GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרדכי יוגב: ענת, יש לך פה רעיונות טובים, אבל את לא לפי היכרות עם - - -
רחל עזריה: אז לא צריך - - -
<דרור גרנית: עלתה פה איזושהי הצעה מצדו של שר-שלום, באמת להגדיל את הנגישות באמצעות ההגעה לבתי-הספר.
<דרור גרנית: קיימנו אתמול דיון אצל המשנה ליועץ המשפטי לממשלה דינה זילבר, ובדיון הזה נכחו חברי ממשרד המשפטים, חברי מהצבא, וגם נציג של בתי-הדין הרבניים, והצפנו הרבה שאלות, הרבה סוגיות, סברנו שהפרוצדורה הזאת שהוצעה - - -
<שר-שלום ג'רבי: גם נציג של הרשות.
אבי דיכטר: רגע, אנחנו רוצים לשמוע מה היה, מה העמדה.
רחל עזריה: - - - נו, הפרוצדורה היא לא חוקית?
<דרור גרנית: בדיון לא הוכרעו הכרעות.
<דרור גרנית: הוצפו בו שאלות - - -
מרדכי יוגב: זה לא שמחפשים בו דם, מחפשים בו עניין ענייני.
רחל עזריה: זה עניין - - -
מרדכי יוגב: סליחה, רחל עזריה, את מחפשת דם.
רחל עזריה: מה, זה לגמרי ענייני.
רחל עזריה: אני רוצה לוודא שלא עושים את זה התהליך הזה.
אבי דיכטר: אבל אנחנו מפריעים לדרור ולשמוע מה - - -
מרדכי יוגב: - - -
רחל עזריה: אנחנו רוצים לוודא.
אבי דיכטר: דרור, ודרור בלבד, בבקשה.
<דרור גרנית: הוצפו בדיון שאלות משפטיות שונות לגבי כל השלבים של התהליך ואיך הוא מתרחש, וסברנו שהשאלות לכל הפחות מעוררות קשיים רציניים לגבי עצם ההגעה של הדיינים לבתי-הספר.
עליזה לביא: או, תודה לאל.
<דרור גרנית: ולכן, עלתה בדיון איזושהי מחשבה, הצעה, רעיון, והוא עוד לא נבחן בשום רמה יותר מעמיקה מלבד הצפתו אתמול במהלך הדיון, שההנגשה הזאת של שירותיהם של הדיינים תיעשה במקום אחר שאינו בתי-הספר.
ענת ברקו: בבתי-הדין הרבניים.
<דרור גרנית: זה עוד לא נפרט לפרוטות - -
עליזה לביא: אולי איפה שאתן עושות את ההדרכות.
<דרור גרנית: - - לפרטים יותר מדויקים מהרעיון הזה.
ענת ברקו: אולי בחצר, בגן הציבורי.
<דרור גרנית: שוב, הדיון הזה התקיים אתמול, רק ראיתי לנכון לעדכן את חברי הוועדה על השיח הזה שהתקיים אתמול.
רחל עזריה: אז אני מציעה שזה יתקיים ביום המאה.
רחל עזריה: שיבואו ביום המאה, ומי שרוצה להצהיר יכולה להצהיר.
רחל עזריה: קודם כול להתחיל את התהליך.
עליזה לביא: או אחרי ש"אלומה" עושה בכל מיני מתנ"סים - - -
אבי דיכטר: סיימת, דרור?
אלעזר שטרן: אבי, שאלה פשוטה.
<דרור גרנית: רציתי רק לומר עוד משפט אחד קצר.
אבי דיכטר: עוד משפט אחד, בבקשה.
<דרור גרנית: העלתה פה חברת הכנסת לביא, הזכירה איזושהי הצעת חוק שהיא מקדמת.
<דרור גרנית: לא ראיתי את הצעת החוק, אז אני לא יכול להתייחס ממש לפרטיה, אבל ממה שאמרת אני רק רוצה לציין שכבר בדין הקיים בעצם מאותם הדברים שאמרת, יכול להיות שיש בהצעה שלך רכיבים נוספים, אבל בדין הקיים האפשרות להצהיר קיימת בפני בית-משפט או בית-דין רבני.
<דרור גרנית: ובאופן עקרוני, תקנות שירות ביטחון שעוסקות בתנאי ההכרה בפטור לבנות דתיות משנת 1978, שהותקנו מאוד בסמוך לאחר יצירתו של סעיף 40 בחוק, בעצם נקבע שהמסירה צריכה להיות או בדואר רשום או במסירה אישית.
עליזה לביא: הם רק עוזרים, הם אוספים את זה.
<דרור גרנית: אני אומר שמבחינה משפטית זה מצב הדברים כבר היום.
מיכל רוזין: חלשות.
אבי דיכטר: דרור, תודה רבה.
אלעזר שטרן: שאלתי רק, אבי, שאלה קצרה באמת.
אלעזר שטרן: דרור, השאלה האם מותר למינהלת להתעסק עם חייבי גיוס לפני קבלת פטור?
<שר-שלום ג'רבי: לרשות.
אלעזר שטרן: לרשות.
<דרור גרנית: השאלה הזאת שאדוני מעלה היא שאלה מורכבת, אני אסביר באיזה מובן.
מיכל רוזין: מיקי, זה חשוב, תקשיב.
<דרור גרנית: חוק שירות אזרחי, שאכן נחקק פה בחודש אפריל בוועדה בראשותו של חבר הכנסת אלאלוף שיושב עמנו פה, מדבר על זה ששער הכניסה, תנאי הכניסה לתוך עולם התוכן של השירות האזרחי הוא קיומו של פטור.
מיקי לוי: הוא מה?
<קריאות: קיומו של פטור.
מיקי לוי: אבל תסתכל, אבי, הם מנצלים את סעיף 23(5) בצורה לא נכונה.
אלעזר שטרן: מיקי, רגע, לפני זה.
אלעזר שטרן: ואז?
אלעזר שטרן: הוא לא מנצל, תן לו להשיב.
מיקי לוי: לא הוא, דרור היה בצד שלי.
אלעזר שטרן: דרור, דבר.
אלעזר שטרן: תקשיבו.
<דרור גרנית: אני לא בשום צד של אף אחד.
<דרור גרנית: סעיף 3 לחוק שירות אזרחי בעצם אומר שאוכלוסיית היעד של השירות האזרחי הוא מי שקיבל פטור.
<דרור גרנית: זאת אומרת, הפרטים כפרטים יכולים להיכנס לתוך עולם התוכן, ולהתנדב רק לאחר קבלת הפטור.
מיקי לוי: חבל שהשר אריאל לא שמע את זה.
אבי דיכטר: חבר הכנסת אלי אלאלוף, בבקשה.
רוברט אילטוב: אבל הוא לא השלים את המשפט.
<קריאות: כן.
מיקי לוי: תן לו להשלים, אני מתנצל, הפרעתי.
רוברט אילטוב: הוא לא השלים.
עליזה לביא: עוד הפעם, תחזור על זה, בבקשה.
אלי אלאלוף: לא שמענו את התשובה.
<דרור גרנית: אני אשלים רגע את הנקודה.
<דרור גרנית: זה שהפרט יכול להיכנס לתוך עולם התוכן של ההתנדבות רק לאחר קבלת הפטור זה מצב דברים אחד.
<דרור גרנית: השאלה, האם הרשות יכולה, למשל, לספק מידע כאשר – שוב, יש אוכלוסיות, למשל, בקרב הבנות הדתיות שיש בהן אחוז גבוה של בנות שיוציאו את הפטור של הכרה דתית כשבעצם יפעילו את סעיף 40 לחוק שירות ביטחון.
<דרור גרנית: ואז השאלה היא, אם לא יובא בפניהן שום מידע בשלבים מוקדמים – ופה הייתה איזושהי אמירה על ההפרדה לכאורה בין עולם החינוך לעולם הצבאי, זו הפרדה שמשפטית היא כמובן נכונה, אבל סוציולוגית גלום בתוך התהליך החינוכי איזושהי הכשרה או הכוונה בין לשירות צבאי בין לשירות לאומי או בכלל לא.
<דרור גרנית: אז עכשיו השאלה היא אם לא תהיה שום עבודת הכשרה או הכנה או חינוכית לקראת שירות, יכולה בת דתית באופן עקרוני להפעיל את סעיף 40, ואז לא ללכת לא לשירות צבאי ולא לשירות אזרחי בכלל.
<קריאה: זו הסכנה.
<דרור גרנית: אז יש שאלה מורכבת האם וכיצד ובאיזה אופן נכון וראוי להכניס רכיבים חינוכיים לתוך מערכת החינוך כדי לעודד בנות שיפעילו את סעיף 40 בכל זאת, לפחות ללכת לשירות האזרחי.
אבי דיכטר: חבר הכנסת אלאלוף, שלוש דקות לרשותך, בבקשה.
אלי אלאלוף: תודה.
<יפעת סלע: שהצבא ייתן להם את המידע.
רחל עזריה: אז אתה אומר שזה מורכב הסיפור הזה - - -
רחל עזריה: רק להבין מה הוא אומר.
אבי דיכטר: אז הוא יסביר עוד מעט, אבל עכשיו חבר הכנסת אלי אלאלוף ברשות דיבור.
רחל עזריה: - - - נשמח להבהרה.
אלי אלאלוף: פעם ראשונה לבוא לוועדה כממלא-מקום, חבר בוועדת החוץ והביטחון ולשתוק, לצערי, לא אוכל.
אלי אלאלוף: לא אוכל מפני שאני מרגיש שהדיון הזה, שזומן למטרה מסוימת, גלש לעקרונות שמנחים את המדינה שלנו, שלא כולם, כל אחד מהם, תראו, אני מזדהה אתם.
אלי אלאלוף: זה ברור שהחינוך הממלכתי-דתי – אני אגיד את המשפט הקשה – שבוי במפלגה מסוימת, ולכן, הוא לא ממלכתי, הוא קודם כול מפלגתי.
אלי אלאלוף: ואם רוצים לשנות את זה, זה דיון מהותי שכדאי שנקיים אותו במקום אחר או בהזדמנות אחרת.
אלי אלאלוף: ניסינו למנוע בדיונים בוועדה בחוק של השירות האזרחי את המצב הזה.
אלי אלאלוף: השאלה שנראית טכנית היא מאוד מהותית, מה הקשר בין שירות לאומי למשרד החקלאות.
עליזה לביא: בבקשה.
אלי אלאלוף: זו טכניקה פשוטה.
אלי אלאלוף: אבל הסכמנו שיש במדינה הזאת הסכמי קואליציה, ולצורך הקמת קואליציה כותבים כל מה שכול אחד מאתנו לא היה רוצה לראות, וזה שם, וזה חלק אינטגרלי.
אלי אלאלוף: אז אל תחפשו עכשיו באמצעות השליח, להרוג את השליח כי הוא מביא מה שהוטל עליו לעשות.
אלי אלאלוף: ולכן, אני רוצה להגיד לכם, זה לא תמיד נעים לדבר עם שר-שלום ג'רבי, אבל הוא אמין בצורה מוחלטת להנחיות שניתנו לו, ומקבל את ההנחיות המקצועיות שלו בהתאם להסכמים האלה, ולמסורת המתקיימת במדינה שלנו בנושא החינוך הממלכתי-דתי והחינוך הממלכתי.
אלי אלאלוף: אכן תיקנתי אותך, אדוני.
<ערן שני: קיבלתי את התיקון.
אלי אלאלוף: הוא אמור להיות קודם כול ממלכתי.
אלי אלאלוף: שניהם ממלכתיים, אחד יש לו תוספת.
אלי אלאלוף: הייתי רוצה לראות בתי-ספר יהודיים, לא ממלכתי-דתי ולא ממלכתי חילוני, כי אתה צודק, בתודעה זה כאילו חילוני.
אלי אלאלוף: הבן שלי הוא לא חילוני, אין לו כיפה לא בראש ולא בכיס.
אלי אלאלוף: אבל הוא לא יוותר על יהדותו.
אלי אלאלוף: ואף אחד לא יכול לשנות, גם לא הרבנות הראשית, אם הוא כן או לא יהודי.
אלי אלאלוף: הוא יהודי.
עליזה לביא: אלי, סליחה, זה מה שבהסכם הקואליציוני?
אלי אלאלוף: לא, לא, אל תפריעי לי.
עליזה לביא: רק לשאול.
אלי אלאלוף: אל תפריעי.
אלי אלאלוף: אני לא אוהב את הסגנון הזה.
עליזה לביא: אפשר לשאול?
אלי אלאלוף: לא, אל תפריעי.
אלי אלאלוף: אני שתקתי.
אלי אלאלוף: תאמיני לי, היו לי הרבה הערות גם לך.
אלי אלאלוף: וההתקפה האישית הזאת על עובד מדינה שממלא תפקידו, ואני אומר לכם, כראוי – עבדנו הרבה שעות, הא, מיקי, כמה שעות?
מיקי לוי: 400.
אלי אלאלוף: 400 שעות עבדנו.
אלי אלאלוף: והאיש היה אמור להביא, ונדרש והביא לכולם את התשובות שהוא מאמין בהן מבחינה מקצועית, לא מבחינה אישית.
אלי אלאלוף: כשהיו לנו גם דיונים לא פורמליים, הדיונים האישיים שלו, השיחות האישיות בינינו, תאמינו לי, היו יותר קרובות אלי.
אלי אלאלוף: לכן, אני חושב שיש פה דיון, סליחה, אדוני היושב-ראש, שאפשרת לו לגלוש לאופקים שלא היו צריכים להיות פה.
אלי אלאלוף: מה הקשר?
אלי אלאלוף: מה הוא יכול לעשות בהשפעה של הרבנות הראשית בהסכם שלה מול משרד החינוך?
אלי אלאלוף: מה הקשר שלו?
אלי אלאלוף: מה אתם רוצים עכשיו?
אלי אלאלוף: לפתור את הבעיות שאין לו שום קשר?
אלי אלאלוף: בואו נעזור לו.
אלי אלאלוף: אז אני אומר לכם, חברים, כאחד שבא מהעוני, התמחה בעוני, עשה מזה קריירה, חברים, אני הייתי רוצה מנהל לשירות הלאומי פתוח יותר ומחפש יותר את האוכלוסיות הכלכליות החלשות והחברתיות.
אלי אלאלוף: מי שלא יודע את זה, אז שיחיה ברמת-אביב ג'.
אלי אלאלוף: והחשיבה של שר-שלום זה איך להקל על האוכלוסיות החלשות להשתלב בזה, כולל ערביות.
אלי אלאלוף: כולל ערביות, חבר'ה, אף אחד לא דיבר פה על זה.
אלעזר שטרן: נכון, זה לא הדיון.
אלי אלאלוף: אה, זה לא הדיון?
אלי אלאלוף: הדיון קשור לכל - - -
אלעזר שטרן: לבתי-הספר.
אלי אלאלוף: אתה כן היית בדיון.
אלי אלאלוף: אני לא רוצה לשפוט אף אחד ברצח.
אלי אלאלוף: אז אני רוצה להגיד לכם, אני נגד.
אלי אלאלוף: כמו שלא מביאים כל יום איזה שופט שיבוא לבית-ספר – דיין בעיני זה כמו שופט – אז כמו שלא מביאים שופט, לא נביא דיין.
אלי אלאלוף: אולי אפילו זה כבד מאוד להביא ילדה בת 18 לשופט.
מיקי לוי: מצוין.
אלי אלאלוף: תארו לכם, זה גם נראה לי מוזר, אם הבת שלכם תלך לשופט או דיין אתם בטוח תלוו אותה, אבל במשפחה ש-100 שקל זה כבד לשלם לשניהם לנסוע, אז היה לו שיקול דעת טכני לא מוצלח.
ענת ברקו: אבל תגיד שיש לך שוברים.
אלי אלאלוף: אני יכול להגיד את זה.
אלי אלאלוף: למה כשאתה הולך, ואמרתי לך את זה - - -
ענת ברקו: אבל יש שוברים.
אלי אלאלוף: כשאתה הולך ללשכת הגיוס שלוש או 20 פעם, כל פעם אתה מקבל שובר נסיעה, ובצדק, שלא יהיה תירוץ.
אלי אלאלוף: פה לא, על חשבונך, אתה דפוק בלאו הכי.
אלי אלאלוף: לכן אני חוזר ואומר, אני נגד ההחלטה שלך, שר-שלום, היא לא נכונה.
אלי אלאלוף: מצד שני, צריך למצוא פתרון כלכלי לבעיות הטכניות הכלכליות שנבעו מהצורך לנסוע לבתי-דין או לכל החלטה או לשופט.
אלי אלאלוף: אני ממליץ, אדוני היושב-ראש, וזה מסמכותך, להזמין דיון שמשלב גם את ועדת החינוך, את ועדת הרווחה שהיא אחראית על החוק של השירות הלאומי, וכמובן עם מערכת הביטחון, כדי שנדע לעשות את זה בצורה אופטימלית.
אלי אלאלוף: כי כרגע כל אחד מאתנו תופס זווית, ורק פוגע בשירות האדיר הזה.
אלי אלאלוף: היום זה 18,000 שמתוכם – ואני גאה להגיד את זה כיהודי ציוני - -
מיכל רוזין: אבל, אלי, זה ממש לא נכון.
אלי אלאלוף: - - עם 4,000 ערבים.
מיכל רוזין: אני יזמתי את הדיון, ויוזמת הדיון עלתה על איך נותנים פטור לאותן בנות דתיות מצבא, לא לשירות הלאומי, סליחה.
עליזה לביא: נכון, אנחנו לא דיברנו על - - -
מיכל רוזין: זה לא היה נושא הדיון.
ענת ברקו: זה לא הנושא של הדיון.
מיכל רוזין: בדיון הזה אנחנו לא פוגעות בשירות הלאומי, ואנחנו חושבות שהוא חשוב.
עליזה לביא: אני ברכתי, נכון.
עליזה לביא: אלו הילדים שלנו.
מיכל רוזין: אני יזמתי אותו ואלי הצטרפו.
רחל עזריה: אנחנו לא נותנים לבנות - - -
מיכל רוזין: השאלה הייתה איך ניתן הפטור, והאם עושים פה ברירת מחדל.
מיכל רוזין: יש פה היפוך של כוונת המחוקק.
מיכל רוזין: כוונת המחוקק – אבי, עוד שני משפטים, ובזה סיימתי להיום – כוונת המחוקק של החוק הייתה לתת פטור אישי פרסונלי - -
אלעזר שטרן: ולא קולקטיבי.
מיכל רוזין: - - עם הכרה מצפונית אישית.
מיכל רוזין: ונעזוב את השוויון ואי-השוויון בין נשים ובין גברים ובין נשים לנשים כאלה ואחרות.
מיכל רוזין: מדובר על הצהרה פרטית.
מיכל רוזין: מה שהם עשו בעצם כמערכת מאוד משוכללת, הם הפכו את ברירת המחדל.
מיכל רוזין: קודם כול ברירת המחדל היא לא להתגייס.
רחל עזריה: נכון, בדיוק.
מיכל רוזין: כל מי שרוצה צריכה עכשיו לבקש להתגייס.
רחל עזריה: את צריכה להיאבק על הזכות שלך להתגייס.
רחל עזריה: אני רוצה לשמוע את משרד - - -
עליזה לביא: מיכל, זה בגלל הכפיפות לרבנות הראשית.
רחל עזריה: נכון, אי-אפשר, הפכו את היוצרות.
אבי דיכטר: אני מבקש לשמוע את קרן.
רחל עזריה: איפה שמענו מצב שאנשים צריכים להיאבק על הזכות להתגייס?
רחל עזריה: על החובה שלנו להתגייס.
אבי דיכטר: רחל.
עליזה לביא: כי הכפיפות היא לרבנות הראשית.
אבי דיכטר: אני מבקש לשמוע את קרן חדד מ"קולך".
עליזה לביא: מיכל, אבל הכפיפות היא לרבנות הראשית, מכאן זה מתחיל.
מיכל רוזין: אני לא חושבת.
מיכל רוזין: אני חושבת שיש פה החלטה לפי חוק מדינה איך הפרשנות.
רחל עזריה: יש פה פרשנות מוטעית.
<קרן חדד-טאוב: אני רוצה לדבר גם מהחוויה האישית.
<קרן חדד-טאוב: קודם כול, זה לא חדש שמביאים דיינים, גם בתקופתי הביאו דיינים לבתי-הספר.
<קרן חדד-טאוב: מה שחדש פה זו היוזמה הגלויה.
<קרן חדד-טאוב: אבל אני רוצה לדבר על אלמנט נוסף.
<קרן חדד-טאוב: יש פה אלמנט שבו אנחנו לוקחים את הבנות הצעירות האלה, שמצד אחד אנחנו אומרים שהן יכולות לעשות דברים מאוד מאוד קשים בשנת שירות, להיות חשופות לפגיעות מיניות ולטפל בבנות שעוברות פגיעות מיניות.
<קרן חדד-טאוב: הבת שלי שמסיימת שנה ראשונה ומחפשת מקום לשירות כי זו שנה שנייה, התראיינה למקום שמדריכה אמרה: כן, השנה היה בסדר גמור, במחזור שלי רק שלוש ניסו להתאבד ושתיים הן בולמיות.
<קרן חדד-טאוב: אז אנחנו חושפים אותן.
<קרן חדד-טאוב: הן יכולות לקבל החלטות ולהיות חשופות לתכנים כאלה.
<קרן חדד-טאוב: אנחנו גם מחנכים אותן במוסדות החינוך שלנו, חבר הכנסת יוגב, אני בוגרת המערכת, להתחתן בגיל זה.
<קרן חדד-טאוב: זאת אומרת, הן מסוגלות לקבל החלטה על בן הזוג שהן יחיו אתו, ואנחנו מקווים שהם יחיו אתו כל החיים, אבל הן לא יכולות להיות חשופות לתכנים של גיוס.
<קרן חדד-טאוב: אנחנו לא נותנים להן מידע.
<קרן חדד-טאוב: הבת השנייה שלי הגיעה לי"ב, ורק בי"ב, לאחר התחננות, כאשר רבע מהבנות כבר עברו צו ראשון, המחנכות הביאו להן את "אלומה", והם עברו כבר, הם עכשיו - - -
עליזה לביא: וזה היה בבית-ספר או מחוץ לבית-ספר?
<קרן חדד-טאוב: בתוך בית-הספר כי הן התחננו.
עליזה לביא: אה, יפה.
<קרן חדד-טאוב: כי הן הבינו שהבנות מבקשות.
<קרן חדד-טאוב: זאת אומרת, זאת צריכה להיות יוזמה של הבנות עצמן.
עליזה לביא: איפה הן לומדות?
<קרן חדד-טאוב: הבת השנייה לומדת ב"טליה".
עליזה לביא: זה אחד מה-30%.
רחל עזריה: לא יאומן.
<קרן חדד-טאוב: הן לא מקבלות כלים.
<קרן חדד-טאוב: חמ"ד לא נותן להן כלים, לא סומך.
<קרן חדד-טאוב: אנחנו מחנכים בנות ואנחנו לא סומכים על שיקול הדעת שלהן.
<קרן חדד-טאוב: אנחנו לא חושפים אותן למורכבויות, אז איזה מין חינוך אנחנו נותנים להן אם אנחנו - - -
רחל עזריה: אנחנו לא סומכים על החינוך של עצמנו, זה מביך.
<קרן חדד-טאוב: ולכן, הקריאה שלנו אל החמ"ד, בואו תנו להן כלים, תסמכו עליהן, הן מספיק חכמות, הן מספיק יודעות.
<קרן חדד-טאוב: תודה.
אבי דיכטר: אנחנו עוברים לחבר הכנסת אורי מקלב; לאחר מכן – מוטי יוגב.
אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני באמת גם לא אספיק, אבל אני לא מבקש אפילו להתייחס לכל מה שנאמר בדיון שהוא מחוץ לכותרת או לבקשת הדיון המהיר.
אורי מקלב: אבל אני כן אגיד בקשר לפסיקה.
אורי מקלב: ניסו לדבר פה על חובה לשרת, על מצווה לשרת, על תכני הלימוד בבית-ספר, על המתחזים, על אחוזי המתחזות, גם ניסו להכתיב לרבנים ולרבנות הראשית את הפסיקה שלהם, שהיא פסיקה שקיימת מקום המדינה.
אורי מקלב: היא פסיקה ברורה והחלטית, ושהיא אולי אחת הפסיקות שנמצאות בקונצנזוס הכי רחב בתוך עולם ומוסד הרבנות על האיסור לשרת בצה"ל לבת מישראל.
אורי מקלב: ואני לא חושב שמישהו מתיימר למשהו - -
רחל עזריה: אני לא מאמינה שאתה אומר את זה.
אורי מקלב: - - למה שהוא מתיימר פה.
אורי מקלב: והם בפסיקה שלהם גם כיום זה לא נוגד את החוק, אז ככה בניסיון של משטר פסיקות לא יעזור, והם לא צריכים גם את ההגנה שלי, אבל אני אומר שהדברים האלה ברורים.
אורי מקלב: אבל אני בכל אופן ארצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, להתייחס למה שנאמר פה.
אלי אלאלוף: אדוני, אתה מכיר בפסיקה של הרבנות הראשית?
אורי מקלב: בפסיקה של הרבנות הראשית, זו גם הרבנות הראשית, אבל המדינה מחויבת לרבנות הראשית.
רחל עזריה: אז 26% מהבנות הדתיות כנראה לא מכירות את הפסיקה של הרבנות הדתית.
אורי מקלב: במקרה הזה אני לא צריך - - -
רחל עזריה: הלכה זה מה שהולכים בו, אם רבע לא הולכים בו, זה כבר לא יכול להיות ההלכה.
מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, אם יש הגנה מחברות הכנסת - - -
רחל עזריה: רבע מהבנות, רבע מהבנות מתגייסות, אז מה אתם מנופפים בפסיקה מקום המדינה?
אורי מקלב: - - -
אבי דיכטר: רשות הדיבור לאורי, בבקשה.
אבי דיכטר: כן, אורי.
אורי מקלב: ואלה חוקים, ההלכה של הרבנות הראשית, ולא רק של הרבנות הראשית, גם של הרבנים הראשיים לדורותיהם מקום המדינה.
אורי מקלב: אבל אני רוצה רק להתייחס, אדוני היושב-ראש, לעצם התהליך.
אורי מקלב: בסופו של דבר הנושא לדיון היה על תהליך הצהרתי, איך הוא צריך להיעשות.
אורי מקלב: והשאלה האמיתית בנושא הזה, האם ההצהרה הזאת צריכה להיעשות באיזה ארבעה כתלים, האם דווקא בין כתלי בתי-הדין או שאפשר להקל או גם למנוע מאותן בנות צעירות בנות 16.5 את המראות שהן נחשפות אליהם שם בתוך בתי-הדין, ולעשות את זה בתוך מסגרת בתי-הספר בתהליך הצהרתי בלבד.
אורי מקלב: אין מסדר של הצהרה דתית, מדובר בתהליך שמגיע הדיין לחדר שהוא ביום מסוים בדקות מסוימות.
אורי מקלב: תאר לך שבת צריכה לבוא ולהתחיל לחכות עד שהדיין יגמור, אין דיין עכשיו שהוא מקבל הצהרות, עד שהוא יגמור דיון ארוך, ומה שקורה מסביב לבית-הדין, מסביב לחדר הדיונים.
מיכל רוזין: קורה שדיינים לא מאשרים?
מיכל רוזין: זו שאלה מאוד חשובה.
אורי מקלב: אני גם למיכל - - -
רחל עזריה: ברור שמאשרים.
רחל עזריה: זה לא קורה.
רחל עזריה: דיינים מאשרים.
אורי מקלב: איזו שאלה, מה זה קשור שוב פעם?
אורי מקלב: אלו עוד שאלות שלא קשורות לעצם הדיון.
רחל עזריה: אני לא מבינה.
רחל עזריה: הרבנות היא לא רשות בפני עצמה, יש שלוש רשויות.
אורי מקלב: אפשר לקיים דיון על כשרות ועל הירקות ועל עוד שאר הדברים, אבל לא על עצם הדיון.
אורי מקלב: אז בסופו של דבר אני לא חושב שגם מיכל רוזין תרצה כטיול ודבר שהיא מאוד מאוד תרצה אותו שהבת שלה בת 16.5, בת 17, שהיא תבוא לבית-הדין, זה לא מקום הבילוי, נראה לי גם שלה הרצוי.
אורי מקלב: אבל אני כן תמה עליכן, המציעות, על השינוי בתפיסה, על העמדות הנוגדות.
אורי מקלב: מצד אחד, בכל נושא חופש בחירה, חופש האזרח, זכויות האזרח - -
מיכל רוזין: מי סותר את זה?
אורי מקלב: - - הן מספיק בוגרות להיות בבתי-הדין, הן לא מספיק בוגרות לבוא לבתי-הדין בלחץ שיש מסביב להן כשהן באות לדיין להצהיר.
אורי מקלב: אני רק בטוח, ואת זה גם תגידו אחרת, אם זה היה בדיוק הפוך, אם היה אפשר לקבל - - -
מיכל רוזין: לא שמעת את העדויות פה?
מיכל רוזין: איך עושים את זה, ואיך הלחץ מופעל?
אורי מקלב: אז אני אגיד לך, ותעני לי באופן אמיתי גם אם לא תעני לי, תעני לי הפוך.
מיכל רוזין: עדויות מהשטח.
אורי מקלב: אמרת שאת לא מפריעה, נכון?
עליזה לביא: מורידים להם ציונים בבגרות, במגנים.
רחל עזריה: איך אמרת, יוגב?
רחל עזריה: אתה בוגר של הציונות הדתית, של האולפנות הדתיות שאתה יודע איך זה עובד.
אורי מקלב: ואני יושב לידך, ואת לא מבינה איך אני, איך לא הגבתי - -
רחל עזריה: מוטי, איך אתה לא אומר למקלב מה שאמרת לנו - -
אבי דיכטר: למיכל יש הרבה מאוד יכולות, אין לה את היכולת הזו.
רחל עזריה: - - האם אנחנו בוגרות של החינוך הדתי.
רחל עזריה: ואני כן בוגרת של החינוך הדתי.
אורי מקלב: - - לא לרחל עזריה, ולא למה שאת אמרת.
אורי מקלב: והיו הרבה דברים שקוממו אותי.
אורי מקלב: ואני לא הערתי בתוך הדברים.
אורי מקלב: ואני רוצה להגיד לך, אבל אני לא רוצה מכם את התשובה, אבל אם הייתה איזו דחייה או פטור מטעמי - - -
אלי אלאלוף: את היית בבית-הדין הרבני?
רחל עזריה: לא, אני עשיתי צבא, אני בוגרת החינוך הדתי והלכתי לשרת בצה"ל כנגד כל - - -
עליזה לביא: היינו בצבא.
מיכל רוזין: מופקדת.
אורי מקלב: אם הייתה דחייה, ואת אומרת את התשובה לעצמי - - -
אורי מקלב: חבל שמרב גם הלכה – אם הייתה דחייה או פטור מטעמי מצפון, והתהליך היה בפני הצהרת עורך-דין והיה מגיע לבתי-ספר עורך-דין, נוטריון, שבפניו היו יכולים להצהיר, ובתי-ספר היו מונעים את זה - - -
מיכל רוזין: לא, השיטה בבית-ספר לא נכונה.
מיקי לוי: אסור להגיע לבית-הספר, אורי.
אורי מקלב: מה היה?
מיכל רוזין: אורי, זה לא הדיין - - -
מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, מה זו האלימות הזאת מצד חברי הכנסת?
מיכל רוזין: אורי, זו לא הכוונה, זו לא הבעיה.
מיכל רוזין: הדיינים זו לא הבעיה.
אורי מקלב: אני מוכן לקבל את ההצעה של - - -
מרדכי יוגב: מזה זו האלימות הזאת?
מיכל רוזין: הבעיה זו השיטה בבתי-הספר.
אבי דיכטר: רגע, מוטי, שנייה.
אורי מקלב: אני מוכן לקבל את מה שאמרת.
מיכל רוזין: שלא יהפכו אותנו לאנטי הרבנים בגלל זה.
מיכל רוזין: היו סיבות אחרות.
אורי מקלב: אני מוכן לקבל את זה.
אורי מקלב: אם לא רוצים לראות דיין מול הפנים, לא רוצים לצלם איש חרד - -
מיכל רוזין: אתה רואה איך אתה הופך את זה.
מיכל רוזין: מה שאתה אומר עכשיו זו גזענות וזו הסתה נגדנו, ממש.
אורי מקלב: - - עורך-דין, נוטריון, שיעשה את זה ויפתור את כל הבעיה.
מיכל רוזין: לא, אסור לעשות את זה בבית-ספר.
רחל עזריה: לא בבית-הספר.
אורי מקלב: בסופו של דבר, אין בעיה, ניקח מקרה כזה, אדוני היושב-ראש - - -
מיכל רוזין: פספסת את כל הדיון.
אורי מקלב: משפט אחד.
אורי מקלב: במקרה הזה באמת לא יצטרך להביא לבית-הספר, אם יהיה בפני עורך-דין או בפני נוטריון.
אורי מקלב: משפט אחד, דווקא לרעה.
רחל עזריה: אפשר בבית-משפט.
רחל עזריה: שלא יבואו לבית-ספר.
עליזה לביא: אל תכניסו לבתי-הספר, זה מפחיד מאוד את הבנות.
אורי מקלב: אני אומר את זה לערן.
אורי מקלב: אני לא יכול לא להתייחס לאופי שאתה אומר את הדברים בצורה באמת מתונה וסבירה, ובסופו של דבר, הבאת שתי דוגמאות של בג"ץ.
אורי מקלב: ואני רוצה להגיד, כמו שהממסד, או בכל אופן הייתה בת אחת בשם כליפה שהצהירה כדתית, העורך-דין הדתי שלה חזר בו, ולא היה מוכן לייצג אותה יותר אחרי שהתברר שהיא רימתה את הצבא ורימתה אותו.
אורי מקלב: והשופטים ניסו בכל אופן להגיד לו שייצג אותה, והוא אמר: אני לא מייצג מתחזות.
אורי מקלב: וטעינו והודינו על האמת.
אורי מקלב: ואותו דבר אתה גם יכול להגיד על מעין קול, טעינו, מעין קול היא אברכית, היא נשואה היום, הולכת עם כיסוי ראש, לא פחות מהבנות שלי, היא נשואה לאחד שנדמה לי שגמר צבא והיום לומד תורה.
אורי מקלב: גם בזה טעינו.
אורי מקלב: הבאת דוגמאות, דוגמה אחת זו הדוגמה הנכונה.
אורי מקלב: לכן, במתחזות צריך לבדוק טוב, לא כל מי שנראה ברגע הראשון מתחזה זה גם זה, זה תהליכים מסוימים, וגם אפשר לטעות, וצריך לקבל כל דבר.
אורי מקלב: ואני מעריך מאוד את הפעילות שאתה עושה.
אבי דיכטר: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.
מרדכי יוגב: דבר ראשון, אדוני היושב-ראש - - -
מיכל רוזין: האשמת אותי בזה שאני לא רוצה שיהיו פה דיינים.
אורי מקלב: - - - אני אמרתי על אלה שלא רוצים לראות דיינים.
מרדכי יוגב: אני רק מבקש הגנה ושקט של שלוש דקות, אדוני היושב-ראש.
מיכל רוזין: אמרת.
מיכל רוזין: לא, לא היה שום טיעון כזה.
מיכל רוזין: הטיעון הזה לא היה קיים.
אבי דיכטר: מיכל רוזין, אנחנו מבקשים לתת לחבר הכנסת יוגב.
מיכל רוזין: הייתה פה האשמה, אבי, ממש קשה שאנחנו לא רוצים - - -
אורי מקלב: את לא אמרת, אחרים אמרו.
מיכל רוזין: אף אחד לא אמר, זה לא העניין של או דיינים או עורכי-דין או מישהו אחר, זה העניין של הקולקטיב - - -
אורי מקלב: את יכולה לדבר על עצמך, אל תדברי על אחרים.
אורי מקלב: את לוקחת את האחריות על עצמך - - -
אבי דיכטר: תודה רבה לשני חברי הכנסת.
אבי דיכטר: רשות הדיבור לחבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.
רחל עזריה: כבוד היו"ר, אתה יודע, אני מרגישה שאנשים אומרים פה דברים מאוד חריפים וכאילו שזה לגיטימי.
רחל עזריה: גם הטענה שאנחנו לא מכירים את הציונות הדתית, גם הטענה עכשיו כלפי עמיתתי מיכל רוזין - - -
מרדכי יוגב: אני מבקש את זכות הדיבור, אדוני היושב-ראש.
רחל עזריה: לא, אבל צריכים להיות - - -
מרדכי יוגב: להגן עלינו, ואם צריך, אז להוציא את האנשים שמפריעים פה.
אבי דיכטר: סליחה, חבר הכנסת מוטי יוגב בלבד, בבקשה.
רחל עזריה: אולי שחבר הכנסת מוטי יוגב יחזור בו מהדברים שלו על זה שאני מחפשת דם לפני שהוא מתחיל לדבר.
אבי דיכטר: בבקשה, חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.
מרדכי יוגב: ראשית, אני אפתח בזה שאני מסכים, מסכים עם הרבה מהדברים שנאמרו פה.
מרדכי יוגב: מסכים כמעט עם כל מילה של חברי, חבר הכנסת אלי אלאלוף, ואני מבקש גם לחזק את ידיו של מנכ"ל השירות הלאומי, שאני חושב שהוא עובד באופן מקצועי.
מרדכי יוגב: ואני מסכים גם עם דברייך, גב' טאוב, אני חושב שיש צורך - - -
ענת ברקו: רק עם הגברים אתה מסכים?
רחל עזריה: רק עם ח"כים גברים.
אלי אלאלוף: אה, מסכן.
מיקי לוי: למה?
מיקי לוי: הוא אמר גב' טאוב הרגע.
עליזה לביא: הוא אמר גב' טאוב, בואי ניתן - - -
מיקי לוי: אה, היא לא ח"כים, נכון, מרב אמרה.
רחל עזריה: רק ח"כים גברים.
מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, אתה מוכן להגן עלי בפני כל - - -
אבי דיכטר: הם לא מפריעים לך, בבקשה.
מרדכי יוגב: אני מסכים גם עם דברייך, גב' טאוב, שיש צורך אכן לחשוף את האפשרויות השונות ולתת לבת להחליט.
מרדכי יוגב: אני חושב שהייתה פה איזושהי התנפלות לא עניינית, והיה פה בירור, לצערי, גם מלווה בהרבה, איך לקרוא להם?
מרדכי יוגב: דברים לא לעניין.
מרדכי יוגב: אבל אני חושב שיש פה גם תשובה לא רעה, וגם בבתי-הספר, דרך אגב, ברעיון הראשוני, ככל שאני שמעתי אותו, ורק אתמול נחשפתי לסיפור, דובר על הצהרה פרטית, ובשום פנים ואופן לא משהו כיתתי או משהו בלחץ.
מרדכי יוגב: יחד עם זאת, בעולם האמונות והדעות יש דעות שונות, כולל פסיקות של הרבנות הראשית, כולל בציונות הדתית יש חילוקי דעות לגבי דברים רבים.
מרדכי יוגב: קחו את סוגיית הר-הבית, ויש כאלה שעולים, ואני אישית לא עולה, ומקבל את עמדת הרבנות.
מרדכי יוגב: יש דברים שונים.
מרדכי יוגב: דרך אגב, במשך כל שנותיה, הרב גורן גם קשור בזה, שפסק נגד גיוס, והבת שלו התגייסה, והוא עודד.
מרדכי יוגב: בנות שהלכו לצה"ל הוא עודד וחיזק, ונשאר בפסיקת הרבנות הראשית לאורך כל השנים.
מרדכי יוגב: אני חושב שהדיון הזה, אדוני היושב-ראש, הוא לא דיון פה לוועדת החוץ והביטחון, הוא דיון לאמונות ודעות, שלדעתי צריך להיות לא בכפייה של הכנסת, כפי שסברתי בחוק השוויון בנטל.
מרדכי יוגב: כשבאנו לחוקק אותו בצורה כפייתית הזקנו כפי שאמרנו, לגיוס לצה"ל, וכשלקחו אותו אחורה, אז גם ברוך השם, בציבור החרדי יש יותר מתגייסים.
מרדכי יוגב: זה לגבי האמונות והדעות.
מרדכי יוגב: ועם ישראל זקוק לכל בניו ובנותיו בשירות כזה, בשירות אחר, והמציאות הזאת זורמת.
מרדכי יוגב: ותת-אלוף ערן יודע, האיש שהכי יודע טוב להעיד על כך שככל שהדבר נעשה פחות בכפייה כך הדברים זורמים יותר לאן שהם צריכים, בין לצה"ל, בין לשירות הלאומי, למשימות מאוד חשובות בכלל לחברה בישראל, בין למי שמקים בית בישראל ובכך גם בזה עושה, בין למי שלומד תורה בישיבות, והדבר הזה מוסכם כבר מקדמת דנא.
מרדכי יוגב: כמו שאמרתי, בציבור הציוני דתי יש חילוקי דעות, ואני אדלג על הדברים הללו, ודעתי האישית שיש צורך גם בגיוסן של בנות לצה"ל, ויש גם תפקידים רבים שחשובים לביטחון ישראל, ויש בנות שבשירות הלאומי מוציאות את עצמן לטוב ביותר.
מרדכי יוגב: ואני מסכים פה עם חברי חבר הכנסת אלעזר שטרן, והנה לכם, עשו הכפלה של הבנות שמשרתות שנתיים.
מרדכי יוגב: כמזכ"ל בני-עקיבא, ביקשתי, דרשתי, לא חייבתי, השתדלתי שבנות תעשנה שנתיים.
מרדכי יוגב: ויש לשירות הלאומי תפקיד מאוד חשוב.
מרדכי יוגב: אל תנסו להיכנס בכפייה לאמונות ודעות, בפעם האחרונה, כפי שאמרתי, זה לא יצא טוב.