו גל רזון: מישהו מכם ראה בכלל איך היחידה לתגובות קרב נראית?
<עידו גל רזון: נראה לכם שעם כדורים פסיכיאטריים וטיפול שיחתי אתם תוכלו להוציא מישהו מהטראומה שלו?
<עידו גל רזון: אני יודע, בתור פוסט טראומטי, שאני באתי וראיתי את המוות כל היום מול העיניים שלי כל דבר שהיה טוב לעשות בשבילי זה להראות לי את החיים.
<עידו גל רזון: ואתם לא מראים לנו את החיים, אתם גוף שמדכא אותנו, אתם גוף שגורם לנו ללכת להוציא עשרות ומאות אלפי שקלים לעורכי דין לתיק, משאירים אותנו לבד מול כל הדבר הזה.
<עידו גל רזון: אני לא יודע אם אתם יודעים, ללכת לעורך דין, לפתוח תיק, הוא לוקח לך בין 15,000 ל-100,000, תלוי איזה עורך דין זה, ואז הוא אומר לך 20% מכל הסכום הכולל שאני אשיג לך, עוד 1,500% על היד, אני אקח לך 20% מהתשלומים, מכל התשלומים קדימה.
<עידו גל רזון: תגידו לי, עורך הדין נפצע או שאני נפצעתי?
<עידו גל רזון: העורך דין נפצע?
<עידו גל רזון: אני איבדתי יד, נפש, עין, רגל או שעורך הדין איבד נפש, עין ורגל ואלה זכויות שלו?
<עידו גל רזון: ושל הרופאים ושל חוות הדעת.
<עידו גל רזון: למה אין לנו מקום שיכול להכיל את כל הדבר הזה?
<עידו גל רזון: אני עכשיו הולך ומגייס כספים בכל העולם לכפר שיקומי ל- PTSD ואני דורש מהמדינה שתבוא ותשים יד בזה, כי הגיע הזמן לתת טיפולים רציניים, טיפולים במים, טיפולים של קאוצ'ינג, סידור תזונה, נשימה, מרכז לימודים גדול, מרכז גמילה גדול.
<עידו גל רזון: הרי אנחנו יודעים שבפוסט טראומה יש את הפרעת דחק פוסט טראומטית, החיילים האלה בורחים, הם לא רוצים להתמודד, הם בורחים מהסיוטים שלהם, ולאן הם בורחים?
<עידו גל רזון: לאלכוהול, לסמים, לתרופות.
<עידו גל רזון: לאן הם יגיעו?
<עידו גל רזון: אז הם יוצאים מהצבא, הם צריכים להגיש תביעה, המשפחה שלהם צריכה להביא אותם, מי בכלל דיבר על המשפחה?
<עידו גל רזון: אם המצב הכלכלי של המשפחה, אם הם בכלל יכולים לשים את הדבר הזה, יכולים להתמודד עם הסיטואציה?
<עידו גל רזון: אז המשפחה סוגרת לו דלת, החברה סוגרת לו דלת, המערכת סוגרת לו דלת, בסופו של דבר הוא קיבל פוסט טראומה והוא נשאר לבד.
<עידו גל רזון: יש מעלינו, פצועי צה"ל, דגל של חרדת נטישה ענק, שזה בכלל מהמערכת.
<עידו גל רזון: צריך לעשות לזה סוף.
<עידו גל רזון: יש המון טיפולים טובים ולאו דווקא טיפולים שיחתיים.
<עידו גל רזון: שיחות זה טוב, אבל שיחות שאני אבוא ואני ארגיש חזק מתוך זה שאני פותח ולא שאני חלש.
<עידו גל רזון: כשאני חלש אני יורד למטה, כשאני חזק אני עולה למעלה.
<עידו גל רזון: מוטיבציה, אהבה, כמו שהוא אמר, שזה חיבוק.
<עידו גל רזון: מי בכלל מדבר על הנתונים של המתאבדים?
<עידו גל רזון: המערך הנפשי שלנו בצה"ל הוא גרוע, יש לנו מלא אנשים שמתאבדים, אין לנו בכלל מישהו שיכול לטפל באותם חיילים שבמצוקות.
<עידו גל רזון: זה לא קשור לקרב, להיכנס למערכת צבאית כולל לעמוד בלחצים שהם לפעמים לאנשים מסוימים קשים.
<עידו גל רזון: אז איפה אתם בתור המערכת?
<עידו גל רזון: איפה אתם בתור המערכת באים עכשיו לטובת כולנו?
<עידו גל רזון: יש סיפורים מיום כיפור, מהחווה הסינית על בחור, משה לוי, שנמצא פה, הוא חילץ את אהוד ברק מהטנק, יש לו רסיס בלב, רסיס בריאה, רסיס בטחול, כדורים ברגל, מאות רסיסים בגב, למה יש לו רק 5% על רסיס בלב כשאמור להיות לו 30%?
<עידו גל רזון: עכשיו, בגיל כזה, אחרי 30 שנה, הוא צריך לשים עוד פעם כספים לעורך דין?
<עידו גל רזון: הוא צריך עוד פעם לעבור את כל התהליך הזה?
<עידו גל רזון: ועדיין הוא קיבל סירוב.
<עידו גל רזון: הוא מוכר ב-49% ועדיין אין לו את היכולת הזאת בכלל להתמודד איתם.
<עידו גל רזון: הוא כבר מבוגר.
<עידו גל רזון: ויש פה חבר'ה מ'צוק איתן', מהלחימה האחרונה, מסיירות, סיירת צנחנים, כולם פנו ליחידות לתגובות קרב וכולם פנו לנט"ל, ויש פה גם אחד שאמר שהוא 'שביל המחר', - - - ב'שביל המחר'.
<עידו גל רזון: אוקיי, הבאתם אותי, טיפלתם בי, אוקיי ו-?
<עידו גל רזון: נגמר הסיפור, מי עוזר לי מפה והלאה?
<עידו גל רזון: נשארתי לבד שוב.
אבי דיכטר: תודה רבה, עידו.
אבי דיכטר: מרום, בבקשה.
<מרום מליניאק: אני הייתי חובש ב-73' מהיום הראשון.
<מרום מליניאק: בלילה הראשון טיפלנו, רופא ואני, זה היה כל התאג"ד בבית המכס העליון, וכ-50 חבר'ה, שריונאים מ-188, שרופים - - - וקטועים ועיוורים ואני הייתי חובש, קראו לזה שלב 4, חובש מחלקתי חסר ניסיון לחלוטין, שעבדתי עם רופא שהוא טיפל באנשים ונתן לי הוראות מה לעשות.
<מרום מליניאק: שם למדתי לחבר אנשים לעירוי.
<מרום מליניאק: זה הניסיון הגדול.
<מרום מליניאק: מאז אני עברתי את כל השלבים.
<מרום מליניאק: הגעתי ביום שלישי, זה היה היום הרביעי של המלחמה, הגדוד שלנו כיוון כלים, כיוון את התותחים, עלינו לתל פארס וביקשו ממני להיכנס לתוך המוצב בשביל לבדוק, יחד עם מש"ק חבלה, אם יש שם נפגעים.
<מרום מליניאק: ונכנסנו פנימה וגילינו 13 אנשים, בדיעבד אני יודע, אלה היו צוערי בית ספר לקצינים שהעלו אותם למעלה, שעשו עליהם וידוא הריגה, הקומנדו הסורי, ואם מותר לדבר בשפה לא נעימה, כרתו להם את איבר המין ודחפו להם אותו לפה ואני הכנסתי את האנשים האלה לשקים.
<מרום מליניאק: ואחרי זה הם צריכים לבדוק אם אני פוסט טראומטי משנת 2005.
<מרום מליניאק: אחרי שאני עובר חיים של ויה דולורזה ובמקום לבדוק מה מצבי הנפשי הולכים ומספרים לי שיש לי כושר ורבלי.
<מרום מליניאק: תודה רבה.
<מרום מליניאק: אני לא ישן בלילות גם כיום, אני חי לבד, אני בן 67, כמובן גרוש, כמובן סבא לבת שרואה אותי כשהיא עושה טובה ואני בזמני הפנוי, והחליטו שאותי לא משכנעים, הייתי בן 56, רציתי ללכת ללמוד פסיכולוגיה, לחקור את התופעה, אמרו לי לא, אתה לא.
<מרום מליניאק: אני הייתי מנהל של מפעלי מזון, אמרו 'אתה לא', שלחו אותי הביתה, נתנו לי את הזכויות, על זה אין לי טענות לאף אחד.
<מרום מליניאק: ומאז אני מאתר אנשים או שהם פונים אליי שמשום מה הם מחכים בין שנתיים לשבע שנים להכרה ממתי שהם מזוהים כהלומי קרב, ועדיין לא מגיעים לוועדה רפואית ועדיין לא מקבלים טיפול ואני רוצה לשאול את כל הרופאים שיושבים פה, אם למישהו היה דלקת גם היו נותנים לחכות שבע שנים לתת לו אנטיביוטיקה?
<מרום מליניאק: איך זה יכול להיות?
<מרום מליניאק: שלחתם אותנו למלחמה, תשלמו באחריות.
<מרום מליניאק: מה זה?
<מרום מליניאק: לא יכול להיות כזה דבר.
<מרום מליניאק: אנשים באים אליי ואומרים לי, מאיימים בהתאבדות, למה?
<מרום מליניאק: כי ארבעה חודשים הם לא מקבלים טיפול למרות שהם מוכרים, יש להם אחוזי נכות, כי הרופאה הפסיכיאטרית החליטה שהיא לא מטפלת יותר באדם הזה.
<קריאה: - - - אמרו לו שאני נרקומן, כי אחרי תקופה של כדורים שהוא לוקח אמרו לו שהוא נרקומן.
<קריאה: במקום לבוא ולתת טיפול אמרו לי שאני נרקומן.
<קריאה: אני מוקלט, מול משרד הביטחון, התקשרתי אליהם, הפסיקו לי טיפולים, בוא נגיד ככה.
<קריאה: הפסיכיאטר, הפסיכולוג.
<מרום מליניאק: מפסיקים טיפולים לאנשים - - -
<קריאה: מפסיקים טיפולים וזה שאני לא רוצה ללכת.
<קריאה: היום עם אשתי אני נמצא, אז בזמנו היא הייתה גרה אצלי בבית, הפסיקו לי את הטיפול - - - סליחה שאני קוטע אותך, אבל - - - הפסיקו לי את הטיפולים, שלחו אותי ללכת הביתה בלי טיפולים, דבר שאסור לעשות.
<קריאה: מגיעים לי טיפולים, יש לי אחוזי נכות, יש לי הכרה, יש לי הכול.
<קריאה: אני אשמח - - - לגבי טיפול - - -
אבי דיכטר: רשות הדיבור למרום מליניאק.
<מרום מליניאק: לא יכול להיות שמגיע אליי אדם שארבעה חודשים לא מקבל טיפול פסיכיאטרי, הוא מקבל 30% על PTSD, לא מקבל תרופות, כי האגף שלח לשלוח לו הפניה לרופא אחר.
<מרום מליניאק: מה קרה פה?
<מרום מליניאק: 6,000 נכים תחת רופא אחד במחוז תל אביב, שזו שערורייה שאין שנייה לה.
<מרום מליניאק: בשביל לתת לכם פרופורציה, בקופת חולים רופא מטפל ב-1,500 איש.
<קריאה: 1,200.
<מרום מליניאק: 1,200, 1,500, תלוי באיזה מקום, אבל מה זה פה?
<מרום מליניאק: 6,000 נכים, רופא אחד.
<מרום מליניאק: אולי הם רוצים שאנחנו נלך לים וניכנס לתוך המים ולא נצא.
<מרום מליניאק: אומר לי יהודי בן 79, היה במלחמת יום כיפור, מקבל 420 כדורים בחודש בבית חולים רמב"ם מרופא פסיכיאטר שם, מקבל המלצה לעבור למריחואנה רפואית.
<מרום מליניאק: הבן אדם צריך ללכת ולשלם אלפי שקלים רק בשביל הבקשה לרישיון.
<מרום מליניאק: למה אותו רופא פסיכיאטר לא יכול לכתוב, למלא את הפקקטה טופס הזה ולהעביר למשרד הבריאות?
<מרום מליניאק: הרי אתם משלמים לו בתור ריטיינרים.
<מרום מליניאק: למה צריך הלום קרב לקבל טיפול כשאנחנו רואים כבר במשך השנתיים-שלוש האחרונות על הרבה אנשים שזה עוזר להם?
<מרום מליניאק: למה לסמם אותם עם התרופות?
<מרום מליניאק: כי קבעתם עם מפעלי התרופות?
<מרום מליניאק: מספיק עם זה.
<מרום מליניאק: אומרים לנו שאין כסף, למי מספרים את הסיפורים האלה?
<מרום מליניאק: אנחנו צריכים לממן, ללכת לשלם 1,500 שקל לביקור אצל רופא פסיכיאטר שלא מכיר אותנו, שהוא ממלא טופס בשביל שנקבל רישיון למריחואנה רפואית, שאותו פסיכיאטר שאנחנו פעם בחודש אצלו, שכן מכיר אותנו, שהוא זה שאומר 'חבר'ה, תלכו לסדר את זה', לקבל את הרישיון, למה הוא לא יכול לתת את זה?
<מרום מליניאק: הרי כעת עומדת לצאת רשימה של 100 רופאים שתאושר.
אבי דיכטר: מליניאק, תודה רבה.
אבי דיכטר: לא שאין לנו סבלנות לשמוע אותך, אנחנו פשוט חייבים לשמוע אנשים נוספים.
אבי דיכטר: יוסי יהב, בבקשה.
אבי דיכטר: לאחר מכן אנחנו נשמע את ראש אגף השיקום, את חזי, ואז תהיינה התייחסויות של חברי הכנסת ולאחר מכן אנחנו נעבור לאחרים, ככל שהזמן יאפשר לנו.
אבי דיכטר: בבקשה, יוסי יהב.
<יוסי יהב: אני אציג את עצמי.
<יוסי יהב: אני נפגעתי בלבנון הראשונה, נפגעתי כמה פעמים, נפגעתי בהתקפה שנהרג האלוף יקותיאל אדם, אני הייתי בלבנון, ישנתי על יד תותח שלא ידעתי מקיומו, היה מפקד רן כהן, היה פיצוץ ואני עפתי באוויר.
<יוסי יהב: אני לא זוכר, זה היה תוך כדי שינה, הדברים התגלגלו, עברו, הגענו לביירות, הייתה תקופה ממש מפחידה, היה מתח באוויר כשאנחנו פורצים למערב ביירות.
<יוסי יהב: אני מתבייש לספר מה קרה לי אז, שחררו אותי מהר.
<יוסי יהב: כל השנים אחרי 82', יצאתי לאזרחות, רבתי עם אנשים, הרגשתי מדוכא, הרגשתי מיואש, לא ידעתי מה קורה לי.
<יוסי יהב: הסתבכתי.
<יוסי יהב: בשנות ה-90 התחילו להיות לי עצירויות של ארבע-חמש שנים, לא הבנתי, הרופאים חיפשו דבר פתולוגי, גם אני חיפשתי, עשו לי MRI, בדקו לי את כל הגוף, מעל 100 בדיקות רפואיות.
<יוסי יהב: מבחינה עסקית ויתרתי על 5,000 מטר - - - בראש העין, יצאתי עם נזיד עדשים.
<יוסי יהב: רציתי לבדוק מה קורה לי, בזבזתי המון כספים, נסעתי לחו"ל, רופאים פסיכיאטריים - - - לא היה לי כסף ללכת לעורך דין, עורך דין רצה ממני 20,000 שקל להכין אותי, בשביל שאני אדע לדבר אל מול צוות טיפול תגובות קרב, שלדעתי זה צוות סיכול תביעות.
<יוסי יהב: הם מצאו שהיו לי סיוטים בגיל 10, חלומות בלהה, למי מכם לא היה חלום בלהות בילדות?
<יוסי יהב: ואז הם קבעו שהחל מגיל ילדות, 'האירועים יכולים להיות טראומטיים, אך נראה שאינם מסבירים את התמונה הקלינית שבחלקה הקדים את השירות הצבאי'.
<יוסי יהב: כאילו אני הגעתי דפוק למלחמה, הגעתי דפוק לצבא, עשו לי ועדת קבלה לצנחנים, התקבלתי, ועדה מנטלית וועדה פיזית קשה עברתי, התקבלתי להיות צנחן, אבל מה?
<יוסי יהב: צוות התגובות עלה על זה שהיו לי סיוטים בגיל הילדות ואז הוא מבטל אותי.
<יוסי יהב: זהו.
<יוסי יהב: זה העניין, זה הכול, מבטל אותי ועכשיו אני צריך ללכת לעורכי דין, לשלם עשרות אלפי שקלים, מאות אלפי שקלים, לחבר חוות דעת שישברו את חוות הדעת שלהם.
<יוסי יהב: אני, התחושה שלי שהקצינים האלה, הפסיכיאטרים, עשרה פסיכיאטרים, ממש בושה לאינטליגנציה האנושית, עשרה פסיכיאטרים לא ניסו אפילו לבדוק מה קרה לי, לא ניסו לקרוא את כל החומר הזה, רק שמעו אותי שעה וחצי וקבעו, באת עם סיוטים וגם יש טעות במכבי, שחררו אותי כתסמונת טורט, ויש לי את המכתב של הרופא שאבחן אותי בהתחלה ואחרי זה הוא כותב 'החולה ללא סימנים קלאסיים של טורט, אלא עם הרגשת מתח - - - פנימי'.
<יוסי יהב: אז תבדקו את זה, ריבונו של עולם, למה זרקתם אותי?
<יוסי יהב: ואז אני בא להם עם המחקר החזק הזה של 100% שמצא שאנשים שנפגעו מפיצוץ צדי המוח נפגעו להם ואז הם חווים מצב של כאבים חדים בכל הגוף וטיקים כאלה.
<יוסי יהב: אתם יכולים - - - יש לי פיצוצים בתוך המוח, יש לי נעצים בתוך המוח, אין לי שקט, אני מתעורר, חמש פעמים בלילה אני מתעורר, כל שעתיים אני מתעורר.
<יוסי יהב: כשאני זוכה, פעם בעבר זכיתי לשש-שבע שעות רצוף, אז הייתי קם עם סיוטים, עם אלפי מחבלים שפורצים לי הביתה, עם כל השכונה שלי נשרפת וזהו.
<יוסי יהב: והם לוקחים אנשים חולים והם מראיינים אותם ומתחקרים אותם כמו בחקירת משטרה ואז 'לכו הביתה, לא מגיע לכם'.
<יוסי יהב: זה הצבא שלנו המוסרי.
<יוסי יהב: אני מתבייש שהלכתי לצבא ושיש לי שלוש בנות בצבא סדיר ויש לי בת קצינה, אני מתבייש שהן משרתות את המדינה הזאת, נקודה.
<יוסי יהב: מתבייש.
<יוסי יהב: ככה מתייחסים אלינו.
<יוסי יהב: הנה, יש פה מסמכים על מה שאמרתי, על כל דבר שהם אמרתי.
<אבי חן חנוכה: תהיה גאה בהן, כי הם יצילו אותנו אולי.
<אבי חן חנוכה: תהיה גאה בבנות שלך.
<יוסי יהב: אני לא גאה יותר.
<יוסי יהב: אני מתבייש במדינה הזאת בכלל, מתבייש שנולדתי פה.
אבי דיכטר: יוסי, תודה רבה.
אבי דיכטר: אנחנו לא שופטים אנשים בעידנא דריתחא ואני מבקש מחזי, ראש אגף שיקום נכים, בבקשה.
<חזי משיטה: אני לגמרי מבין את הזעקות שעולות מדם ליבם, שזה נפגעי פוסט טראומה, כפי שהציגו כאן את הדברים.
<חזי משיטה: אני הגעתי לאגף שיקום כראש אגף שיקום לפני חצי שנה, אני רואה בזה אתגרים והזדמנות, לא אישית, אלא הזדמנות לעשות מעשה במקום שבו מדינת ישראל רואה בגוף הזה גוף ביצוע ששולח את ידו לדופק של נפגעי צה"ל, נכי צה"ל באשר הם, ואנחנו עושים ועושים הרבה ונעשה יותר.
<חזי משיטה: פגיעות פוסט טראומטיות לאנשים שחלקם נמצאים פה הן פגיעות קשות, הן דורשות טיפול, הן דורשות ליווי, אנחנו עושים את זה, אני אפרט על זה בהמשך, אני רק בקצרה אגיד את הדברים ממש בפתיח.
<חזי משיטה: אנחנו עושים הרבה בכל הכלים שעומדים לרשותנו והם רחבים וטובים.
<חזי משיטה: מדינת ישראל, באמצעות משרד הביטחון, עם גוף הביצוע של אגף השיקום, עובדים על פי הנחיות וחוקים ותקנות ואני אומר לכם שיש לנו ארגז כלים ויכולות נרחבות ואנחנו משתמשים בכולם ומעבר לזה, אנחנו עושים טוב.
<חזי משיטה: הליווי הפסיכולוגי לבני המשפחה ולילדים מתקיים.
<קריאה: איפה הוא מתקיים?
<קריאה: אני רוצה לדעת.
אבי דיכטר: סליחה, אנחנו - - -
<קריאה: הוא צודק.
אבי דיכטר: בבקשה, חזי.
<חזי משיטה: אני אנסה לדייק - - -
<קריאה: יש לי פה מסמך שנתיים, שדורשים להגיע לטיפול זוגי, רק שמישהו יגיד לי על מה ולמה דחו אותי.
<קריאה: שמישהו יגיד לי.
אבי דיכטר: סליחה, אנחנו רוצים לתת לחזי לדבר, נא להתאפק, בבקשה.
אבי דיכטר: אני יודע שזה קשה, אבל - - -
<קריאה: 14 שנה התאפקתי, אני אתאפק בכיף.
אבי דיכטר: אז תתאפק עוד 20 דקות, עד שהוא יסיים לדבר.
<חזי משיטה: הליווי הפסיכולוגי למשפחה ולילדים קיימים כחלק מהטיפול בנכה עצמו.
<חזי משיטה: אני מבקש, אדוני היושב ראש, לא להתייחס למקרים פרטניים, אפילו לא לתכנית שלנו - - -
אורן אסף חזן: הבעיה שזה יותר מדי מקרים פרטניים, זו הבעיה.
<חזי משיטה: אם אתה רוצה שאני אתייחס לכולם, אני בשל לזה, אני לא חושב שזה המקום, אני לא חושב שזה נכון.
אבי דיכטר: חזי, אני אומר לחזי ואני אומר לחברי הכנסת, אנחנו, לא אתה, בוודאי כראש האגף, ולא חברי הכנסת, לא יכולים לעסוק בסוגיות אישיות.
אבי דיכטר: סליחה, אני לא יכול לומר למישהו מהדוברים שדיבר על עצמו לא לדבר על עצמו, אבל - - -
אורן אסף חזן: גם אחי נכה צה"ל, הלום קרב, תאמין לי שאני יודע על מה שאני מדבר כשאני אשאל אותך שאלות.
<חזי משיטה: אני אומר שהדיון הזה, מטרתו הוא לא לדון בבעיות פרטניות, אנחנו לא נעשה את זה פה, זה לא נכון, אני לא חשוף לאפשר לכם את הנתונים, אם אין לי ויתור סודיות, אני גם לא אעשה את זה, נקודה.
אורן אסף חזן: אם אני אשאל אותך איפה זה מתקיים, תענה?
<חזי משיטה: יש בשער הכניסה שתי יחידות שאני רוצה שכולם יידעו.
<חזי משיטה: יחידת התביעות זו היחידה של הוועדות הרפואיות, הם ממונים על ידי שר הביטחון, הם עצמאיים, הם עושים את עבודתם נאמנה יומם ולילה.
<חזי משיטה: נאמר כאן שיש כאן עומס.
<חזי משיטה: אדוני היושב ראש, אתה מכיר את העומס גם אצל הרופאים וגם בישיבות האלה.
<חזי משיטה: הוא קיים, הוא משפיע על היכולת שלנו לטפל בצורה יותר מהירה, אנחנו מטפלים בזה, אני מקווה שנשיג הישגים.
<קריאה: אנחנו שומעים את השטויות האלה כל פעם.
<מרום מליניאק: חזי, זה עניין של כסף,?
<מרום מליניאק: תפתרו את זה, אנשים לא יכולים - - -
אבי דיכטר: אני אומר לאנשים שנמצאים פה, אנחנו עכשיו בשלב שבו מדברים הגופים המקצועיים, במקרה הזה חזי משיטה, היחידים שרשאים להעיר הערות זה חברי הכנסת לפני שהם יקבלו זמן להתייחסות.