GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק שמולי:
 תצא החוצה אם אתה צריך להירגע
יולי יואל אדלשטיין:
בבקשה, איציק
איציק שמולי:
מה-7 לאוקטובר צריכים להתעסק בכל הדברים האלה ובאמת קשה לנו ואני מבקש שתבינו את זה פה
איציק שמולי:
 החוק הזה, ברור שהוא צריך לעבור, אני לא יודע כמה יוחלט, אבל ברור שהחוק הזה צריך לעבור
איציק שמולי:
 דבר נוסף ויסלחו לי חלק מהאנשים שיושבים פה, שכר הטרחה שלוקחים לנו המשפחות, על הטיפול בכל הדבר הזה, הוא לא הגיוני
איציק שמולי:
 למה אנחנו צריכים לשלם את זה?
יולי יואל אדלשטיין:
זה מה שאנחנו מנסים למנוע בחוק הזה בין היתר
איציק שמולי:
מטפלים בחוק הזה בשכר הטרחה?
יולי יואל אדלשטיין:
מטפלים בזה שלא תצטרך
קריאה:
היה סעיף שהורד של עד 2% שכר טרחה
מרב חג'ג':
אני גם משפחה שכולה, יש פה עורכי דין שעובדים על תיקים 20 שנה, אני כבר 7 שנים ויש כאן משפחות של 20 שנה, מגיע לעורכי הדין לקבל
איציק שמולי:
אני רוצה להעלות את הנושא, המדינה יודעת להתערב בכל מיני תקרות לשכר טרחה לעורכי דין בנושא של פוסט טראומה, שלצערנו חווינו את זה ובעוד כל מיני נשואים, אז תתכבד וגם תתעסק בזה
איציק שמולי:
 אני לא רוצה שאף אחד יפסיד, אבל יש מעל 900 משפחות אזרחיות חדשות, אז לא יכול להיות שעל אותה תביעה מכל משפחה ייקחו 25%, זה לא הגיוני בעליל
איציק שמולי:
       דבר אחרון, כשהתחלתי להיכנס לנושא הזה, דיברתי עם מוריס ואנשים נוספים שמתעסקים בנושא הזה של מלחמה כלכלית נגד הטרור
איציק שמולי:
 אגב, אני לא מבין למה זה רק נגד הרשות הפלסטינית החוק הזה?
יצחק פינדרוס:
זה לא רק נגד הרשות הפלסטינית, ממש לא
איציק שמולי:
אני אגיד רק שהדבר הראשון שעלה לי בראש, גם כשהתחלתי לטפל בזה עם עורך-דין, זה חבל שאני לא אזרח אמריקאי
איציק שמולי:
 זה מה שחבל, שאני לא אזרח אמריקאי
איציק שמולי:
 לא ייתכן שבמדינה שלנו, מדינת ישראל, אומרים משפט כזה שחבל שאנחנו לא אזרחים אמריקאים
יצחק פינדרוס:
חשוב לי לחדד לפרוטוקול שהחוק הזה הוא לא נגד הרשות הפלסטינית, יושבים פה כל מיני גופים שמנסים להציל את הרשות הפלסטינית או להחריג אותה מהחוק הזה, אבל החוק הזה הוא על כל מי שמממן, מפעיל ודוחף טרור בכל דרך שהיא
איציק שמולי:
עדיין אני מצפה מהמדינה שלנו, שלא נפסיד מזה שאנחנו לא אזרחים אמריקאים
יואל יולי אדלשטיין:
אתה צודק לגמרי והערה חשובה, הכול רגיש, יושבים פה אנשים, חלק גדול מהם גם נציגי גופים שמקדישים את כל זמנם לסיוע לנפגעי טרור
יואל יולי אדלשטיין:
 זה שבנוסף לכך הם גם עורכי דין טובים שמייצגים את המשפחות ועוזרים למשפחות וחלק נפגעי טרור שהפכו לעורכי דין ועוסקים בזה, זה לא אומר שאנחנו מביעים אי-אמון או חושבים שהם כולם גרידים וחושבים לקחת את הכסף
יואל יולי אדלשטיין:
      אבל, אני אגיד איפה אתה כן צודק, היה לנו את זה גם עם ניצולי שואה, שלצערי הרב, בושה למקצוע, מופיעים גם עורכי-דין שמנסים לעשות סיבוב על האנשים שנמצאים במצב הכי קשה
יואל יולי אדלשטיין:
 לכן אנחנו צריכים לעשות את הכול כדי שהמשפחות לא יעבור סבל נוסף כמו שאמרנו פעמים רבות במהלך הדיון
מוריס הירש:
אני מבקש להרחיב את מה שאמר איציק, אזרח אמריקאי יכול לתבוע בארצות הברית, לקבל גם פיצויים עונשיים וגם משולשים בעקבות טרור
מוריס הירש:
 החוק הזה עוסק רק במסכנים הישראלים שאין להם שום מענה בחוק אחר וזו הנקודה שאיציק דיבר עליה
יולי יואל אדלשטיין:
יש לא מעט אנשים שנרשמו ולא אפשרתי להם לדבר לא מרוע לב, אלא כי הזמן קצר, אנחנו חייבים לסיים ב-14:00
יולי יואל אדלשטיין:
 את הדיון הבא נפתח כחסוי אבל זה לא אומר שלא תוזמנו
יולי יואל אדלשטיין:
 מי שלא דיבר היום או שירצה לדבר שוב, כולם יקבלו הודעה על קיום הדיון ויגיעו
יולי יואל אדלשטיין:
 דבר אחרון אני רוצה לומר, לצערי מה שאומר מוריס הירש, כשבקונגרס האמריקאי זכו לעבוד על טיילור פורס שמעתי הערות גם מחברי הקונגרס שהיו המומים מזה שהם יותר מתקדמים מאתנו בחקיקה בענייני טרור
יולי יואל אדלשטיין:
 הייתי אז יושב-ראש הכנסת והתביישתי בושה גדולה
שלומית יהב:
שמי שלומית יהב, הקמתי את "קימה" שקמה ב-7 באוקטובר בעקבות האירועים ומייצגת מספר רב של משפחות נרצחים ופצועים
שלומית יהב:
 היה לי חשוב להגיע היום מכיוון שרציתי עמדה מעט שונה
שלומית יהב:
 קודם כל החוק מעולה ומצוין והגיע הזמן שיהיה במדינת ישראל
שלומית יהב:
 אם כי יש כאן סוגיה משפטית בעייתית, הנושא של  "בשל", להוכיח שבשל אירוע טרור שולמו כספים
שלומית יהב:
 אני חושבת שהמילה "בשל" מבחינה ניסוחית היא מקשה כי צריך להוכיח את זה
שלומית יהב:
      דבר נוסף, אני רוצה לעמוד במקום המשפחות
שלומית יהב:
 אני פוגשת אותם יום יום בבתיהם, שומעת אותם, המצוקה הנפשית כל כך קשה, הם יתקשו מאוד להגיע לבית המשפט
שלומית יהב:
 ישנה ציפייה של המשפחות עצמן, שמדינת ישראל תיקח אחריות על התהליך הזה
שלומית יהב:
 משמע, כמוש יש פוליסת ביטוח מקיף לרכב, אני כמבוטחת בפוליסת מקיף תובעת את הפוליסה שלי וחברת הביטוח הולכת ותובעת במקומי את המזיק
שלומית יהב:
 גם כאן, יהיה נחמד מאוד ממדינת ישראל שתיקח אחריות על התהליך הזה במקום לשלוח כל משפחה לתבוע
שלומית יהב:
 בל נשכח שיש משפחות שנשארו בהן יתומים מתחת לגיל 18 ויש לזה משמעות אדירה, מי התובע? מי האפוטרופוס שנכנס לתוך התמונה? זו סוגיה מאוד מורכבת
שלומית יהב:
     אם לוקחים חוק כזה ולוקחים את המדינה כאפוטרופוס על כל הפצועים ועל כל הנכים ועל כל הנרצחים והיא זו שמפצה ותובעת את הרשות, או את המפגע, אני חושבת שהסוגיה מחליפה כיוון וזו האמירה העיקרית שרצינו להגיד, כנציגה של מאות משפחות
יואל יולי אדלשטיין:
 אני לא יודע לענות לך במקום אבל נבדוק את ההצעה שלך
יואל יולי אדלשטיין:
 מרים בבקשה
מרים שפיר:
חשבתי שהדבר הכי קשה בחיים שלי היה האירוע שבו הייתי צריכה להוכיח בפני ועדה שהבן שלי הלום קרב
מרים שפיר:
 הטפסים שציינו את ההחמרה של דור היו מוכנים ואמורים להיות מוגשים מיד אחרי סוכות
מרים שפיר:
 דור מת, הוא לא קיבל אפילו את ההכרה שלו על הנכות כמו שהיה מגיע לו
מרים שפיר:
 אני חשבתי שזה הדבר הכי גרוע בחיים שלי
מרים שפיר:
      אני דורשת, לא מבקשת, דורשת, שלא אזדקק להוכיח, אני לא מדברת על העיזבון שתובע אני מדברת על אבא אימא והאחיות של דור, אנחנו נחשבים מתפקדים כי הצלחנו להגיע לוועדת כנסת, אף אחד מאתנו לא עובד, אין לנו פרנסה מה-7 באוקטובר
מרים שפיר:
 גם האחיות של דור שלא זכאיות לכלום וכמונו עוד המוני משפחות
מרים שפיר:
 חייב להיות פתרון שלא ידרוש מאתנו לבוא ולהוכיח את הנזק שנגרם לנו
מרים שפיר:
      אני רוצה בבקשה לפנות לנציגים מהמל"ל שידברו אחרי שלא נהיה פה, יש פה דאגה לקריסת הרשות, מה יקרה אם הרשות תקרוס? אז יקשיבו לתצפיתניות? אז יעלו בלונים לאוויר? אז לא ידחו דיונים מ-04:00 בבוקר ויפנו מסיבות? הבן שלי היה יכול להיות חי
מרים שפיר:
 מה יקרה אם היא תקרוס? כשסביון התקשרה ב-07:08 ואמרה אנחנו בצומת מעון, יורים עלינו, מישהו אז היה מגיע? אתם שומעים על מה אתם מדברים בכלל?      מי שאחראי לרצח של הילד שלי ושל בת הזוג שלו ועוד אלפי אנשים אחרים יושבים סביב השולחן ואני מצפה שמי שהיה אחראי למה שקרה ב-7 לאוקטובר, כי אנחנו מתים מאז, לא יחליט עלינו החלטות עכשיו על מה יקרה אם
תמר תשובה:
אני חושבת  שהיום, כל מה שאנחנו רוצים צריכים לבוא לקראתנו ולא להתחיל לעשות עלינו שום סנקציות של כן או לא, אתם לא מבינים איזה סרטים ראינו ומה אנחנו עוברים
תמר תשובה:
 יש לי אימא שלא מתפקדת
מרב חג'ג':
הבן שלי נרצח בידיים של הבנות שלי
מרב חג'ג':
 הן לא ישנות ימים ולילות ואף אחד לא מתייחס אליהן
תמר תשובה:
אנחנו ראינו את הרצח
תמר תשובה:
 יש תמונות בטלפון של אחי, שחוט, עם זה אני חיה מהבוקר עד הערב
תמר תשובה:
 זה בלתי אפשרי
תמר תשובה:
 לא צריך לעשות עלינו חקיקות, צריך פשוט להבין את המשפחות  ולבוא לקראתן כי אין לנו כוח
תמר תשובה:
 אין לנו כוח
מרב חג'ג':
פעם אחת בטלוויזיה או בתקשורת לא הזכירו את משפחות הנרצחים, פעם אחת לא הזכירו
מרב חג'ג':
 אני מחכה כל פעם לשמוע אם מישהו יגיד משהו על הנרצחים
מרב חג'ג':
 קברו לנו את הילדים וזהו
קריאה:
מתי ידברו על המשפחות של הנרצחים? עברו 100 ימים, מתי ידברו עליהם
מרב חג'ג':
הם הראשונים שהיו שם להגן על כל המדינה
מרב חג'ג':
 הראשונים שהיו בשטח והפקירו אותם
תמר תשובה:
תסתכלו לנו בעיניים, אנחנו אזרחים פשוטים אבל עם החיים של המשפחות שלנו הצלנו אולי 50,000 אנשים, 400 איש הצילו 50,000-60,000 אם היו חודרים למדינה ועושים אסון הרבה יותר גרוע וזה לא הוגן שאנחנו היום צריכים להילחם על מה שצריכים לתת לנו
תמר תשובה:
 יש לי ארבעה ילדים לטפל בהם ואימא שבורה בבית
תמר תשובה:
 זה לא הוגן
מרים שפיר:
קיבלנו ייעוץ משפטי חינם ממשרד המשפטים, שהגיע חודשיים אחרי שכבר סיימנו את הכול
מרים שפיר:
 אנחנו מצפים שיהיה ייעוץ משפטי גם למה שאנחנו צריכים לעשות עכשיו, שלא נבחר מסלולים
יואל יולי אדלשטיין:
הנקודה ברורה, הכאב ברור ולכן אני גם מקשיב בסבלנות, אבל אנחנו צריכים לשמוע את משרד הביטחון ולסגור את הדיון
יואל יולי אדלשטיין:
 אני אומר שוב, כל המהות של הצעת החוק, שאני מקווה שתהיה הכי מוצלחת שאפשר, אמר בעלך ובצדק, לא כולנו צריכים להבין בכל הדקויות המשפטיות, אבל כל המהות הייתה למנוע מהמשפחות למנוע את כל מה שאתם מתארים, כי שמענו את אלה שעברו את הדברים הנוראיים לפני 20-10 שנה, למנוע מהם את כל התהליך שאתם תיארתם, עם זה שאין כוח ועורכי דין והוכחות וועדות ובירוקרטיה
יואל יולי אדלשטיין:
 זאת המהות, אם נצליח או לא נצליח, יותר טוב ופחות טוב, עוד נראה, אבל על זה אנחנו יושבים עכשיו ומדברים כדי לתת את הסעד הזה למשפחות שיוכלו בפשטות לקבל את מה שמגיע להם מאותם אלה שעודדו את המחבלים
מרים שפיר:
הפשטות דורשת מאתנו לבחור ארגון, לבחור - - -
יולי יואל אדלשטיין:
לא, לא, זה משהו אחר לגמרי
יצחק פינדרוס:
זה מהות החוק
יולי יואל אדלשטיין:
אנחנו מבינים שבאתם להשמיע את המסר שלכם אבל החוק הזה שאנחנו - - -
תמר תשובה:
אני חושבת שבצורה הכי מכובדת, כי אנחנו לא עומדים מחוץ לכנסת ועושים רעש
תמר תשובה:
 אנחנו משפחות שיושבים בשקט, בפינה שלנו וכואבים
יואל יולי אדלשטיין:
מאה אחוז, לא באתי בטענות לאף אחד, לכולכם הייתה זכות לומר דברים, אני מצטער שלא כולם הספיקו לדבר
יואל יולי אדלשטיין:
 מי שיגיע גם בפעם הבאה יוכל גם לדבר
יואל יולי אדלשטיין:
 הערות של משרד הביטחון בבקשה ובזה נסיים
מור ימין ברטל:
מור ימין ברטל, לשכה משפטית  במשרד הביטחון, יועצת משפטית לשיקום ומשפחות
מור ימין ברטל:
 קודם כל אני משתתפת מעומק הלב בצערן הכבד של המשפחות
מור ימין ברטל:
 נקודה אחת שחשוב לי להעלות בדיון, הנוסח האחרון שראינו מדבר על הפיצוי לדוגמה לנפגעי פעולות איבה
מור ימין ברטל:
 עמדתנו ולהבנתי גם עמדת הממשלה, שצריך להחיל את ההסדר הזה גם לחיילים בהתאם, שלא ייווצרו מצבים כמו בפיגוע, אם יש חייל על אזרחי, חייל בחופשה וכדומה
יצחק פינדרוס:
דיברנו בדיון הקודם שצריך לתקן את זה
יצחק פינדרוס:
 תציעו נוסח ללשכה המשפטית של הוועדה
יואל יולי אדלשטיין:
תם ולא נשלם, ברור לנו שאנחנו צריכים להמשיך את הדיון, אבל אני אומר למל"ל תבואו בדברים עם הצוות המשפטי של הוועדה וההסכמות תהיינה מקובלות עלינו
יואל יולי אדלשטיין:
 דבר שני, מצד אחד ברור שצריך עוד דיונים אין בהודעה הזו שום נכונות למשוך, אם נתכנס בפעם הבאה ונעשה עבודה, נוכל גם להצביע, לפחות זו הכוונה שלי
יואל יולי אדלשטיין:
 את ההערות כפי שהבטחתי ניקח בחשבון ונכלול בנוסח החוק את מה שאפשר ואת מה שנגיע עליו להסכמות בין חברי כנסת
יואל יולי אדלשטיין:
 תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה
יולי יואל אדלשטיין:
אני פותח את ישיבת ועדת החוץ והביטחון, בוקר טוב לכולכם
יולי יואל אדלשטיין:
 הנושא שלנו: פעילות אגף שיקום נכים במשרד הביטחון במסגרת מלחמת חרבות ברזל
יולי יואל אדלשטיין:
 הנושא עלה אצלנו – בשביל לשתף אתכם – במסגרת כל מיני שינויים בתקציב שמשרד הביטחון פנה אלינו איתם
יולי יואל אדלשטיין:
 עלה דבר מאוד ברור, לצערי לכולנו, שבעקבות כל מה שקרה גם בשבעה באוקטובר וגם בעקבות הפעילות של צה"ל ברצועת עזה, אנחנו בממדים אחרים לגמרי של פעילות האגף במשרד הביטחון
יולי יואל אדלשטיין:
 לכן אמרנו שחוץ מן ההיערכות התקציבית הרגילה אנחנו רוצים לשמוע קצת עדכון על פעילות האגף, איך נערכים עכשיו, גם ממשיכים את הטיפול ודאי בכל אלה שמגיע להם טיפול ומגיעה להם מכולנו גם מילת תודה והערכה רבה, אבל מעבר לזה גם כל הטיפול שנכה צה"ל זקוק לו, או נכה, וגם איך נערכים עכשיו למציאות החדשה שבה כנראה עוד אלפי לקוחות – אם אפשר להשתמש במילה הזאת – יצטרפו, יצרכו טיפול של האגף
יולי יואל אדלשטיין:
     אנחנו ראינו בזמנו כוועדה במשרד הביטחון את השינויים שנעשים, לפני כשנה, ודאי שמברכים על כל שינוי לטובה אבל עדיין יש לא מעט סוגיות שמועלות גם אלינו לוועדה
יולי יואל אדלשטיין:
      אני מציע, את ואיתמר תציגו את הפעילות, נשמע ודאי את האנשים שהוזמנו לדיון, נשמע את דעתם ונראה איך אנחנו כוועדת חוץ וביטחון יכולים לסייע לכם בפעילות כדי שכל אחד שנפגע – אם זה היבטים פיזיים, אם זה PTSD, הלומי קרב – כל אחד ירגיש שהוא מטופל נכון
יולי יואל אדלשטיין:
     אנחנו מודיעים לפרוטוקול שבהתאם לסעיף 120(ב)(2) לתקנון הכנסת, הישיבה אינה חסויה
יולי יואל אדלשטיין:
 לפי ההנחיות של קצין הכנסת אנחנו לא משדרים את הדיון, מבקש גם לא להשתמש בשום אמצעי תקשורת
יולי יואל אדלשטיין:
 אם יש בטעות למישהו טלפון עליו או דברים כאלה, אני מבקש להוציא
איתמר גרף:
בוקר טוב
איתמר גרף:
 איתמר גרף, סמנכ"ל תכנון, ממלא מקום מנכ"ל
איתמר גרף:
 המנכ"ל נסע לארצות הברית ואני במקומו כאן לכבד את הוועדה החשובה הזאת
איתמר גרף:
 כמובן לימור תציג, אני מקווה שהיא תציג עד הסוף, יש המון המון מה להציג, פעילות מאוד ענפה, אחרי כן יתפתח פה מן הסתם שיח וכמובן אני יכול להוסיף גם מהזווית הארגונית על אגף שיקום, איך אנחנו רואים אותו מתמודד עם האתגרים הגדולים
איתמר גרף:
     אני רק אגיד בפתיחה
איתמר גרף:
 אנחנו מתמודדים עם ממדים היסטוריים, כולם מבינים פה, באמת אסונות בלתי נתפסים
איתמר גרף:
 המספרים – לימור תציג אותם – הם מאוד גדולים כבר עכשיו והם יהיו הרבה יותר גדולים לפי הצפי
איתמר גרף:
      יש פה מאמץ מאוד גדול, אני לא יודע אם יש פה מישהו מהצבא אבל יש פה מאמץ מאוד גדול של צה"ל לטפל בתוך הצבא – כמובן בסדיר, בקבע, במילואים – יש פעילות ענפה מאוד שקורית וככל שהצבא יצטיין במניעה אז יגיעו פחות לאגף שיקום בקצה
איתמר גרף:
      יש פה הסתכלות מקצה לקצה היום
איתמר גרף:
 לקחתי על עצמי גם להסתכל על כל המילואימניקים שמשתחררים ואיך אנחנו מונעים את הפוסט טראומה מלהיות כרונית, גם בזה אנחנו הולכים להשקיע הרבה מאוד מאמצים וכסף
איתמר גרף:
 דרך אגב, לא רק אנחנו, כל הקהילה מתעסקת בזה ונעבוד ביחד עם הקהילה ועם עמותות ועם כל מי שיודע לתת את היד – יהיה מה שנקרא מקום לכולם, לאור המספרים
איתמר גרף:
     יש משבר שכולנו מדברים עליו, משבר בריאות הנפש שהיה לפני המלחמה
איתמר גרף:
 אנחנו גם בתוך האירוע הזה – מתעריפי פסיכיאטרים שאנחנו לא מצליחים לשלם כי הרגולטור שם מספר ואנחנו פשוט לא יכולים לגייס כמעט אף אחד ככה, זאת אומרת להגיד שיש פה אירוע לאומי מאוד גדול
איתמר גרף:
 משרד הביטחון בתוך הסיפור הזה מאוד מאוד חזק, עושה כל מה שהוא יכול
איתמר גרף:
      יש פה הרבה מאוד פעילות להציג ואני חייב להגיד בהתחלה שאגף שיקום מהשבעה באוקטובר בעיניי עושה פעילות מטורפת ביחד עם צה"ל, עם כל הקושי
איתמר גרף:
 המלחמה שלנו זה לחסוך לפצועים ולמשפחות שלהם בירוקרטיות, עם כל הקשיים שהם עוברים גם ככה, לעשות הכול כדי שהם יתמודדו עם הפציעה ולאפשר להם תהליך בלי ועדות, בלי בירוקרטיות, בלי קבלות
איתמר גרף:
 הכול למול זה שיש עוד עשרות אלפי פצועים קיימים, שגם להם צריך לתת את הקשב ואת היחס וגם הם בתוך המצוקה
איתמר גרף:
      זו ההתמודדות שאנחנו עוסקים בה, ואני אתן ללימור לרוץ עם המצגת
לימור לוריא:
תודה
לימור לוריא:
 בוקר טוב
לימור לוריא:
 (שקף: איפה אנחנו עומדים היום?) באמת השבעה בחודש מייצר מציאות אחרת באגף השיקום
לימור לוריא:
 כרגע נסתכל איפה אנחנו עומדים היום
לימור לוריא:
 החל מהשבעה באוקטובר אנחנו עומדים עם 4,544 פצועים חדשים, בכל יום נכנסים לאגף השיקום 60 פצועים חדשים
לימור לוריא:
 זה כל האנשים שנפצעו אחרי השבעה בחודש, זה לא בהכרח רק בלחימה, אלה הפצועים אחרי השבעה בחודש
לימור לוריא:
     במקביל, יש לנו ערב חרבות ברזל 62,000 פצועי צה"ל מטופלים באגף, וכל יום ממשיכים להגיע 24 בקשות לגבי תקופות שקדמו לשבעה באוקטובר
לימור לוריא:
 ככה יוצא בממוצע שבכל חודש אנחנו מקבלים 1,850 בקשות
לימור לוריא:
     המשמעות היא שבשלושה חודשי לחימה, אגף השיקום היה צריך לקבל פי שניים פצועים ממה שהוא קיבל בכל שנת 2022, זה כדי להבין את ההיקפים שאנחנו מדברים עליהם
לימור לוריא:
      (שקף: מי הפצועים שלנו?) לבקשת הוועדה הבאנו קצת נתונים מי בעצם הפצועים שלנו
לימור לוריא:
 אתם רואים, 70% מהאנשים אלה אנשי מילואים, נכון לעכשיו
לימור לוריא:
 יש לנו עוד 7% קבע, 10% סדיר, משטרה – 13%, בעיקר מהשבוע של השבעה באוקטובר
לימור לוריא:
      כשמסתכלים על גילאים, אנחנו רואים ש-46% מתחת לגיל 30; עוד 36% הם בין גיל 31 ל-40; ומעל גיל 40 יש לנו סדר גודל של 18%
לימור לוריא:
 כשמסתכלים על המגדרים, 95% גברים, 5% נשים
לימור לוריא:
      ניסינו להגיד לכם גם איך הם מתפלגים מבחינת מחוזות
לימור לוריא:
 למרות שבאר שבע זה המחוז הכי קטן לנו, היום הוא מונה נתח משמעותי, בעיקר מהשבוע של השבעה באוקטובר, אבל יש לנו את אזור השפלה עם 20%, חיפה עם 14%, רחובות, שזה גם חלק מהדרום
לימור לוריא:
 זו ההתפלגות ובעצם אנחנו רואים שרוב הפצועים שמטופלים היום אלה חיילי מילואים שמחציתם מתחת לגיל 30, דהיינו אנשים צעירים
לימור לוריא:
     אני רוצה להגיד משהו על חומרת הפציעה
לימור לוריא:
 אם תסתכלו, כל בן אדם שמגיע בדרך כלל לבית חולים, מסווג: קל, בינוני, קשה, אנחנו רואים שתודה לאל, 90% הם קלים
לימור לוריא:
 יחד עם זאת, כוכבית על כוכבית על כוכבית – כל אדם שיש לו תגובה נפשית מוגדר כקל, גם אם התגובה הנפשית שלו יכולה להיות חמורה
לימור לוריא:
 אם אנחנו מסתכלים שמאלה מי הפצועים שלנו, אנחנו רואים ש-45% אלה אנשים עם פגיעות בגפיים, פגיעות ירי, קטיעות, רסיסים, והבאים בתור אלה אנשים עם תגובות נפשיות ופוסט טראומה
לימור לוריא:
 בהתחלה עוד לא מגדירים כפוסט טראומה, מגדירים תגובה נפשית כי אנחנו מקווים שאנשים יחזרו לעצמם עם טיפול נכון
לימור לוריא:
 פגיעות פנימיות, עמוד שדרה, פגיעות באוזניים, עיניים וראש, אלה הפגיעות העיקריות
לימור לוריא:
 זה כדי לספר מי הפצועים שלנו
לימור לוריא:
      (שקף: מתנהלים בשני צירים במקביל) עכשיו נגיע לחרבות ברזל
לימור לוריא:
 מהשבעה בחודש האגף הגדיר שהוא עובד בשני צירים במקביל: ציר אחד זה קליטת הפצועים החדשים; ציר שני, צריך להבין, יש 62,000 איש שצריכים יום-יום את השירות שלנו ואתה צריך להתנהל בשני הצירים האלה במקביל, עוד לפני שקיבלת תוספת כוח אדם, בכל דבר אתה צריך עכשיו להתמודד עם מה שיש
לימור לוריא:
     (שקף: תחקרנו, למדנו
לימור לוריא:
 הפקנו לקחים – חרבות הברזל) אני רוצה להגיד משהו על הרעיון של קליטת הפצועים החדשים
לימור לוריא:
 לקחנו ולמדנו מה היה ב-2014 בצוק איתן, לקחנו ולמדנו את הדברים שעלו מנפש אחת, וניסינו ליישם את כל מה שלמדנו משני האירועים האלה על 2023, חרבות הברזל
לימור לוריא:
      (שקף: מה למדנו? ואיך פועלים בטיפול הפצועים היום?) אני רוצה להגיד מה עשינו שונה ממלחמות קודמות
לימור לוריא:
 בשונה מעבר, שהיינו מחכים שאנשים יבואו אלינו, התפזרנו בכל בתי החולים
לימור לוריא:
 ישבנו יחד עם ר"מ 2, איך שפצוע מגיע לבית החולים אנחנו מקבלים מידע יחד עם ר"מ 2, מקשרת שלנו ניגשת, מקבלת את האישור שלו להיות מטופל באגף השיקום ובאופן מיידי הבן אדם מוכר ומתחיל לקבל
לימור לוריא:
 רואים מצד שמאל, מענה מיידי כולל: טיפולים רפואיים, טיפולים נפשיים, לא רק למי שיש לו תגובה נפשית, גם מי שיש לו בעיה פיזית, מתוך הידיעה שזה יכול להתפתח בהמשך
לימור לוריא:
      הרעיון היה – איך אמרה אחת האימהות? אני צריכה חמצן כאן ועכשיו – לתת תשלומי מקדמות לפני ועדות רפואיות, בהתאם לחומרת המצב שהגדירו אותה בבית החולים
לימור לוריא:
 אם בעבר, מלחמות קודמות, משפחות היו צריכות להביא קבלות על אוכל, קבלות על בייביסיטר וכו', בנינו חבילות של סיוע – קחו את ה-5,000 או ה-6,000 שקלים, בהתאם לזמן האשפוז ומה שאתם צריכים יכוסה על ידי זה ולא להתחיל עם הבירוקרטיות עבורם
לימור לוריא:
      עוד דבר שאנחנו מבינים שהוא מאוד חשוב, בוודאי בשלב הראשון, זה הקשר האישי ולא להתנהל מול הדבר הגדול הזה שנקרא מערכת שיקום
לימור לוריא:
 כל פצוע שנכנס בחרבות ברזל מקבל עובד באגף שיקום, עם הנייד האישי של עובד אגף השיקום, שהוא ה-POC שלו, הוא הבן אדם למה שאתה צריך
לימור לוריא:
 צריך מרפאה, אני דואג שהמרפאה ייצרו קשר, אנחנו האנשים שלך
לימור לוריא:
     רק שתבינו את ההיקפים
לימור לוריא:
 העובדים שלנו עושים את זה בנוסף לתפקידם
לימור לוריא:
 הם קיבלו נייד והם צריכים להיות בקשר עם הפצועים החדשים
לימור לוריא:
 חוץ מזה הוספנו מוקד טלפוני ייעודי לחרבות ברזל, ולצעירים שהיום הרבה יותר דיגיטליים הקמנו את האתר שמיועד לפצועי חרבות ברזל
לימור לוריא:
      מעבר לזה, בגלל שחלק מהפציעות, ראינו – אלה אנשים עם קטיעות, עם מוגבלות קשה פיזית – אמרנו, קודם השיקום, אחר כך כל שלב הוועדות
לימור לוריא:
 אם בעבר היו אומרים, קודם נראה ועדה רפואית – קיבלת 20%, לא קיבלת 50% – פה אנחנו אומרים, מה אמרו מחלקת השיקום? אתה צריך רמפה, אתה צריך מעלון, אתה צריך סיוע בדיור, אנחנו נותנים את כל אלה על פי הערכה של רופא
לימור לוריא:
 הוא הולך להיות בבית ספרנו? אם כן, הוא יקבל גם דיור, גם יכולת ניידות, גם הרבה מילואימניקים שיכולים לקבל מאיתנו סיוע בלימודים, שעכשיו חוזרים ללימודים האקדמאים, ומי שצריך עזרה בתעסוקה, כמה שיותר מהר לעזור להם להיכנס לעולם שהם היו בו על מנת למנוע מצב קשה יותר בהמשך
לימור לוריא:
      אחת מהפקות הלקחים החשובות ביותר בעיניי מנפש אחת זה הצורך לדאוג למשפחות – אמא שנמצאת ליד הילד שלה בבית החולים צריכה גם היא את הסיוע, ואם זה ילדים שלו או בת הזוג שלו
לימור לוריא:
 טיפולים נפשיים ניתנים לכל בני המשפחה, הוצאות בגין ליווי ופיצוי בגין ימי עבודה
לימור לוריא:
 אם בעבר היינו אומרים, תביא את התלוש מפה, "דחפנו" – סליחה, אני שמה גרשיים – את ה-9,000 שקלים, קודם כול קחו את הבסיס
לימור לוריא:
 אם אתם משתכרים יותר תביאו אבל קודם כול קחו את הבסיס בלי הבירוקרטיה
לימור לוריא:
      אחד הדברים שמאפיין את המלחמה הזאת, שאנשים יוצאים מהר יחסית ממחלקות השיקום בבתי החולים
לימור לוריא:
 זה מחייב את אגף השיקום לתת את השירותים האלה בבית, אז היינו צריכים להתחיל עם גיוס מסיבי של מטפלים, של פסיכולוגים, של פיזיותרפיסטים, של מרפאים בעיסוק, של פסיכיאטרים, זו הולכת להיות בעיה לאומית קשה
לימור לוריא:
     ואני אומרת לכם, אנחנו בקרב פה כדי שחיילי משרד הביטחון או פצועי משרד הביטחון יקבלו את המטפלים הטובים ביותר כי אין פצוע שהיה בתוך עזה וראה מראות קשים כאדם שחטף – עם כל הכבוד באמת – איזושהי טראומה באזור המרכז
לימור לוריא:
 החיילים שלנו צריכים את המטפלים הטובים ביותר
לימור לוריא:
      (שקף: וכך יוצא
לימור לוריא:
 לא מחכים ליום שאחרי - יחד ועכשיו עם צה"ל ואנ"צ)
לימור לוריא:
 עוד הפקת לקחים מנפש אחת, צריך לעבוד ביחד
לימור לוריא:
 אנחנו מאוד חזק עם קרפ"ר בצה"ל, שעושה עבודות בתחום המניעה של התגובות הנפשיות, עם ראש אכ"א וליווי הפצועים, עם ארגון נכי צה"ל שבעצם אמר, גם הם בעבר היו מקבלים חברים אליהם רק אחרי שעברו ועדה רפואית ואחרי שהתחילו לשלם דמי חבר
לימור לוריא:
 גם כאן לקח על עצמו הארגון החלטה אסטרטגית שהם מתחילים לטפל בכולם, ובעצם למה זה מאוד קריטי? כי בן אדם שחוזר אחרי פציעה ויושב בבית בין ארבעה קירות זה לא דבר טוב
לימור לוריא:
 אנחנו רוצים שפעמיים-שלוש בשבוע יבוא לבית הלוחם, יבוא לחווה טיפולית, יבוא לכל מקום אבל לא יישאר עם עצמו בחדר, וכמובן, אגף השיקום
לימור לוריא:
      (שקף: מתנהלים בשני צירים במקביל) מצד שמאל, הטיפול בנכי צה"ל הוותיקים, ואני רוצה להגיד ביושר ואנחנו נדבר על זה בהמשך – במסה של הפצועים שנכנסה, אגף השיקום, בהיעדר תוספת נכון להיום של כוח אדם, מתקשה, מתקשה מאוד לתת את סטנדרט השירות שהיינו רוצים לפצועים הוותיקים
לימור לוריא:
      הרבה מהם אומרים, אנחנו יודעים שעכשיו אתם עסוקים עם החדשים, זה בסדר, אבל אי אפשר לאורך זמן את אורך הרוח הזה
לימור לוריא:
 הם צריכים את המענים מאיתנו, וכשכל עובדת שלי צריכה להחזיק עוד 100 פצועים חדשים, היא מתקשה לתת גם לוותיקים וגם לחדשים
לימור לוריא:
      ובכל זאת, מה כן נעשה? שיחות יזומות לכלל נכי צה"ל, עוד הפקת לקחים, זה 60,000 איש, אני יודעת שגם הארגון קשור
לימור לוריא:
 זה קשוח
לימור לוריא:
 כל עובדי משרד הביטחון התגייסו לעזור בשיחות ומי שהיה צריך סיוע  ספציפי, העבירו אותו להמשך טיפול באגף – אם זה על ידי עובדת סוציאלית ואם זה על ידי המרפאה
לימור לוריא:
 חלק גדול מהאנשים, היה לחץ שלא יהיו תרופות, סיפקנו להם תרופות לשלושה חודשים, שלא יהיו בלחץ מה יהיה בחודש הבא
לימור לוריא:
 הייתה לנו בעיה שהרבה מהשליחים של התרופות התגייסו למילואים ולא היה מי שיספק להם תרופות, היינו צריכים להתארגן
לימור לוריא:
      כמובן, הארכנו את שעות המוקד הטלפוני
לימור לוריא:
 אם בעבר הייתה ביקורת מאוד גדולה – ואני צריכה להגיד מילה טובה לסגנית שלי וליחידה שהופעלה – ירדנו לדקת זמן המתנה
לימור לוריא:
 הארכנו זכאויות אוטומטיות
לימור לוריא:
 הרבה מהוותיקים שלנו אמרו, אנחנו רוצים להתנדב
לימור לוריא:
 אני לא מרגישה שזה מספיק מבוסס אבל כן אפשרנו התנדבות עם ארגון נכי צה"ל לטובת הפצועים החדשים, ואחת למשהו כמו שבועיים-שלושה אנחנו עושים וובינרים של מפגשי חוסן והעצמה לוותיקים
לימור לוריא:
      (שקף: נערכים קדימה)
לימור לוריא:
 בואו נסתכל מה יהיה פה קדימה
לימור לוריא:
 במסגרת היערכות שלנו לקחנו חברת ייעוץ רצינית וניסינו לבדוק מה הולך לקרות במדינת ישראל באגף השיקום בשנים הקרובות
לימור לוריא:
 תסתכלו מה היה עד שנת 2021 נפש אחת
לימור לוריא:
 אגף השיקום היה מקבל בממוצע 4,500 בקשות להכרה, 300 מהן על רקע נפשי; ב-2021 עד 2023, כשהתחלנו עם נפש אחת, אנחנו דווקא שמחים גם מהמודעות וגם הציבור שראה בנו כתובת, גדלנו כבר ל-6,000 בקשות, כש-1,500 מהן על רקע נפשי
לימור לוריא:
      על פי הערכות שלקחנו ב-2014, שהיו 80,000 מגויסים, כמה זמן לחימה היה וכמה כוחות קרקעיים וכו', עשינו הערכה מה הולך לקרות פה ב-2024
לימור לוריא:
 ב-2024 אנחנו צופים שיהיו 20,000 בקשות חדשות, 14,000 מהן יהיו על רקע חרבות ברזל והיתר יהיו על השוטף כמו שהיום אנחנו מקבלים
לימור לוריא:
      אני רוצה להגיד, גם כשהמלחמה נגמרת, עבור חלק גדול באגף השיקום היא רק מתחילה כי כשבן אדם מסיים את המילואים הוא מתפנה להתחיל לטפל בעצמו ולכן המסה הרבה פעמים מגיעה אחרי שמשתחררים
לימור לוריא:
 אחרי 2024 אנחנו צופים שיהיה סוג של התייצבות של 8,000 בקשות חדשות, משנת 2025 והלאה
לימור לוריא:
      לפני כן דיברתי על היקף הבקשות אבל היקף המטופלים – אם ערב חרבות ברזל היינו ב-62,000, סוף 2024, ואני אומרת לכם שזה צנוע, אנחנו נעמוד על 78,000, ואם מסתכלים רחוק יותר, אנחנו עלולים להגיע ל-2030, אני מאוד מקווה שיחד עם הטיפולים ויחד עם המודעות בצה"ל אנחנו לא נגיע לשם, אבל 2024, אנחנו צופים שתהיה עלייה משמעותית, כש-15,000 איש יהיו עם פגיעות נפשיות ו-PTSD, אנחנו מדברים על ליקויים נוספים
מיכאל ביטון:
לימור, בשקף הקודם, אם מחשבים את זה בזריזות, בסביבות 8% הלומי קרב בשלב ההוא שתיארת, ואחרי כן 25%, ואז הצפי הוא 40% מתוך הסך הכול
לימור לוריא:
של נפש בחרבות ברזל?
מיכאל ביטון:
אם אני מחשב 300 מ-4,000 זה 8%, ואז 25% ב-2023-2021, ואחרי כן 40% מסך הכול
לימור לוריא:
נכון
מיכאל ביטון:
פי ארבעה שיעור הלומי קרב בסך כל פצועי צה"ל
אלון שוסטר:
זה כתוב שם, 40%
יונתן בן הרוש:
הטוטאל
יונתן בן הרוש:
 בבקשות, לא בסך הכול
לימור לוריא:
בגידול
לימור לוריא:
 אנחנו צופים שחרבות ברזל יביא אנשים עם תגובות נפשיות קשות
מיכאל ביטון:
מה שאני רוצה להדגיש, שאם עד 2018 היינו בערך 9% הלומי קרב מסך הפניות, אחרי כן 25%, פה זה הולך להיות 40%
יולי יואל אדלשטיין:
גם עניין של מודעות וגם עניין של תגובת משרד הביטחון
לימור לוריא:
40%, זה כתוב
לימור לוריא:
 אתה צודק
לימור לוריא:
      (שקף: האתגרים שלנו)
לימור לוריא:
 בואו נדבר על האתגרים
לימור לוריא:
 כמו שאתם מבינים, אנחנו צופים אלפי בקשות להכרה וועדות רפואיות, ומה שאתם רואים באדום זה מה שמטריד אותנו