GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלון פרידמן: כמו שיש צורך להסביר לסטודנטים ישראלים שישראליותם היא חלק מהשייכות שלהם.
רוברט אילטוב: זה דיון שקיימנו גם בוועדת המשנה ואתה היית שם, דיון שקשור ליהדות ארצות-הברית.
רוברט אילטוב: זה דיון רחב, מורכב, מסובך.
רוברט אילטוב: רק לפני שבוע היה משבר בסוגיית הגיור.
רוברט אילטוב: בוא נשאיר אותו לדיון אחר.
רוברט אילטוב: שחר אלון, בבקשה.
<שחר אלון: תודה רבה, חבר הכנסת אילטוב, שהזמנתם אותי.
<שחר אלון: חבר הכנסת דיכטר.
<שחר אלון: אני הייתי שליח חינוכי בהונג-קונג, בוונצואלה, ותפקיד אחרון הייתי חלק מהקונסוליה הישראלית בניו-יורק.
<שחר אלון: הייתי עובר בכנסיות ומרצה על ישראל.
<שחר אלון: מחמם את הלב לראות את כל האנשים שפה, ואני חולק על "אם תרצו".
<שחר אלון: רוב הסטודנטים אפאטיים, ויש משבר ציוני עמוק בחיים הסטודנטיאליים הישראלים.
<שחר אלון: פחות אכפת לאנשים היום ממה שקורה פה במדינה.
<שחר אלון: תנסו לעשות אירוע ציוני באוניברסיטה מקובלת ותראו את ההיענות.
<שחר אלון: יש אפטיה, וזה משבר חברתי עצום שצריך להתייחס אליו.
<שחר אלון: התאחדות הסטודנטים לא נועדה ליום הסטודנט.
<שחר אלון: חברים, האחריות מוטלת עליכם.
<שחר אלון: אני לא סטודנט כבר כמה שנים.
<שחר אלון: תובילו, קחו את היוזמה.
<שחר אלון: אף אחד אחר לא יעשה את זה יותר טוב מכם.
<שחר אלון: היום זה התפקיד שלכם.
<שחר אלון: לא נולדתם ולא באתם לכל המצב הזה כדי לעשות ימי סטודנט.
<שחר אלון: יש צורך לבנות, ואולי שזה יצא מהוועדה, תוכנית אסטרטגית למאבק ב-BDS.
<שחר אלון: מישהו פה יודע כמה אוניברסיטאות יש בארצות-הברית?
<שחר אלון: ויקיפדיה יודע, 2,800 אוניברסיטאות ומקומות אקדמיים.
<שחר אלון: מישהו פה עשה פעם בדיקה?
<שחר אלון: אולי יש מקומות ששם הבעיה אקוטית יותר?
<שחר אלון: אולי יש מקומות ששם עוד אפשר לדבר?
<שחר אלון: יש פה האסטרטג אולי הכי גדול במדינת ישראל מבחינה ביטחונית.
<שחר אלון: איך אפשר לפעול בלי תוכנית אסטרטגית, שנוכל לבדוק מה עשינו השנה, מה נעשה בשנה הבאה?
<שחר אלון: יש פה מיטב הכוחות.
אבי דיכטר: בשביל זה משרד לענייני אסטרטגיה.
רוברט אילטוב: תכף הם יתייחסו.
<שחר אלון: הנציג של המשרד ליחסים אסטרטגיים אמר את דברו קודם, אבל אני דוחף אתכם לקחת את היוזמה.
<שחר אלון: תרכזו אתם את הפעילות, תבנו אתם את המטה.
<שחר אלון: מה צריך לעשות בפועל?
<שחר אלון: יש פה עשרות אוניברסיטאות בארץ ומוסדות אקדמיים שיש להם קשרים בין-לאומיים עם אוניברסיטאות אחרות.
<שחר אלון: אין פה בדיקה אילו קשרים ניתן לנצל עם אוניברסיטאות אחרות, עם ראשי התאחדויות סטודנטים אחרות בעולם.
<שחר אלון: אילו בריתות נוצרות ואילו מאבקים אפשר לנהל ביחד על סמך זה שמדינת ישראל היום היא במצב מאוד טוב, יש לנו יחסים דיפלומטיים עם 160 מדינות.
<שחר אלון: לא שמעתי שמדינת ישראל פנתה לראש ממשלת בריטניה ואמרה: יש פה דברים שהם לא יכולים לקרות ולא ייתכן ששאר היחסים הדיפלומטיים שלנו הם כרגיל, וביטחון ומדע ומחקר והכול, אבל תראו מה קורה באוניברסיטאות שלכם.
<שחר אלון: בשביל לטפל בסרטן הזה צריך תוכנית אסטרטגית שתגיד: היום המקומות הכי אקוטיים זה גרמניה, בריטניה, ארצות-הברית.
<שחר אלון: הרי ארצות-הברית היא מדינה ענקית, איך אנחנו יודעים לאן להפנות את הכוחות?
<שחר אלון: האם רק בקולומביה הבעיה קיימת?
<שחר אלון: אולי יש דווקא מקומות אחרים שיותר חשוב לטפל בהם?
<שחר אלון: אני לא יודע, אני רק שואל, מה האסטרטגיה, מה התוכנית, שנדע גם לבחון את עצמנו בשנה הבאה.
<קריאה: נאווה אדלשטיין, מנהלת קשרי החוץ שלנו, היא בקשר הדוק עם יושבי-ראש התאחדות הסטודנטים בכל רחבי אירופה.
<שחר אלון: אני קורא לכם גם כעורך-דין, אני חבר בלשכת עורכי הדין של ישראל, תרתמו גופים אחרים שיכולים לעזור.
<שחר אלון: אני אשמח לעזור ברמה שאני מכיר.
<שחר אלון: האם היהודייה הביאה הרבה מאוד עורכי דין לעולם, ויש עורכי דין יהודים בכל העולם שרוצים לעבוד, אבל צריך את הסטרטר, מישהו שידליק אותם, שירתום אותם, שיגייס אותם.
<שחר אלון: יש בארצות-הברית 50 אגודות של עורכי דין, בכל מדינה יש התאחדות עורכי דין.
<שחר אלון: מתים לעשות, מתים לעבוד.
<שחר אלון: קחו את היוזמה, קחו את המושכות, תובילו סטודנטים ואנשים צעירים שיכולים לעשות שינויים.
<שחר אלון: אל תחכו לאנשי הממשלה, אל תחכו לחברי הכנסת.
<שחר אלון: ואני קורא שוב ליצירה של תוכנית אסטרטגית שתיבנה על-ידי כולם.
רוברט אילטוב: תודה, אלון.
רוברט אילטוב: אנחנו נאלצים עוד מעט לסיים את הישיבה.
רוברט אילטוב: יש פה עוד הרבה דוברים שנרשמו.
רוברט אילטוב: בהתייעצות עם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון ושלי כיושב-ראש ועדת המשנה לענייני הסברה וחוץ קבענו שאנחנו נאמץ את הפורום הזה, אנחנו נמשיך את הדיונים.
רוברט אילטוב: כמובן, בשיתוף פעולה עם הממשלה פה מסביב לשולחן.
רוברט אילטוב: אנחנו גם ממשיכים לעשות את הפעילות בפורום הסגור, אבל אני כבר אומר לכם שאנחנו נמשיך את כינוס הפורומים עם כל הארגונים כדי שהדיאלוג שיש פה יוצף ויקבל את התמיכה של הכנסת.
רוברט אילטוב: אשמח מאוד שכל הגורמים ייקחו פה צד פעיל ביותר באירוע הזה.
רוברט אילטוב: ניתן לסיכום גם למשרד החוץ וגם למשרד ההסברה.
רוברט אילטוב: בבקשה.
<רון גרסטנפלד: אני רוצה להתייחס.
<רון גרסטנפלד: דבר ראשון, עבודה נעשית ברמה האסטרטגית, ברמת הממשלה.
<רון גרסטנפלד: לא סתם כ-18 מיליון בארצות-הברית יש חקיקה נגד BDS.
<רון גרסטנפלד: זה חסר תקדים.
<רון גרסטנפלד: אני לא אבוא עכשיו בבכי ונהי על משרד החוץ, אבל שתבינו איזו עבודה נעשית כאשר בשגרירות הממוצעת יש שני עובדים מדיניים.
<רון גרסטנפלד: בפעם הבאה, אם נגיע לישיבה כזאת, אני אשמח לקרוא לכם שורה של מברקים שמגיעים מנציגויות ותראו איך המשרד נחוץ לדברים האלה.
<רון גרסטנפלד: כמובן שכאשר אנחנו מדברים על הנושא הזה של סטודנטים ישראלים, זה לא רק הנושא של ה-BDS כמלחמה.
<רון גרסטנפלד: סטודנט נלחם כי נלחמים נגדו.
<רון גרסטנפלד: הוא נאלץ להגיב הרבה פעמים, וכאן החשיבות הרבה של החברה האזרחית ושל אותם ארגונים כדי לתת להם את אותם כלים.
<רון גרסטנפלד: אני מתחבר לדברים של אלון, שהרבה פעמים לא ניתן, כי אתה אמרת מתחברים לזהות היהודית.
<רון גרסטנפלד: בין היתר יש כאן קיצוצים בתקציבים של סוכנות יהודית, הרבה פחות שליחים, הרבה פחות חיילים בשטח.
<רון גרסטנפלד: וכשיש הרבה פחות חיילים בשטח, המלחמה יותר קשה, ולמרות זאת אנחנו מנצחים בה באותם כוחות משותפים.
<רון גרסטנפלד: ואני שמח שאכן כך.
<רון ברומר: עו"ד שחר אלון, קודם כל תודה.
<רון ברומר: אתה מתפרץ לדלת פתוחה.
<רון ברומר: אסטרטגיה קיימת, אסטרטגיה סדורה ממשלתית מטעם המשרד לנושאים אסטרטגיים, שעובד עם ארגונים רבים בחברה האזרחית.
<רון ברומר: חלקם אפילו נמצאים בבניין הזה כרגע, ומי שיודע יודע מי עובד אתנו ומי לא.
<רון ברומר: אני מברך על ריבוי הארגונים בחברה האזרחית, בייחוד בתחום הקמפוסים שהוא יותר סקסי מתחומים אחרים.
<רון ברומר: אבל אליה וקוץ בה.
<רון ברומר: ריבוי ארגונים מביא גם לצורך של כל ארגון להוכיח את עצמו ולהראות את הייחודיות שלו.
<רון ברומר: כבוד היושב-ראש העלה פעמיים בדיון הזה את השאלה לנציגים שונים: האם אתם עובדים עם אחרים?
<רון ברומר: האם אתם עובדים עם קואליציות?
<רון ברומר: הלוואי שיכולתי להגיד שבאמת יש קואליציות רחבות, יפות, מכובדות, כפי שהצד השני עובד.
<רון ברומר: הבעיה הכי גדולה שלנו, שהרעים מהצד השני עובדים בקוהרנטיות כמעט מופלאה, עם מסר אחיד, עם כיווני פעולה אחידים, עם תאריכים שכולם מתכנסים לפעילות באותו זמן.
<רון ברומר: כולנו יהודים, שני יהודים שלוש דעות, וזה בסדר.
<רון ברומר: אני חושב שלשם כך נוצר המשרד לנושאים אסטרטגיים, כדי לתכלל פעילות ברמה הממשלתית, והמשרד מעמיד את עצמו, את משאביו, את האסטרטגיה שלו ועוד אמצעים רבים אחרים לטובת כל ארגון וארגון שרוצה לשים הצעה פרקטית.
רוברט אילטוב: שאלת הבהרה.
רוברט אילטוב: אתה אומר שהם עובדים בצורה מאוד סיסטמתית, כלומר אתה יכול לזהות מה המקור של הפעילות?
<רון ברומר: בוודאי.
רוברט אילטוב: ומה קרה מאז?
רוברט אילטוב: למה הם עדיין קיימים?
<רון ברומר: אנחנו עובדים על זה.
<רון ברומר: מדובר בפעילות סדורה מאוד של הצד השני, שהיא מודל לחיקוי.
<רון ברומר: צריך להסתכל איך הם עובדים ולנסות לאמץ כמה משיטות הפעולה שלהם.
<רון ברומר: בוודאי שהמטרה היא בסופו של דבר שהם יוכלו לפעול פחות טוב ממה שהם פועלים היום.
<רון ברומר: אבל אם אני חוזר לצד שלנו, אנחנו מעמידים את עצמנו ואת משרדנו לטובת כל ארגון וארגון שנמצא פה, לבוא ולהציג תוכניות, לבוא ולהציג יוזמות, רעיונות.
<רון ברומר: כפי שאמרתי בתחילת הדיון, זה היה המשפט הראשון שלי, חלק מהשכל נמצא בכנסת, רוב השכל נמצא בחברה האזרחית ובארגונים שמיוצגים סביב השולחן.
<שמואל לטקו: אני שומע כאן אנשים נפלאים, ארגונים נפלאים.
<שמואל לטקו: לא שמעתי שהם הזכירו פעם אחת איזשהו שיתוף פעולה אתכם או עם משרד אחר ממשלתי.
<שמואל לטקו: הם עובדים לבד, הם עושים את הכי טוב שהם יודעים לעשות.
<שמואל לטקו: אז איפה שיתופי הפעולה.
<שמואל לטקו: אני מצפה שהם יגידו שהם עובדים ביחד.
<קריאה: כאזרחים תמיד מוצאים את הדרך להאשים גם את פעילות חברי הכנסת, גם את פעילות הממשלה.
<קריאה: אני חושב שהצוות שנבנה במשרד לנושאים אסטרטגיים – אני כאזרח לא ראיתי עבודה כזאת כבר הרבה מאוד שנים, ויצא לי כחבר הנהלת התאחדות הסטודנטים לראות כמה עבודות של משרדים.
<קריאה: הם עובדים אל תוך הלילה, צוותי העבודה עובדים קשה מאוד.
<קריאה: הם כן תומכים בכולנו.
<קריאה: התייחסתם לנושאים כלכליים, לא תמיד התמיכה מהמדינה חייבת לבוא בכסף, בטח בנושאים האלה.
<קריאה: לפעמים זה אפילו קצת עדיף שזאת לא תהיה תמיכה בכסף.
<קריאה: התמיכה במשאבים, במחקרים, בתפיסת הפעלה, בסנכרון בינינו כארגונים אזרחיים.
<קריאה: אני חייב להגיד שהעבודה שהמשרד עושה בשנה האחרונה, בטוח הצד הזה של השולחן שיתף פעולה בהרבה פרויקטים בזכות זה שרון וחבריו חיברו בינינו.
<קריאה: אז אם זה לא יצא כך מהצד שלנו, נראה לי שלא מעט כאן סביב השולחן יגידו שהם עושים עבודה נפלאה.
<רון ברומר: יהללך צדיק ולא פיך.
<רון ברומר: כפי שאמרתי, ידידי, יש לא מעט ארגונים שאנחנו עובדים אתם.
<רון ברומר: אתה לא תשמע על זה, לא בתקשורת ולא בשום מקום אחר.
<שמואל לטקו: אני גם שומע אתכם בדיונים, אני יודע.
<רון ברומר: כי זה אינטרס שהדברים האלה לא יצאו.
<רון ברומר: אני חושב שאם אני עובד עם ארגון מסוים, בסופו של דבר עם כל העולם ואשתו ידעו שהוא עובד עם ממשלת ישראל, זה רק צובע אותו בצבעים לא טובים.
<רון ברומר: לכן רוב מוחלט של ההתקשרויות ושל הפרויקטים שלנו הם חסויים.
<אסף קורצמן: אני סטודנט במכללת ברל, סך הכול שנה א'.
<אסף קורצמן: בחיים לא שמעתי על אף פעילות של אף ארגון במכללה.
<אסף קורצמן: לא מזכירים שום דבר שקשור לציונות, ליהדות.
<אסף קורצמן: הדבר היחיד שראיתי במכללה שלי זה שהזכירו שיר של נאפר על הלוח.
<אסף קורצמן: אין שם פעילות.
<אסף קורצמן: נכון לעכשיו תהיה לי דריסת רגל בקשר לעבודת הסטודנטים בשנה הבאה.
<אסף קורצמן: אפילו מבחינתי ליצור קשרים מעכשיו.
<אסף קורצמן: אני רוצה להכניס את העניין הזה.
<אסף קורצמן: זה לא הגיוני שאני במכללה במדינת ישראל, ואני לא רוצה להיכנס למגדרים אבל המגדר היהודי הוא הרבה פחות במכללה, לא שומעים אותו.
<אביב איטח: נשמח לחבר הכנסת ליעקב חטואל ולהסתדרות הציונית העולמית.
<אביב איטח: אני שמח שהבעת את העמדה הזאת, ואנחנו נעשה את זה.
<קריאה: לכל החבר'ה פה שעוסקים בהסברה, אני הייתי עוזרת הפקה של דף הסברה שנפתח עבור סטודנטים בחו"ל, מתוך ידיעה שהם מנותקים מהיהדות.
<קריאה: יש שם סרטונים נהדרים על אפרטהייד.
<קריאה: אדם מצרי אומר: אם הייתה לי מדינה במזרח התיכון שהייתי יכול לחיות בה זה ישראל.
<קריאה: ד"ר מרדכי קידר.
<קריאה: נוצרייה בשם גלברט שהגיעה לישראל ואומרת: גיליתי משהו אחר לגמרי.
<קריאה: לא יהודים.
<קריאה: הסרטונים נמצאים בדף של Hear is Israel.
<קריאה: תשתמשו בהם.
<קריאה: הם סרטוני הסברה ממש טובים.
רוברט אילטוב: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע.
רוברט אילטוב: אנחנו נמשיך את הפורום הזה להמשך הסוגיה שהועלתה פה, שיש פה גם בתוך המוסדות האקדמיים הישראלים פעילות שהיא תומכת BDS או יוצרת תכנים שעוזרים לפעילות BDS בחו"ל, דבר שהוא חמור בפני עצמו, שצריך לטפל בו.
רוברט אילטוב: אנחנו נמצא את הדרכים המשפטיות והחוקיות לבחון את הדברים האלה.
רוברט אילטוב: בכל אופן אנחנו גם מקום להעלות את הסוגיות האלה פה לדיון ציבורי פתוח, שהוא גם דיון פוליטי.
רוברט אילטוב: אנחנו נמשיך את הפורום הזה, נכנס אותו מעת לעת.
רוברט אילטוב: כמובן חלק שאנחנו עוסקים בו בוועדת המשנה, שהיא בדרך כלל ועדה סודית, אנחנו לא נוכל לזמן אתכם, אבל נעקוב מקרוב אחרי הפעילות ונשמח מאוד לתת את הגיבוי הפרלמנטרי המתאים לכל הפעילות הזאת.
רוברט אילטוב: אני מודה לכולם.
אבי דיכטר: אנחנו דנים בדיון חקיקה, דיון פתוח.
אבי דיכטר: אני מזכיר לכל מי שהיה בחלקים אחרים במשך היום.
אבי דיכטר: בקשת הממשלה להצעת חוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (שירותי עבודה חיוניים בוועדה לאנרגיה אטומית), התשע"ח-2017.
אבי דיכטר: אני מבקש מהיועץ המשפטי לקרוא את הבקשה, ואנחנו נשמע את ההתייחסויות.
<עידו בן יצחק: הארכת תוקף, 1.
<עידו בן יצחק: תוקפן של תקנות שעת חירום (שירותי עבודה חיוניים בוועדה לאנרגיה אטומית), התשע"ז–2017‏ (בחוק זה – תקנות שעת חירום), בנוסח שבתוספת, מוארך בזה עד יום כ"ט בשבט התשע"ח (14 בפברואר 2018).
אבי דיכטר: אני מזכיר לחברי הכנסת, החוק קובע את תקופת המקסימום.
אבי דיכטר: זאת אומרת, הכנסת מוסמכת או רשאית להאריך את זה לכל התקופה או לחלק ממנה.
<עידו בן יצחק: אולי אקרא את סעיף 2, שאליו אני מתנגד, ומיד אסביר.
<עידו בן יצחק: אבל אם אנחנו נותנים את הסמכות הזאת עד 14 בפברואר, הסמכות קיימת.
<עידו בן יצחק: אם החליטו לא להשתמש בה לפני זה, זו סמכותם.
<עידו בן יצחק: ברגע שניתנת להם הסמכות, הם יכולים להשתמש בה ויכולים לא להשתמש בה.
<רז נזרי: אתה מדבר על סעיף 2, זה דיון אחר.
אמיר אוחנה: היושב-ראש אמר שאפשר לקבוע תאריך אחר.
<רז נזרי: אפשר לקבוע, אם אתם רוצים, תיאורטית.
<רז נזרי: אסביר למה לא לדעתי.
אבי דיכטר: אם הכנסת קובעת שבמקום עד ה-14 בפברואר זה יוארך עד ה-14 בינואר.
<עידו בן יצחק: את זה היא יכולה.
אבי דיכטר: לזה בדיוק כיוונתי.
<עידו בן יצחק: אבל זה אם אנחנו קובעים עכשיו.
אבי דיכטר: אני אומר לחברי הכנסת, שלא ירגישו חס וחלילה שזה הכול או לא כלום.
<עידו בן יצחק: אפשר איזו תקופה שרוצים.
<עידו בן יצחק: סעיף 2.
<עידו בן יצחק: ראש הממשלה רשאי בכל עת, בצו שיפורסם ברשומות, לבטל את תקנות שעת חירום או להגביל סמכויות על פיהן.
<עידו בן יצחק: אולי לפני שאני אסביר למה אני מתנגד לסעיף הזה, שהמדינה תסביר למה היא מבקשת אותו.
<אורלי חורש קופמן: אני היועצת המשפטית של הוועדה לאנרגיה אטומית.
<אורלי חורש קופמן: המוטיבציה בכתיבת הסעיף הזה הייתה שמאחר שמדובר בתקנות שכרוכות במצב חירום ותקנות שעת חירום, דהיינו לא מצב שהיינו רוצים שיימשך ללא צורך, היינו ברגע שמסתיים המשא ומתן או מסתיים הצורך, אז מיד או בצורה מאוד קלה מבחינה פורמאלית ניתן לבטל את התקנות, ולא צריך להגיש חוק, להגיע לוועדת שרים, קריאה ראשונה, שנייה ושלישית.
חיים ילין: תכתבי שאם מגיעים להסכם מתבטלות התקנות.
חיים ילין: מה צריך את ראש הממשלה?
חיים ילין: באים אלינו לחוקק ואחרי זה מישהו שנמצא כמעט בפסגה יכול לבטל את מה שאנחנו עושים?
אמיר אוחנה: אנחנו כאילו המחמירים.
אמיר אוחנה: להחמיר יותר מאתנו אי אפשר, זה רק אנחנו.
אמיר אוחנה: אבל אם נגמר הסכסוך.
אבי דיכטר: האם יש מתכונת חוקית אחרת שבה ראש ממשלה או גורם אחר מהרשות המבצעת רשאי לעשות את מה שמעלים כאן כבקשה?
אבי דיכטר: אני לא מכיר דבר כזה, דרך אגב.
<רז נזרי: היושב-ראש מכוון להערה של עידו וכו', שמסבירה את זה, ואני מיד אתייחס לזה.
<רז נזרי: אבל קודם כל אגיד, בהמשך למה שאורלי אמרה, מה הרציונל מבחינתנו.
<רז נזרי: שני דברים.
<רז נזרי: אין הרבה מקרים, אבל באותם מקרים שבשנות ה-80 היה חוק מעין מה שאנחנו מדברים פה, היה סעיף דומה לסעיף שלנו.
<רז נזרי: זה לא בא משום מקום.
<רז נזרי: סעיף 2 הזה היה גם בחקיקה הקודמת שהייתה בשנות ה-80 בשני מקרים.
<רז נזרי: זה לא רציונל, אבל זה מה שהיה בעבר.
<רז נזרי: הסיבה שהייתה, בהמשך למה שנאמר, אנחנו ערים לכך שזה דבר דרמטי, בהמשך למה שדיברנו.
<רז נזרי: זה לא דבר קל ערך שאתה כופה על עובדים מכוח תקנות וצו וכו' לעשות תקנות לשעת חירום.
<רז נזרי: מצד אחד, לדעתי, אי אפשר לעשות תוך חודש-חודשיים, כי לא כל פעם נעשה הליך חקיקה חדש.
<רז נזרי: אם בתוך שלושה חודשים ברוך השם יגיעו להסדר וייגמר הצורך, אז אין צורך שיהיה מעין שוט מאיים מעל ראשי העובדים, יהיה אפשר לבטל את התקנות האלה.
חיים ילין: יש היגיון.
חיים ילין: אז תרשום את זה.
<רז נזרי: באופן פורמלי, מתקין התקנות, הממשלה וכו', היא זו שיכולה גם לבטל אותן.
<רז נזרי: זה היה הרעיון שלנו.
חיים ילין: תרשום בחוק את מה שאתה אומר שעכשיו, שברגע שחותמים זה מתבטל באופן אוטומטי, וזהו.
חיים ילין: תן לנו להחליט.
<רז נזרי: אתה רוצה להוסיף את המילים "ברגע שיש הסכם"?
אבי דיכטר: חבר'ה, שום דבר לא מתבטל אוטומטית.
אבי דיכטר: מישהו מבטל.
<רז נזרי: הרי אין חשש שראש הממשלה יבטל את זה כשצריך את זה עדיין.
<רז נזרי: ראש הממשלה יבטל את זה רק אם נוצר הצורך.
<רז נזרי: ראיתי את הנייר של הוועדה, אתם מדברים על הפרדת רשויות, שהכנסת מחוקקת משהו אחד ואז באה הממשלה ועושה משהו אחר.
<רז נזרי: אני לא בטוח שזה בדיוק המקרה לגמרי, אבל אני לא מתאבד על זה.
אבי דיכטר: למה שזה לא יהיה בהליך הנהוג בכל המקרים האחרים?
אבי דיכטר: כמו שראש הממשלה או הממשלה פונה לכנסת.
<רז נזרי: כי היה צריך לחוקק חוק חדש, אדוני היושב-ראש.
<רז נזרי: כדי לבטל את זה, צריך גם לבטל בחוק.
<רז נזרי: זאת המשמעות.
<רז נזרי: או לחכות שלושה חודשים, ואז תיאורטית עוד חודש מגיעים להסכם, חודשיים יש תקנות באוויר.
<רז נזרי: העולם לא יתמוטט, אבל זה מה שיקרה.
אמיר אוחנה: מה שאנחנו עושים כאן זה לתת כלי בידי הממשלה להגן על האינטרסים החיוניים של מדינת ישראל.
אמיר אוחנה: האחריות היא עליו.
אמיר אוחנה: אבל אם באיזשהו שלב הוא אומר: אני לא צריך את הכלי הזה יותר – אז הוא יכול לוותר על זה.
אמיר אוחנה: זה הכי הגיוני שבעולם.
אבי דיכטר: נשמע את היועץ המשפטי של הוועדה.
<עידו בן יצחק: עד לרגע זה, כל הנושא הזה מוסדר בתקנות שעת חירום.
<עידו בן יצחק: מהרגע שאנחנו מגיעים לכנסת, מתבקשת הכנסת לחוקק חוק, זה הופך לחוק של הכנסת.
<עידו בן יצחק: ברגע שהכנסת מחוקקת אותו, היא הגורם היחיד שמוסמך לבטל אותו.
<עידו בן יצחק: לא יכול להיות שיבוא שר או ראש ממשלה או הממשלה ותבטל חוק שחוקקה הכנסת בצו או לא יודע איך.
<עידו בן יצחק: נכון שהיו מקרים, והדוגמה האחרונה שהייתה היא מ-1983, עם כל הכבוד, קצת עבר זמן מאז.
<אורלי חורש קופמן: הפעם האחרונה שתקנות שעת חירום הוארכו לפי חוק.
חיים ילין: התקדמנו.
<רז נזרי: במאה אחוז המקרים שזה היה זה היה כך.
<רז נזרי: אפשר להגיד את זה גם כך.
<עידו בן יצחק: אני גם רוצה להתייחס למה שאמר חבר הכנסת אוחנה.
<עידו בן יצחק: נניח שהוועדה הזאת חוקקה את חוק שירות ביטחון, חוק שפוגע בזכויות אדם בצורה מאוד קשה.
<עידו בן יצחק: הוא מגביל חירויות של אנשים.
אמיר אוחנה: אבל אנחנו כאן נותנים כלי בידי ראש הממשלה.
אמיר אוחנה: יכול ראש הממשלה לא להשתמש בכלי.
<עידו בן יצחק: נתנו כלי בידי שר הביטחון לגייס חיילים ולגייס בני נוער בני 18 לשנתיים וחצי.
<עידו בן יצחק: האם יעלה על הדעת שאנחנו נסמיך את שר הביטחון ברגע שהוא רוצה לוותר על זה?
<עידו בן יצחק: לגבי מה שהציע חבר הכנסת ילין, יש אפשרות לפתור את זה שלא בדרך של פקיעה אוטומטית.
<עידו בן יצחק: אפשר לקבוע הוראה.
<עידו בן יצחק: נגיע לזה כאשר נגיע לסעיפים.
<עידו בן יצחק: מה שהתקנות האלה עושות, הן מסמיכות את המנהל או את ראש הוועדה להוציא צווים.
<עידו בן יצחק: אפשר להגיד, למרות שזה די מובן מאליו אולי, שהסמכות הזאת לא תינתן לו אם יגיע להסכם.
אבי דיכטר: אני לא מציע לעשות מהלכים שיש להם פרשנויות שיכולות להיות שנויות במחלוקת.
אבי דיכטר: חוק הוא חד, זה היתרון שלו, זה החיסרון שלו.
אבי דיכטר: מה זה בדיוק הגעה להסכם?
אבי דיכטר: חתימה, הבנה, שני שלישים מהדברים הוסדרו ושליש נשאר פתוח?
אבי דיכטר: לכן אנחנו ככנסת צריכים שהחוק שלנו יהיה חד.
אבי דיכטר: אני אומר את זה בהקשר הזה, אנחנו לא רוצים ליצור תקדימים.
אבי דיכטר: מאז 1983 עבר זמן, התקדמנו מאז גם בהבנות של מה נכון ומה לא נכון.
חיים ילין: יש דברים שהתקדמנו ויש דברים שלא.
<אורלי חורש קופמן: כפי שרז אמר, אנחנו לא נתאבד על הסעיף הזה.
אבי דיכטר: זו לא שאלה של להתאבד.
אבי דיכטר: אנחנו ככנסת והוועדה הזאת כוועדה שעוסקת בחקיקה בנושאים מאוד משמעותיים מבקשים, אם הנושא הזה הוא לא קריטי עבורכם, לא לשים את זה כסעיף מותנה.
<רז נזרי: הנושא לא קריטי.
<רז נזרי: הסברתי שהמשמעות היא שבפרק הזמן הזה יקרה אחת משתיים, או שנצטרך לבוא בחוק חדש או שהחוק יפקע מעצמו.
אבי דיכטר: כיושב-ראש הוועדה אני אומר לכם, אם בעוד שבוע ממועד תיקון התקנה והעברת החוק במליאה, יבוא ראש הממשלה או מישהו מהממשלה ויבקש, מתוקף העובדה שהגיעו להסכמה ובא לציון גואל, אנחנו נדע לתקן את זה בלוח זמנים קצר מאוד.
אבי דיכטר: לא נמתין את שלושת החודשים רק כדי לעמוד בשורת הדין, אלא נתקן את הדין.
<עידו בן יצחק: כמו שהיום ידענו להתכנס.
חיים ילין: קיש אפילו יאשר שזה יהיה בלי הנחה.
יואב קיש: אל תבנה אל אישורים שלי.
אבי דיכטר: התחייבתי בשם ועדת חוץ וביטחון, לא בשם ועדת הכנסת.
<עידו בן יצחק: תוספת, כאן זה בעצם ההוראות המהותיות, הגדרות.
<עידו בן יצחק: בתקנות שעת חירום אלה – "הווא"א" – הוועדה לאנרגיה אטומית; "המנהל" – מנהל קמ"ג; "מקום עבודה" – הווא"א ובכלל זה היחידה לרישוי ובטיחות, או קמ"ג, לפי העניין; "עובד" – מי שערב תחילתן של תקנות שעת חירום אלה היה מועסק כעובד מחקר במקום עבודה; "קמ"ג" – הקריה למחקר גרעיני – נגב; "שירות עבודה חיוני" – ביצוע עבודה או תפקיד של עובד במקום עבודה, שהוא הכרחי לשם מניעת נזק כבד לאינטרסים החיוניים של המדינה.
<עידו בן יצחק: קריאה לשירות חיוני, 2.
<עידו בן יצחק: (א) המנהל באישור ראש הוא"א, או ראש הוא"א, רשאי לקרוא בצו לשירות עבודה חיוני (להלן – הצו), עובדים מסוימים או סוג או חטיבה של עובדים במקום העבודה, בהיקף המזערי הנדרש, ובלבד שלא יוצאו ולא יעמדו בתוקפם יותר מ־50 צווים שהוצאו מכוח תקנות אלה בו זמנית.
<עידו בן יצחק: (ב) מנהל שקרא בצו לשירות עבודה חיוני מוסמך לבטלו; בלי לגרוע מהאמור רשאי גם ראש הוא"א לבטל צו שהוצא לפי סעיף קטן (א).
אבי דיכטר: שאלה בהקשר הזה של 50 צווים.
אבי דיכטר: אני רוצה להבין, כשאתם מקבלים אישור ל-50 צווים, האם 50 הצווים האלה יכולים לכלול יותר מ-50 אנשים?
<דורון חבצלת: ברור.
<זאב שניר: אנחנו לא יכולים בשום נקודת זמן להעסיק יותר מ-50 עובדים בצווי ריתוק, נקודה.
<זאב שניר: זאת אומרת, אם יש עובד שנקרא לצו, נניח ליומיים, ויש כאלה מקרים, היה עובד שנקרא ליומיים וגמר את עבודתו, הוא יותר לא בצו – בעוד שבוע יהיה מישהו אחר, נקרא לעשרה אנשים, יעבדו שבוע-שבועיים ואנחנו מפסיקים.
<זאב שניר: בשום נקודת זמן לא יהיה מצב שבו יותר מ-50 אנשים עובדים תחת צווי ריתוק.
<זאב שניר: עד רגע זה לא התקרבנו לזה, ואני מניח שלא נתקרב לזה.
<אריק מימון: אבל לא יכול להיות מצב שיהיו 100 אנשים שיקבלו צווי ריתוק זמניים.
<דורון חבצלת: בשנת 2003 הוציאו תקנות שעת חירום נגדנו בסכסוך דומה, קיבלו 20 צווים.
<דורון חבצלת: כל משימה שרצו, הלכו ומילאו את השם של האיש, בגמר המשימה לקחו את הצו, הדפיסו עותק ריק חדש.
<דורון חבצלת: ב-20 צווים הם כיסו את כל מה שהיה להם.
<דורון חבצלת: זאת התשובה.
<דורון חבצלת: זה לא סותר את מה שהוא אמר, אבל 20 צווים הספיקו שם ל-350 איש.
<דורון חבצלת: כל משימה שרצית שהאיש יעשה, מילאת לו צו, אחרי שעתיים הוא מילא אותה.
<זאב שניר: אני רוצה להסביר.
<זאב שניר: אנחנו עובדים בצורה מאוד מבוקרת ומסודרת בצווים האלה.
<זאב שניר: הצווים האלה עוברים תהליך של ייעוץ משפטי ברמת קמ"ג, ייעוץ משפטי ברמת ראש הוועדה.
<זאב שניר: מנהל קמ"ג אישית מאשר, אני מאשר, והדברים עוברים למשרד המשפטים לרז.
<זאב שניר: התהליך מאוד מבוקר, מאוד מסודר.
<זאב שניר: כמות הצווים שהוצאנו עד היום וכמות האנשים שעבדו עד היום היא מאוד נמוכה.
<דורון חבצלת: לא סותר את מה שאמרתי.
<עידו בן יצחק: אני רוצה לציין, הצו יכול להיות לא רק לעובדים, אלא גם לסוגי עובדים.
<אורלי חורש קופמן: הצו הוא לעובד שמית, בצורה מאוד מאוד מנוטרת.
<זאב שניר: הצו הוא לעובד שמית, על עבודה מוגדרת ספציפית, ואמרתי מבוקר כהלכה.
<זאב שניר: אפשר לבדוק אותנו, אפשר להציג לכם את זה.
<זאב שניר: זה מבוקר מאוד.
<זאב שניר: אנחנו לא מנצלים את זה לרעה.
יואב קיש: שאלה לעובדים.
יואב קיש: האם יש מקום שאתם יכולים להגיד ממה ששמעתם מהשטח שהמנגנון הזה מוצא לרעה לתפיסתכם?
<אריק מימון: פעם אחת.
יואב קיש: עובד אחד?
<אריק מימון: פעם אחת ויחידה.
יואב קיש: כמה עובדים?
<אריק מימון: חמישה אנשים.
יואב קיש: מתי זה היה?
<אריק מימון: אבל זה אחרי זה יושם.
<אריק מימון: אמרנו להם לא להוציא, כי אפשר לדחות את זה בעוד שבועיים.
<אריק מימון: הם הוציאו למרות הכול.
<אריק מימון: זה נוצל לרעה לדעתנו באותו רגע, אבל אחרי שבועיים בכל מקרה הם היו מקבלים אותם מאתנו.
יואב קיש: אז יש פה כאילו הקדמה.
<אריק מימון: הקדמה, כן.
אבי דיכטר: אבל זו לא הסוגיה שאנחנו דנים בה.
<דורון חבצלת: למעלה מ-50% מהבקשות שלהם אישרנו שאנחנו מתירים להם לעבוד בלי צורך בצו.
<אורלי חורש קופמן: מאחר שהנושא הזה עלה, וכמו שאמר ראש הוועדה, הכוונה הייתה שכל צו יוצא שמית פר עובד.
<אורלי חורש קופמן: אין שום מניעה לחדד ככל שאתם חושבים שזה לא מובן מספיק, ש-50 צווים הכוונה ל-50 עובדים ולא ל-200 עובדים בגלל התייחסות לסוגי עובדים או לחטיבה.
אבי דיכטר: אנחנו חושבים שזה רוח החוק, ואני חושב שהעובדה שמעשית, לא רק תיאורטית, אתה יכול לגלגל את כל 350 אנשי המחקר ב-50 הצווים שמאשרים כאן.
<אורלי חורש קופמן: הכוונה ל-50 עובדים.
<זאב שניר: לא.
<זאב שניר: אם אפשר את הפלא הזה בעזרת 50 צווים להפעיל את כל הוועדה לאנרגיה אטומית, הייתי מפטר 300 איש.
<זאב שניר: אי אפשר את הפלא הזה לעשות.
<זאב שניר: בכל נקודת זמן במקסימום אתה יכול 50.
<זאב שניר: כדי שהוועדה תעבוד בצורה טובה, כל החוקרים צריכים לעבוד כל הזמן.
<זאב שניר: זה פטנט לא מובן.
<זאב שניר: אם יש כזה פטנט לארגון המחקר, בואו נפטר את 300 המיותרים והכול בסדר.
<זאב שניר: אין דבר כזה.
אבי דיכטר: זו לא הייתה ההערה.
<זאב שניר: הצו יוצא כתוב פר בן-אדם, פר משימה, עם אישור יועץ משפטי של הקמ"ג, אישור יועץ משפטי שלנו, אישור שלי, וזה עובר למשרד המשפטים.
<זאב שניר: בשום נקודת זמן לא יותר מ-50 עובדים בו זמנית, מתוך כ-350 עובדים או חוקרים בקמ"ג ו-750 סך הכול.
<זאב שניר: אלה המספרים.
<אורלי חורש קופמן: יהיה אפשר לתקן את תקנה 2(א) כך שבמקום "ובלבד שלא יוצאו ולא יעמדו בתוקפם יותר מ-50 צווים" אנחנו נכתוב "ובלבד שלא יוצאו צווים ליותר מ-50 עובדים".
עמיר פרץ: אבל למה 50?
<זאב שניר: אני אסביר למה 50.
עמיר פרץ: למה לא 47?
עמיר פרץ: למה לא 52?
עמיר פרץ: אף פעם אל תבוא עם מספר עגול.
עמיר פרץ: מספר עגול זה אומר שלא השקעת מספיק מחשבה.
אבי דיכטר: הרי אם הוא היה אומר 47, היית שואל אותו למה 47.
עמיר פרץ: הייתי מבין שהוא השקיע מחשבה.
אמיר אוחנה: לא שמעת כמה הם ניצלו עד עכשיו, וזה מעט מאוד.
<זאב שניר: קודם כל, יש כבר 19.
<זאב שניר: את האמת, אני לא רציתי לשים מספר.
<זאב שניר: כשהלכנו לממשלה פעם ראשונה, לא רציתי לשים מספר, כי אני לא יודע לחזות מה יקרה בחודשים הקרובים.
<זאב שניר: אמרו: אי אפשר ללכת בלי מספרים.
<זאב שניר: אמרתי, 10%.
<זאב שניר: כמות החוקרים בוועדה לאנרגיה אטומית, מתוך 750, בערך 500 בכל הוועדה.
<זאב שניר: לא רק בקמ"ג, יש גם ממ"ג ויש אחרים.
<זאב שניר: לכן 50 זה בערך 10%.
<זאב שניר: נראה לי ש-10% מתוך החוקרים בוועדה לאנרגיה אטומית זה מספר סביר לדברים חיוניים.
<זאב שניר: זאת התשובה.
אבי דיכטר: אני רוצה עוד פעם, אם את יכולה לקרוא את החידוד.
עמיר פרץ: אני מתנגד למספר 50.
אבי דיכטר: מה המספר שאתה בעדו?
אמיר אוחנה: 47.
עמיר פרץ: אני אומר לך שזה מפתה מנהל להוציא 50 צווים.
אמיר אוחנה: אבל זה לא קרה.
אמיר אוחנה: הוא אומר לך שהם לא עשו.
עמיר פרץ: אם הוא היה צריך כל פעם - - -
אמיר אוחנה: יש לו כבר שלושה חודשים.
אבי דיכטר: יש ניסיון של שלושה חודשים.
אבי דיכטר: אם בשלושה חודשים הוציאו פלוס מינוס 10, אתה לא יכול לומר כך.
<זאב שניר: הוכחנו עד היום שאנחנו מאוד זהירים בהוצאת הצווים.
<זאב שניר: ברוב הזמן לא היו יותר מחמישה או שבעה.