GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הר מלך:
 אז אני רציתי דווקא להתחבר, כולם נורא מתחברים לחלק הנפשי של 1,500 שקל של המתווה ואני רוצה דווקא להתחבר למקום אחר, שזה החופשה שהמתווה מציע
פנינה תמנו:
בין 3,000 ל-4,000 שקל
הר מלך:
 אני חושבת שאפשר לצאת לחופשה
הר מלך:
 מניסיוני בעולם אתה יוצא לחופשה, יכול להיות שזה נותן איזה משהו, אבל זה לא תמיד נותן לך את הכלים לחזור לחיים ואני מרגישה שהדבר הזה, הקולות שאני שומעת, גם בעלי גויס ביום הראשון בשבת בבוקר וגויס ל-45 ימים, ברוך ה' הוא חזר, אבל עוד פעם, אנחנו לא יודעים אם זה לא יקרה שוב, אבל אני יודעת מה התחושה, התחושה היא שכשהם חוזרים אז אנחנו מאוד מאוד צריכות עכשיו את הנוכחות שלהם והם צריכים רגע, והאמת גם אנחנו צריכות את הרגע הזה, תן לי דקה להתרגל אליך שוב, זה הרגע שצריך אותו, אבל בסוף יש משהו שאם אין לך כלים להתמודד עם הדבר הזה –      שמעתי נשים שאמרו לי: תקשיבי, בעלי יושב, מגיעה שבת, אין תקשורת, הוא שם עם המראות, עם הקולות
הר מלך:
 אני חושבת שיש אפשרות לנצל דווקא את הדבר הזה של החופשה כדי לייצר חופשה שנותנת גם כלים לזוג
הר מלך:
 בסוף נכון שהילדים מתמודדים עם דברים, אבל אני חושבת שהמקור ליכולת לטפל בזה זה ההורים, שלהורים יהיה את הכלים לשים לב לתופעות חריגות, לראות איך הם נותנים לילדים שלהם כוח באופן משותף
הר מלך:
 זה יכול להיות מענה
הר מלך:
 כולם הולכים לסעיף של הטיפול, ואני אומרת בואו ננצל כחלק ממניעה דווקא את החלק של החופשה ולהכניס שם סדנאות שנותנות כלים
רותם אבידר צאליק:
אני לא מצליחה לשבת איתו בסלון לכוס קפה וחופשה זה כל כך רחוק
רותם אבידר צאליק:
 כדי שנצא לחופשה וזה לא יהיה קריסה ויפרק את המשפחה, לפני זה צריך שיהיה בסיס יציב
רותם אבידר צאליק:
 ואם יורשה לי, אנחנו נשמח מאוד להשמיע את ה - - -
הר מלך:
עוד פעם, אני מדברת את תחושותיי, גם אני הייתי שם
הר מלך:
 שלא חס וחלילה יובן שלא – יש לי כבוד עצום והערכה עצומה, אני יודעת בדיוק איך זה מרגיש, מה זה, בעלי היה במילואים, אני הייתי במילואים מסוג אחר, הילדים שלי היו לבד בבית, אז אני יודעת בדיוק מה המשמעות של לא וכשזה חוזר
הר מלך:
 אבל אני חושבת שיש משהו ב – אני לא אומרת שזה יכול להיות במיידי, אבל כשמנצלים את החלק הזה במתווה של החופשה אפשר לראות איך בונים חופשות שנותנות כלים, כלים לחזור הביתה, כלים לחזור, שהאיש יחזור לעצמו
הר מלך:
 קודם צריך להחזיר אותו לעצמו לפני שהוא חוזר לילדים שלו ולמשפחה שלו
הר מלך:
 יש פה מתווה כזה שאפשר להציג אותו, אני אשמח אם תתנו את זה
יולי יואל אדלשטיין:
 תודה, לימור
יולי יואל אדלשטיין:
 חברת הכנסת פנינה תמנו
פנינה תמנו:
תודה, אדוני היושב ראש
פנינה תמנו:
 אני רוצה לברך קודם כל את היוזמות של הדיון הזה וכמובן אתכן, נשות המילואימניקים, שאני מרגישה חלק בלתי נפרד מכן, גם כיושבת ראש הוועדה, אבל בעיקר כאמא לשני ילדים שאבא שלהם נמצא מעל 90 יום במילואים ולאחרונה יצא מעזה
פנינה תמנו:
      מילה טובה אני כן רוצה לומר, לפתוח דווקא בדברים הטובים
פנינה תמנו:
 כן צריך לומר שנעשתה עבודה, גם של שר האוצר וגם של שר הביטחון, אי אפשר לומר שזה מושלם וצריך להמשיך לשמוע את הקולות האלה ולהבין איך עושים את ההתאמה של 9 המיליארד, בטח בסיוע למשפחות, כך שלא יחליטו עוד החלטות במגדל השן, אלא שיהיו מחוברים לשטח ולנשים והצרכים שעולים, כולל נשים שהן גרושות אגב, שבינתיים לא רואות שקל ועל זה אנחנו גם מנהלות מאבק
פנינה תמנו:
      יש את ה-1,500 לטיפול זוגי ועוד ויש את ה-1,500 שקל שאפשר לממש את זה כשובר
פנינה תמנו:
 בדיון בוועדה שלי, אדוני היושב ראש, אמרתי באופן חד וחלק, לאפשר, שגם אם מימשת את ה-1,500 שקלים – ענבל, רק שנייה, אל דאגה, אני לא חושבת שאת הכול צריך להפריט, אני חושבת שצריך לעשות מסלול של גם בחירה שחלק מהשירותים זה על ידי המדינה, חלק מהשירותים זה כן יכול להיות בוואוצ'רים, אבל ברגע שמימשת את הוואוצ'רים האלה והם לא הספיקו ביקשתי באופן חד וחלק מהצבא ומקרן הביטחון לאפשר חזרה ולתת את התוספת כדי לסיים את התהליך
פנינה תמנו:
 כי אחרת אם אנחנו מתחילים תהליך ולא נותנים, לילדים או לזוג, לסיים את התהליך הזה אנחנו בבעיה מאוד מאוד גדולה
פנינה תמנו:
     אני כן חושבת שצריך לאפשר לילדים למשל להיכנס לחוגים חינם
פנינה תמנו:
 יש לנו מרכזים קהילתיים, יש את חברת המתנ"סים, לקחת דברים שכבר קיימים ולאפשר לילדים האלה גם להשתלב לתוכם
פנינה תמנו:
 לקחת את מרכזי הצעירים, לאפשר לנשים המדהימות האלה שמנהלות קבוצות בכל הארץ, בכל עיר, בכל אזור, לאפשר להן לעשות שם קבוצות תמיכה
פנינה תמנו:
 בתקציבים קלים אפשר כמובן לפתור את הדברים האלה
פנינה תמנו:
      אני יכולה להגיד לך שהתחושה היא שבוודאי שיש בעיות מערכתיות, וגיא, אתה הצגת את זה, אנחנו הרבה שנים מדברים על זה שלמשל לקחו את האחיות
פנינה תמנו:
 פעם הייתה אחות בית ספר, כשילד מרגיש, זה היה פסיכוסומטי, ילד שמתמודד עם מצוקה כלשהי היה יודע לגשת ולדבר והאחות הייתה יודעת לאתר את זה
פנינה תמנו:
 בכל בית ספר שהוא אמון על הנושא של סיוע לילדים שההורים שלהם נמצאים בחזית, כמובן שלא כל יום, לפי הנתונים והתקינה, יגיע פסיכולוג, אבל בהחלט פסיכולוגים בכל עיר צריכים לעשות סוג של קבוצה של ילדים שיודעים לשתף, להגיע לבית ספר, פעם-פעמיים בשבוע
פנינה תמנו:
     צריך להרים את הדבר הזה ואת הכפפה הזאת כי כרגע, אני יכולה להגיד לכם, סיפרו פה, למשל הילד שלי, לא משנה איזה מורה, שלא ייצא שהיא תראה ותיעלב, אבל היא שולחת לי נזיפות מפה עד הודעה חדשה, אמרתי לה: אני מכבדת אותך, אבל זה ממש לא מעניין אותי, אבא שלו בעזה ואני חושבת שאת צריכה לגלות סבלנות כלפי הילד הזה, והיא אמרה: לא ידעתי
פנינה תמנו:
 היא גם לא הייתה אשמה, יש מורים שבכלל לא יודעים שיש ילד או ילדה שההורים שלהם נמצאים בחזית וזה מייצר המון המון בעיות ובטח לא צריך להקפיד על שעות אם אימהות מגיעות באיחור ועוד
פנינה תמנו:
 אז אני מאמינה שאת התובנות האלה תעביר גם לשר החינוך ולשרים אחרים
יולי יואל אדלשטיין:
אנחנו נסכם ודאי את הדיון הזה בסוף
גיא יקר:
יש גם מורות שבעצמן הן נשות מילואימניקים, יש אנשי צוות כאלה
טלי גוטליב:
בהקשר למה שאמרה פנינה ובהקשר למה שאמרה האמא הנכבדה פה, שעוד לא שמענו את סוף דברייך, צריך ליצור איזה שהוא מנגנון שברגע שאתם מודיעים אז נגמרות כל ההתקלות הללו של ווטסאפים ושל הודעות, שזה לא יהיה בכלל משהו שמטריד אתכם
יולי יואל אדלשטיין:
 אני קודם כל באמת חושב שאנחנו מתייחסים פה עוד למצבים לא קיצוניים, כלומר יש מקרים של בן-בת זוג בקבע ובמילואים ויש מקצועות, רופאים למשל, שהבעל לצורך העניין מגויס ונמצא בעזה והאישה, אף אחד לא פטר אותה ממשמרות בחדר מיון והילדים בבית
יולי יואל אדלשטיין:
 כולנו מכירים גם את המקרים האלה מעבר לבעיות הידועות
יולי יואל אדלשטיין:
     בבקשה, אני רוצה לשמוע דווקא את נציגות פורום נשות המילואים
יולי יואל אדלשטיין:
 רשומות לי כאן רותם, שני ועוד רותם, בבקשה, בסדר שאתן בוחרות
אורית פרקש הכהן:
  אני אשמח ביניהן להגיד משהו קצר, גם כדי לקבל את התגובות שלהן
רותם לוי:
שמי רותם לוי, אני נשואה למאור, לוחם בסיירת גולני במילואים, אמא לשלושה ילדים קטנים, רואת חשבון במקצועי ותקופה מאוד ארוכה לבד
רותם לוי:
 אני פועלת בפורום נשות המילואימניקים, אנחנו כאן כדי להשמיע את קולן של אותן 100,000 משפחות שמתמודדות לבד, הנשים מחזיקות את הבית, מחזיקות את העבודה, מחזיקות את תשומת הלב והחרדה לבן הזוג שלנו שנמצא בחזית
רותם לוי:
      אני רוצה רגע לשים את עניין העבודה בצד, אין לנו מוגנות תעסוקתית
רותם לוי:
 כשאני הולכת לעבודה ואני מאחרת כי אני מפזרת את שלושת הילדים שלי אף אחד לא מגן עליי בעבודה, אף אחד לא אומר: אני אגן עלייך ואף אחד לא יפטר אותה
פנינה תמנו:
יש את החוקים ויש את ההגנה בחוק
פנינה תמנו:
 אנחנו גם דנים בזה ואם צריך, נוסיף עוד דברים
רותם לוי:
מעבר לחרדה התעסוקתית חלק מאיתנו מחזיקות עסקים שאנחנו לא מצליחות להפעיל אותם, עסקים עצמאיים
רותם לוי:
 זה לא הנשים של יום כיפור שמחכות לבעל עם צלחת עוגיות, ממש לא, אנחנו קרייריסטיות, אנחנו מחזיקות הכול לבד
רותם לוי:
      אנחנו מקבלות דוגמאות לדיווחים וגם חוות בעצמנו, כל מה שקשור לילדים, יש לי חברה עם ילדה בת ארבע שהפסיקה לדבר, ילד עם טיקים וחריקות שהאמא פשוט לא יודעת איך להתמודד עם הדבר הזה
רותם לוי:
 אנחנו לא באות ממקצועות של טיפול, אנחנו לא יודעות איך להגיב לילדים האלה ולמי לפנות בכלל
רותם לוי:
     אני אספר לכם על הילד שלי, ילד בן שש, שמהיום שאבא שלו גויס, מה-7 באוקטובר, לא מוכן ללכת לישון, הוא הולך לישון ב-12 בלילה, אחרי שאני מחבקת אותו שעתיים ואומרת לו שהכול יהיה בסדר
רותם לוי:
 הוא לא הולך לישון כי הוא שואל אותי: אבא צמוד לטנק? אבא בתוך הטנק? הטנק יתפוצץ ליד אבא או עם אבא? מתי אבא שלי עולה לשמים? התחושה שלו זה שזה האירוע שיהיה בסוף, מתי אבא עולה לשמים
רותם לוי:
      יש ילדים שנחשפים לתוכן קשה בגלל המלחמה ואין להם את תחושת הביטחון כי אבא לא נמצא בבית ואמא לא מצליחה לתת להם את תחושת הביטחון הזאת
רותם לוי:
      מוסדות החינוך לא איתנו, ממש לא איתנו
רותם לוי:
 אני בעצמי ניהלתי שיחה עם מנהלת בית הספר והיא אומרת לי: וואו, באמת לא היה לי מושג שהאבא במילואים
רותם לוי:
 ילדים ש-90 יום אבא שלהם לא נמצא בבית, הילד מגיע למצב שהוא מתפרק כשהוא שומע שיר בהפסקה והוא בוכה מול המורה ואומר לה: אבא שלי במילואים, והמורה אומרת לו: אני לא ידעתי שאבא במילואים
רותם לוי:
      מעבר לזה, אנחנו לא מצליחות להגיע איתם אפילו לדברים הבסיסיים של לעשות איתם שיעורי בית
רותם לוי:
 אין לי את הזמן הזה, אני גם עובדת, גם מגדלת שלושה ילדים, גם יש את הדברים השוטפים, קחי את הילדה לקלינאית תקשורת, קחי את הילדה לחוג ריקוד, קחי את הילדה לחוג כדורסל, לא מספיקה את כל זה
רותם לוי:
 אז שיעורי הבית לא מגיעים, מתחילה הידרדרות לימודית
רותם לוי:
 ביקשתי מבית הספר שיישבו איתו בתוך שעות בית הספר, הילד בצהרון, רק תשבו איתו ותעשו את שיעורי הבית
רותם לוי:
 אין את המודעות הזאת במסגרות החינוך היום
רותם לוי:
      הנשים מרגישות לבד, יש המון חרדה, אנחנו הולכות לישון לבד, קמות לבד, אנחנו לא יודעות מה עם בן הזוג שבחזית, אין לנו תקשורת עם רובם
רותם לוי:
 כמה שחיכינו לאוזן קשבת וכתף ואז הוא חוזר הביתה וברוב המקרים, חלק מהמקרים, הוא לא איתנו
קריאה:
ורוצה לחזור לשם
רותם לוי:
הוא רוצה לחזור לשם
רותם לוי:
 אמיתי לגמרי, בעלי ישן עם הקסדה והתיק ליד
רותם לוי:
 כשהוא חוזר הוא ישן עם הקסדה, הוא מוכן
רותם לוי:
 אם הוא היה יכול לישון עם המדים הוא גם היה ישן עם המדים
רותם לוי:
 התקשורת מאוד מאוד קשה כי כל צד עובר חוויה אחרת
רותם לוי:
 החוויה שלהם מאוד קשה, החוויה שלנו מאוד קשה, אין כרגע חיבור
שני נתיב:
שלום, שמי שני נתיב
שני נתיב:
 אני נשואה לניל שהוא גם מתחילת הלחימה בשטח, הנדסה קרבית
שני נתיב:
 אני רוצה לשים דגש פה על שני דברים
שני נתיב:
 קודם כל הציפייה איכשהו שהאמא שנשארת בבית או בן או בת הזוג שנשארים בבית הם סוג של מטפל בעל כורחם
שני נתיב:
 מישהו פעם ראה את כל האיגרות האלה שיוצאות החוצה של מה כן לעשות, מה לא לעשות? זה מאוד מאוד מוכוון וזה מאוד מרגיש שיש שם איזה שהן – איך תכיני את הבית כשהוא מגיע, כל מיני דברים ש – זאת אומרת איפה גם לדבר על מה שאנחנו עוברות? יש כאן ציפייה שאנחנו נחזיק את הכול, שנעשה את הקישור, שאנחנו נעשה את הליווי מהרגע שהוא מגיע מהשטח לתוך הבית
שני נתיב:
      ואם ההתנהגות בתוך הבית היא קיצונית? מי יכול בכלל לדעת מה קורה בתוך הבית? למי אני פונה באותו רגע? אני לקחתי את זה שנייה רגע מהילדים
שני נתיב:
 איך אפשר? מי שהיה כל כך שותף איתי בתוך הדברים וכשהוא מגיע הביתה אומר: אני לא יכול להיות לבד עם הילדים כרגע ואני נאלצת לקחת ימי חופש מהעבודה שלי, ימי חופש שכבר אין לי, כדי להיות איתו ולסייע לו נפשית, ואני לא המטפלת שלו
שני נתיב:
 איך זה הגיוני?
רותם לוי:
אני רוצה להוסיף ולהגיד שיש ציפייה שמי שחוזר עכשיו, יש הרבה חיילי מילואים שחוזרים לרענון, חודש כוננות, נחזור אחר כך, צפון, עזה וזה, איך אנחנו מצפים שאותו חייל מילואים יחזור לשדה הקרב אחרי שהוא ראה את האישה שלו על סף פיטורים, מקבלת הערות מהבוס, שהילד לא רוצה בכלל ללכת לבית הספר? איך הוא אמור לחזור ולתפקד שם כשהוא יודע שהמשפחה שלו קורסת? אנחנו חייבות מענים מיידיים, חייבות
רותם אבידר צאליק:
אני אשמח להוסיף מילה
רותם אבידר צאליק:
 בעלי מגויס גם הוא מה-7 באוקטובר עד היום
רותם אבידר צאליק:
 יש לי שלושה ילדים, הבת הגדולה שלי בת חמש וחצי, האמצעי בן שלוש וחצי והקטן כבר בן שנה, הוא היה בן תשעה חודשים כשזה התחיל, הבת הגדולה שלי עם צרכים מיוחדים בגן תקשורת
רותם אבידר צאליק:
      אני שותפה פה לכל האמירות של חברותיי על הקושי המנטלי העצום שאנחנו חוות וצריך לומר גם בחזרה שלהם הביתה
רותם אבידר צאליק:
 שני הזכירה את זה כאן, ובצדק, הם חוזרים למשפחה שברובה מפורקת
רותם אבידר צאליק:
 הקושי שאנחנו חוות בבית זה הקושי שהם יחוו כשהם יחזרו הביתה, וההרמוניה שנוצרה כביכול בתוך בני המשפחה שנותרו בבית נכנס אליה עכשיו גורם זר והכול מתפרק
רותם אבידר צאליק:
 הכול מתפרק
רותם אבידר צאליק:
      ואני חייבת להתייחס לאמירה של החופשות, אני מתנצלת, אבל בחוויה שלי היא הייתה מנותקת, כי אני היום, החלום שלי זה שאנחנו נצא לחופשה, זה היה החלום שלי ב-6 באוקטובר וזה חלום שלי גם היום והחלום הזה רק התרחק, כי אנחנו לא מצליחים לנהל שבת אחת בלי חשיבה אמיתית על איך אנחנו מפרקים את החבילה ואנחנו צריכים עכשיו לחשוב על חופשה וקיבלנו ואוצ'ר
רותם אבידר צאליק:
 זה קצת בעיניי היה מנותק
אלכס גולדפרב:
אל תסתכלי על זה כחופשה, תסתכלי על זה כסמינר
אלכס גולדפרב:
 אני חייבת להגיד, ליבי איתכם, באמת אני ממש מבינה, אבל חשוב להבין שהכוונה פה במה שלימור העלתה, זה לא העניין של חופשה בטן-גב, זה חופשה שהמטרה שלה לעשות איזה שהוא מקום מדרגי, מדרג
יולי יואל אדלשטיין:
פעילות, כן, ברור
יולי יואל אדלשטיין:
 נשמע את רותם, בבקשה
רותם אבידר צאליק:
אני ממש אתייחס במילה לאמירות גם של ד"ר רווה שאמר אל תמהרו לעשות כאן פתולוגיזציה או ככה למהר ולתת את הכותרת המתאימה למקרה המתאים
רותם אבידר צאליק:
 נאמר כאן אפילו קצת במין כלאחר יד, רגרסיה
רותם אבידר צאליק:
 אני יכולה להגיד לכם שבחוויה שלי עם ילדה עם צרכים מיוחדים ועם ילד שהוא על פניו נורמטיבי, כל אחד בתחומו, גם אצל התינוק חוויתי התנהגויות חריגות מאוד
רותם אבידר צאליק:
 אף אחד לא רוצה שהילד שלו יגיע למצב חמור, אנחנו מטפלים במקרים הקטנים והפשוטים
רותם אבידר צאליק:
 אם אנחנו לא נטפל בזה זה לא ייגמר בטיפול קשה יותר, זה ייגמר לפתחי הרווחה ואנחנו לא רוצים להגיע לשם
פנינה תמנו:
אדוני היושב ראש, אני רוצה להציע הצעה, אולי להסב את ה-4,500 של החופשה לצרכים אחרים שהם הפגתיים, אבל שאנשים יבחרו
יולי יואל אדלשטיין:
את סיימת, רותם?
רותם אבידר צאליק:
אני כן אתייחס להמלצות
רותם אבידר צאליק:
 אנחנו הגענו עם איזה שהן המלצות איך אנחנו יכולים לקבל את המענים, אז אני מעבירה את רשות הדיבור לרותם שתמשיך מכאן
רותם לוי:
אנחנו ממש מבקשות קשר עם היחידה של אגף השיקום במשרד הביטחון
רותם לוי:
 ברגע שהחייל משתחרר אין לנו קשר איתם, אנחנו לא יודעות למי לפנות במקרים שאנחנו אולי מזהות ניצוצות של פוסט טראומה
רותם לוי:
 אין לנו את הכלים המקצועיים לאבחן
שני נתיב:
אתם דיברתם על פוסט טראומה שזה משהו שצריך להיות לאורך זמן, אבל מספיק שזה יהיה גם נקודתי, רק כשהם חוזרים, כשתהיה איזה שהיא סכנה, אנחנו לא רוצות להגיע למצב הזה, אנחנו צריכות כלים לדעת מה לעשות
רותם לוי:
יש לי חברה שאומרת לי שהיא ישנה עם סכין מתחת לכרית כי היא מפחדת ויודעת שתהיה תגובה קיצונית מבעלה, היא פשוט לא יודעת מתי זה יקרה ואין לה את הכלים להתמודד עם זה
רותם לוי:
 אנחנו מבקשות גם, תייעדו את מרכזי החוסן שנמצאים בבתי החולים, הם יועדו כרגע למשפחות המפונים, אנחנו רוצות שיקדמו אותנו, תנו לנו מענה מיידי
רותם לוי:
 במרכזי החוסן יש כוח אדם, תנו לנו רק לגשת להם, לקבל התחלה של טיפול, משהו
רותם לוי:
      כל מה שדיברתם על מסגרות החינוך
רותם לוי:
 עוד פעם, אמרתי, מסגרות החינוך לא איתנו, בבקשה מה שאפשר לעשות, המורה היא האמא השנייה שלהם כרגע ואנחנו צריכים שהיא תזהה ותהיה על זה וכל עוד היא לא יודעת איזה ילד נמצא בחוסר של אבא או אמא במילואים הם לא יגיעו לזה
רותם לוי:
      וכמובן הוואוצ'רים, חבר'ה, 1,500 שקל? מצטערת, אני עם שלושה ילדים, זה שלושה טיפולים לילד אחד, עד שהילד רוחש אמון למטפל שלו, אין לי דרך לתאר לכם כמה זה טיפה בים
רותם לוי:
 אנחנו חייבות מענה מיידי
רותם לוי:
 אנחנו גם לא נחכה עכשיו לקרן הסיוע כדי להגיש את הקבלות, כי מי שיש לה עכשיו בעיות כלכליות בבית היא לא תשלם 500 שקל למטפל ואז אחר כך תלך להגיש - - -
שני נתיב:
המטפל בשירות הציבורי, שכרגע אין זמינות לשם, ואז רוצים טיפול פרטי, וגם זה, זה לא באמת מספיק
רותם אבידר צאליק:
ואנחנו לא מדברים כאן על שניים-שלושה טיפולים של רכיבה טיפולית במקרים האלה, כי זה מצריך באמת – רק השניים-שלושה טיפולים כאלה, ונאמר שזה באמת במנגנון של רכיבה טיפולית או כל טיפול כזה או אחר, רק זה זה לייצר אמון
רותם אבידר צאליק:
 דווקא עכשיו, כשאנחנו נמצאים במצוקה כל כך קשה מבחינת היציבות של הילדים והחוסר של ההורה המשמעותי, האבות, אגב אבות כמו שהם היום הם לא עוד דמות בבית, הם דמות משמעותית בבית והדמות הזאת נעלמה להם, ועכשיו אנחנו עוד יותר צריכים לשים דגש על יצירת האמון ועל ההמשכיות של הטיפול
רותם אבידר צאליק:
 אנחנו לא נוכל לנטוש אותם שוב פעם באמצע הטיפול כי נגמרו הוואוצ'רים
רותם אבידר צאליק:
      ואני שמה בצד את הפגיעה הכלכלית שיש לנו שלא מאפשרת לנו לממן באופן פרטי את אותם טיפולים רגשיים עבור הילדים, עבור הנשים ועבור המשפחה כיחידה אחת
רותם אבידר צאליק:
 אנחנו נמצאות כאן במצוקה שהיא מאוד מאוד גדולה, היא רחוקה מהמצוקה הרגשית, ובכל המעטפת הזאת פשוט משאירים אותנו בקריסה ובסופו של דבר זה פוגע בחוסן של מדינת ישראל, בחוסן של אנשי המילואים ואנחנו כולנו כאן צריכים לשים לזה סוף ולאפשר להמשיך את הלחימה הזאת
יולי יואל אדלשטיין:
אני אשמח אם תשאירו את ההמלצות שלכם למנהל הוועדה שאנחנו ניקח את זה בחשבון
יולי יואל אדלשטיין:
 פורום המילואים, אופיר כהן
אופיר כהן:
 זה לא פורום המילואים, זה העמותה למען משרתי המילואים
אופיר כהן:
 אני אבקש להתייחס לאיזה שהוא דיוק רגשי שאני חושב שצריך להוסיף פה לתמונה ואחר כך כמה דברים פרקטיים בהקשר לעניינים שעלו פה
אופיר כהן:
      אז מלבד מה שאמרו פה חברותיי, שכמובן הן צודקות בהכול, שהתחושות הן קשות, יש עוד איזה שהוא עניין שצריך לשים אליו לב
אופיר כהן:
 ב-7 באוקטובר קרו הרבה דברים, אחד הדברים שקרו זה שהמחבלים חדרו פסיכולוגית לכל בית בישראל, לא רק לבתים בעוטף עזה, והחדירה הפסיכולוגית הזאת גרמה לכך שלא משנה אם אתה גר בנס ציונה או אם אתה גר בכוכב יאיר, אתה הרגשת שמישהו עומד לחדור אליך הביתה בכל רגע
אופיר כהן:
      במשפחות שנשארו שני בני הזוג אז הם יכלו לתמוך בילדים, איפה שנשארו רק הנשים או רק הגברים, אבל זה בעיקר הנשים, צריך לומר שהן לא התמודדו רק עם היעדר הבעל, הן התמודדו עם התחושה שהן צריכות להגן על הבית, שאם תיכף מחבל נכנס, וזה מה שהילדים חשו, הן אלה שצריכות להגן על הבית, ולא כולן חמושות ולא לכולן יש את היכולת הביטחונית לעשות את זה והתחושה הזאת היא תחושה שנצרבה במוח שלהן
אופיר כהן:
 אני יודע שכך זה היה אצל אשתי ואני חשתי את זה בצורה מאוד עוצמתית וזה דבר שיילך איתנו עוד ארוכות קדימה
אופיר כהן:
      אני רוצה להתייחס לכמה דברים פרקטיים שנאמרו פה
אופיר כהן:
 האחד, לגבי ה-1,500 שקל בתוכנית של שר האוצר ושר הביטחון
אופיר כהן:
 אז קודם כל צריך לומר, זה עדיין לא תוקצב, זה מהחלק שעדיין לא תוקצב, זה נמצא בפעימה השנייה או השלישית, לא זוכר, אבל זה עדיין לא תוקצב, לא בטוח שהכסף הזה יהיה בכלל
אופיר כהן:
 זה דבר ראשון
אופיר כהן:
      דבר שני, התוכנית הזו, שהיא טובה בגדול, מבוססת על תוכנית שאנחנו הגשנו גם לשדולה וגם לוועדה הזו לפני כחודשיים
אופיר כהן:
 היא טובה ברובה, אבל יש כמה נקודות, כמו הנקודה הזאת, שהיא נותנת פתרונות נורא קטנים לבעיות נורא גדולות
אופיר כהן:
 זה ברור לכולנו ש-1,500 שקל זה לא פתרון לשום בעיה נפשית, לשום ילד ולשום בת זוג, זה ברור
אופיר כהן:
      קרן הסיוע שנאמר פה קודם על ידי אבישג, התכלית העיקרית של קרן הסיוע זה לטפל בפיצוי על נזק ישיר שנגרם למילואימניק או לאשתו או לבית, אבל זה לא מיועד לדבר הזה
אופיר כהן:
 יש שם בסך הכול 70 מיליון שקל, כבר חולקו 35 מיליון, אני לא חושב שיש מישהו, חוץ ממי שישב כרגע בשולחן, שיודע שהקרן הזאת אמורה לטפל גם בדבר הזה
אופיר כהן:
 זה לא כתוב, לא בתקנון שלה ולא בכל מקום אחר, ולכן אם רוצים שהיא תטפל בזה צריך לפרסם את זה ולומר את זה
אופיר כהן:
 אנחנו כעמותה לא חושבים בשום אופן שהטיפול הזה צריך לבוא מקרן הסיוע
אופיר כהן:
 לקרן הסיוע יש תכליות אחרות ואסור לפגוע בכסף שלה לדבר הזה, בדבר הזה צריך לטפל במקומות אחרים
אופיר כהן:
      מערכת החינוך
אופיר כהן:
 אני ישבתי עם שר החינוך בעצמי כבר בתחילת המלחמה בדיוק על הדבר הזה כי אנחנו הבנו שזו סוגיה משמעותית
אופיר כהן:
 בדקנו עם מורים ומורות, בדקנו מנהלים ומנהלות, אף אחד לא קיבל, לא הכשרה, לא הפניה ולא אמירה: חבר'ה, שימו לב לדבר הזה
אופיר כהן:
 המורים לא בתמונה, אני חייב לומר
אופיר כהן:
 זה נכון עד לפני כמה שבועות
אופיר כהן:
 הם לא בתמונה, הם לא יודעים שהם צריכים לאתר את הבעיה וזה ברור לכולנו שהפתרון מתחיל קודם כל מהאיתור של הבעיה, הרי לכולם יש בעיות, אבל לא לכולם יש בעיות חמורות, צריך לומר את זה
אופיר כהן:
      איפה שיש בעיות חמורות, שם צריך לאתר, ומי הבן אדם הכי חשוב לילד חוץ מההורה ולפעמים גם יותר מההורה, זה המורה או הגננת ושם זה צריך להתחיל
אופיר כהן:
 ברגע שזה יתחיל שם נוכל לטפל פרטנית
אופיר כהן:
 אני רוצה לקחת את כל ה-1,500 כפול מספר החיילים, לשים אותם בקרן, לומר למערכת החינוך, תאתרו את הילדים שהם באמת נפגעו הכי הרבה ואז מתוך הקרן הזאת נטפל בכולם
אופיר כהן:
 אין לכולם מה לעשות עם ה-1,500, לא אצל כולם צריך את זה, אבל איפה שכן צריך את זה צריך יותר הרבה מה-1,500, זה ברור לנו בכל מקרה
אופיר כהן:
      אמירה אחרונה
אופיר כהן:
 האירוע של שלושה החודשים האחרונים הוא אירוע קשה, אין ספק, האירוע של השנה הקרובה, 2024, ואנחנו נדון בזה בוועדה הבאה לגבי הסטודנטים, זה האירוע הקשה ביותר
אופיר כהן:
 אנחנו נצטרך לחזור למילואים בשנה הזאת ולא מעט, וכשנצטרך לחזור למילואים אני לא יודע איך אני אגיד לאשתי שאני חוזר למילואים לעוד חודש, חודשיים, שלושה
אופיר כהן:
 זה האירוע הקשה ולשם צריך לכוון את הפתרון
יולי יואל אדלשטיין:
 יש עוד כמה דוברים שאני רוצה לתת להם להתבטא, אבל בקצרה, אנחנו כולנו כרגע כאמרה הידועה תלויים אחד בשני
יולי יואל אדלשטיין:
 בבקשה, הודיה מויאל, שדולת הנשים
הודיה מויאל:
היי
הודיה מויאל:
 אני אתחיל ואני אצטרף
הודיה מויאל:
 אנחנו רואות במחקרים במהלך השנים שאנשים שנחשפו לאירועי לחימה, יש לזה משמעות קדימה וזה גורם מאוד קריטי בעלייה באירועים של אלימות במשפחה
הודיה מויאל:
 אנחנו מברכות על ה-1,500 שקל ועל ההסתכלות של צה"ל על המשפחות בפעם הראשונה מזה המון זמן, זה שינוי מאוד דרמטי, אבל חשוב לנו להגיד שזה טיפה בים, זה ממש לא מספיק
הודיה מויאל:
 ה-1,500 שקל האלה, ואנחנו מקוות מאוד שהם יהיו גם הרבה יותר מזה, חייבים להינתן על ידי מטפלים מוסמכים, על ידי משרד הרווחה, אנשים שמתעסקים יום יום באלימות במשפחה ויודעים לטפל בדברים האלה כדי שלא נהיה עוד שנה פה במציאות הרבה יותר קשה ממה שהיא היום
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, גם על העמידה בזמנים
יולי יואל אדלשטיין:
 נעם וילדר, המועצה לשלום הילד
נעם וילדר:
תודה רבה
נעם וילדר:
 תודה על הדיון החשוב, תודה לכן על הקול חשוב
נעם וילדר:
 אנחנו גם מכירות את המצוקות של הילדים כרגע, של ילדים שהאבות שלהם במילואים, שהאחים שלהם במילואים, שבני הדודים שלהם במילואים, זה חולש על המון המון המון ילדים שחווים רגרסיות, שחווים מצוקות נפשיות שחייבים לתת להם מענה במיידי, אבל, שוב, העניין עם הוואוצ'ר הוא בעייתי
נעם וילדר:
 בוא נהיה לארג'ים, בוא נגיד שעכשיו משרד הביטחון משנה את התוכנית ונותן 3,000 שקל לילד, מתי שהוא הוואוצ'ר יסתיים וההורים יצטרכו לבחור האם להמשיך עם אותו מטפל, שזאת ההעדפה, כי הילד כבר נקשר ורחש אמון ולהוציא מהכיס אלפי שקלים, ולפעמים גם אין להם, הרבה פעמים אין להם את אלפי השקלים האלה, או ללכת לשירות הציבורי
נעם וילדר:
     ואז בשירות הציבורי פסיכולוגיות התפתחותיות אין, אגב גם בפרטי בעיה למצוא, יועצות חינוכיות
נעם וילדר:
 פנינה דיברה על גורם שיידע וייתן מענה מיידי לילדים של משרתי המילואים בבית הספר
נעם וילדר:
 יש דבר כזה, זה נקרא יועצת, אבל אין לה שעות תקן
נעם וילדר:
 אנחנו לא נתנו לה, הן עובדות על תקן של מורות
נעם וילדר:
 השפ"חים, חסרים 700 פסיכולוגים חינוכיים, אנחנו רוצים להגדיל ל-2,700, זה באמת מה שייתן את המענה
נעם וילדר:
 סלי התגבור לא נותנים מענה מספק
נעם וילדר:
 אם כבר מגיעים למצב האקוטי של קופות החולים הילד יחכה שנה-שנה וחצי בתור, ואני רוצה להזכיר פה את העניין של זמן ילד
נעם וילדר:
 חודש זה משהו אחר ממבוגר, ילד חווה את הילדים אחרת
נעם וילדר:
      ואני רוצה להגיד עוד משהו, למה אני מדברת על זה וחוזרת על זה למרות שאמרתם שצריך את המענה המיידי? נכון, צריך את המענה המיידי, אבל הניסיון מלמד שהמצוקות הנפשיות של ילדים ונוער עולים אחרי שמסתיים בפיק
נעם וילדר:
 אנחנו עדיין בפיק
נעם וילדר:
 הקורונה, אנחנו ראינו שהמצוקות הנפשיות עלו אחרי
נעם וילדר:
 אנחנו רק בקצה הקרחון, ולכן אני מדברת על השלב של אחרי
נעם וילדר:
      אדוני דיבר על נס תיאורטי, יש לכם הזדמנות, ביום חמישי אני שמעתי שיש ישיבת ממשלה שפותחים את התקציב מחדש של 2024, תעשו נס
נעם וילדר:
 תעשו נס, תביאו תקציבי ענק למערכת בריאות הנפש, לפסיכולוגים, לעו"סים, לכל גורמי המקצוע שעובדים עם הילדים
מירב בן ארי:
אני יכולה רק מילה לפני שאני הולכת? אני מתנצלת, יש לי פשוט עוד דקה כנס שלי של התצפיתניות והסמב"ציות, אז אני חייבת ללכת למשפחות השכולות
מירב בן ארי:
 אני חושבת שבוודאי שבתקציב 2024, ואני מניחה שאתה תפנה, צריך לקחת בחשבון את הנושא של המשפחות
מירב בן ארי:
 אני חושבת ש-1,500 וגם ההגבלה של ה-30 יום היא לא הגיונית, יש גם מילואימניקים שעושים 28 יום, 22 יום, לא משנה, בעיניי ההסתכלות צריכה להיות על המצוקה
מירב בן ארי:
 וגם החלוקה הזאת לכל משפחה, לא נעים לי, עשיתי את זה בעבר, אבל יש משפחות שלא צריכות את זה ולא ישתמשו, אולי לפי צרכים
מירב בן ארי:
      ולעניין החופשה, אני מסכימה לחלוטין עם מה שנאמר כאן, לא סתם זה הגיע הנושא של החופשה, לא סתם צריכה המשפחה רגע את הזמן שלהם במנותק מהבית
מירב בן ארי:
 אני מאוד מאוד חושבת שצריכים להשאיר את זה
מירב בן ארי:
      אני חושבת, ואני פונה אליך, להרחיב את הסיוע, להתייחס למספר הנפשות במשפחה, המינימום זה כמה נפשות יש במשפחה, וכמובן הסכום שכמו אמרנו הוא בלתי אפשרי, ולהבדיל משפחה עם ילד עם צרכים מיוחדים, יש לה הרבה הרבה יותר צרכים בעיניי
מירב בן ארי:
 צריך לשים גם את זה על השולחן
מירב בן ארי:
ותודה רבה, אני מתנצלת שאני צריכה לצאת
יולי יואל אדלשטיין:
מאה אחוז, בהצלחה בכנס
יולי יואל אדלשטיין:
 אורית, בבקשה
אורית פרקש הכהן:
תודה
אורית פרקש הכהן:
 אני בן אדם מאוד מעשי, אתה יודע את זה, עבדנו ביחד בממשלה, אני חושבת שכל הסיטואציה הזאת דורשת שחרור מהבירוקרטיה
אורית פרקש הכהן:
 אני חושבת והייתי מאוד שמחה שנוסיף להמלצות היושב ראש בסוף הוועדה בקשה שפשוט יועברו תקציבים גמישים למנהלי בתי ספר, עם אוטונומיה תפקודית, לראשי רשויות מקומיות, עם שיקול דעת, פשוט שהממשלה תעביר להם כסף ושהם ינהלו את האירוע הזה לפי שיקול דעתם
אורית פרקש הכהן:
 חלים עליהם כללי המשפט המנהלי, הם לא יכולים לקחת עובדת סוציאלית אחת שהם חפצים ביקרה, ויינתן להם חופש, גם לייצר את המנגנונים האלה בתוך בתי הספר, כמו שהיה ברפורמה בממשלה הקודמת שנתנו למנהלים לעשות שינויים משל עצמם במטרה מוגדרת, פשוט לייצר מערך של עובדות סוציאליות בנושא הזה עם הנחיה לייצר לטווח ארוך הסכמי שכר אחרים לעובדות סוציאליות
קריאה:
והפסיכולוגים
אורית פרקש הכהן:
כן, חד משמעית, זה באמת אירוע
אורית פרקש הכהן:
 אני בכלל חושבת שזה אחד המקצועות שיצטרכו לעבור שדרוג אדיר בשכר שלהם בשנים הקרובות כי אנחנו כולנו נכנסים לאירוע נפשי פה, אנחנו כבר באירוע אבל תשומת הלב היא בלחימה, וזאת ההמלצה שלי