GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גל רויטשטיין:
 אנחנו יושבים בתל השומר ובכל בתי החולים כל יום – ומיתר מנהלת פרויקט – עם ביקורים של מעל 200 מתנדבים ב-13 בתי חולים, וזה הלומי קרב שהולכים ומטפלים בהלומי קרב עתידיים
גל רויטשטיין:
 זה מה שקורה בשטח
גל רויטשטיין:
 אנחנו הרמנו את האלונקה, לא אף אחד אחר
גל רויטשטיין:
      הדבר הכי חשוב, וגם אגף השיקום אמר את זה לא פעם ולא פעמיים – בלי קורת גג אין טיפול
גל רויטשטיין:
 ההבטחה שלימור נתנה פה ביולי הייתה, 15 באוגוסט תהיה תשובה לנושא הדיור
גל רויטשטיין:
      שתי דוגמאות
גל רויטשטיין:
 אני בשבוע שעבר ניסיתי להירשם למחיר למשתכן
גל רויטשטיין:
 אנחנו לא זכאים למחיר למשתכן, אני לא זכאי, עם 250,000 שקל בחיים לא יהיה לי בית
גל רויטשטיין:
 חודש וחצי לפני המלחמה הייתה  השדולה לפוסט טראומה, היה שם אירוע מאוד מאוד קשה כי כמה ימים לפני זה היה לנו הלום קרב שניסה להתאבד
גל רויטשטיין:
 הבן שלו בא, צרח מדם ליבו
גל רויטשטיין:
 באמת, הרמתם את הכפפה
גל רויטשטיין:
 יום אחרי זה עשיתם לו ועדה, יום אחרי זה קיבלנו תשובה, 100%+
גל רויטשטיין:
     מה גילינו אתמול? נתתם לו 100%+ לשנה
גל רויטשטיין:
 א', זו עבירה על החוק; ב', 100%+ לשנה לא זכאי לדיור, לא זכאי לרכב
גל רויטשטיין:
 הבן שלו אחרי 80 ומשהו יום לחימה בעזה, שחזר בעצמו מסובב, עכשיו נלחם במשרד הביטחון איך הוא מוציא את אבא שלו הצמח מבית רבקה
גל רויטשטיין:
     אז עם כל הכבוד לכל הדאגה לפצועי העתיד, גם שם יש לנו עכשיו פצוע מחרבות ברזל שהצטלמתם איתו, הפכתם אותו לסלב
גל רויטשטיין:
 המשפחה שלו מפונה מאשקלון, שש נפשות גרים בחדר שלו בבית חולים
גל רויטשטיין:
 כמה אגף השיקום מציע לו סיוע בשכר דירה? 2,000 שקל לגור בתל אביב
גל רויטשטיין:
 ב-2,000 שקל הוא לא יכול לשכור מחסן בתל אביב, אבל הוא בכיסא גלגלים קטוע רגל, אז הצעתם לו 6,000 שקל לשכור רכב, במקום לתת לו דירת משרד ו-8,000 שקל לשכור דירה
יצחק גולן:
לא חבר של האנשים הנכונים
גל רויטשטיין:
אבל להצטלם איתו, כולם פה ידעו להצטלם איתו ולהתראיין איתו
גל רויטשטיין:
 חשוב לי שתבינו, אני מכבד את כל מה שהם רוצים לעשות עבור העתיד, ומה שנאמר פה – תגייסו אותנו, אנחנו הראשונים להתנדב, אנחנו יודעים איך לעזור להם
גל רויטשטיין:
 בואו, תנו לנו חדר, אנחנו יודעים לתרגם את אלה שבאים וצורחים ואתם לא מסוגלים לדבר איתם, אנחנו מבינים כל מילה שהם אומרים
גל רויטשטיין:
      אני שומע את הצרחות ואני מתרגם לך – הוא צריך שמונה שעות ליווי, הוא צריך טיפול פסיכולוגי – כל מה שהוא יצרח עליי, אני יודע לתרגם לך בעברית רגועה, אבל אם אתם לא תשתמשו בנו לגייס אותנו לעזור לכם לטפל בחדשים ובישנים, גם 300 עובדים לא יציל אותם
גל רויטשטיין:
 גם 300 עובדים לא יציל אף אחד
גל רויטשטיין:
 ותודה רבה על הדיון היום ועל זכות הדיבור
יולי יואל אדלשטיין:
מאה אחוז, גל
אירית אבוטבול:
רק אנחנו בתור הורים יכולים להגיד לכם מה זה לחיות עם ילד הלום קרב ש-13 שנה בחדר ולא יוצא ועושה פיפי במיטה
אירית אבוטבול:
 רק אנחנו נוכל לעזור
יולי יואל אדלשטיין:
 הינה, אבי דיבר, לכן נתתי לו זכות דיבור, כי אנחנו מכירים פה בוועדה שגם הוא מתמודד עם העניין הזה
יולי יואל אדלשטיין:
 נשמע כמה חברי כנסת, גם חבר הכנסת מיכאל ביטון, אחריו שרון ניר
שפרה שחר:
אתם לא נותנים לי לדבר
שפרה שחר:
 אפשר לשאול שאלה לפחות?
קריאה:
יש פה אנשים שרוצים לדבר
אדוה כספי:
הרב - - -
יולי יואל אדלשטיין:
אני עדיין לא רב, ואני גם תמיד משלב בין המוזמנים לדיון לבין חברי כנסת
יולי יואל אדלשטיין:
 חברי כנסת יצטרכו בסופו של דבר גם להצביע ולעזור בלהשיג את הדברים האלה
אדוה כספי:
כן, אבל חשוב שתשמעו אותנו
אדוה כספי:
 גם אנחנו במצוקה, גם לנו חשוב לבוא ולהגיד
יולי יואל אדלשטיין:
ברור, ברור לגמרי
יולי יואל אדלשטיין:
 לכן אני משתדל לשלב
קריאה:
אנחנו מנסים לא להתפרץ
יולי יואל אדלשטיין:
בסדר, חברים, אין שום בעיה
יולי יואל אדלשטיין:
 אם כן, אם חברי כנסת ימתינו אז אנחנו ניתן עוד לנציגים שהוזמנו לדבר
יולי יואל אדלשטיין:
 יצחק אסולין, נכה צה"ל, בבקשה
יצחק גולן:
שלום
יצחק גולן:
 ממתי במדינת ישראל, כישלון, חוסר לקיחת אחריות זה סימן להצלחה פה? הוא אומר שב-12 שנים האחרונות לא קרה כלום, לא הזיזו כלום, הוא רק היושב-ראש 13 שנה
יצחק גולן:
 היא אומרת שתוך דקה יש מענה, אבל מהנהנת כשלא עונים לנו
יצחק גולן:
     אז השאלה היא פשוטה: למה כדי להתקדם קדימה לא צריך להסתכל אחורה? חבר הכנסת מיכאל ביטון אמר משהו פשוט
יצחק גולן:
 לפני ה-7 באוקטובר היינו 8% בסך הכול, ועם זה הם נכשלו
יצחק גולן:
 8%, 34 אנשים שחירפו את הנפש שלהם והתאבדו
יצחק גולן:
 יש כאן איזה מישהו במקרה ששילם על הדבר הזה? יש איזה ועדה שהוקמה? יש איזה מישהו שגרם לבן אדם להתאבד ויש אחד שפוטר? שהלך לגרימת מוות ברשלנות? שעשה משהו בכיוון? לא קיים
יצחק גולן:
 התשובה שלה הייתה עובדים מצוינים
יצחק גולן:
      אנחנו, בתור יהודים אנחנו מקדשים את החיים, רק את החיים
יצחק גולן:
 היחידים שמקדשים את המוות זה המוסלמים והשוהדא
יצחק גולן:
 זה אגף השיקום, מקדשים את המוות שלנו, את המוות שלנו
יצחק גולן:
 34 אנשים, אין אחד שמשלם על זה, אין אחד שלוקח אחריות
יצחק גולן:
 אתם רק צועדים קדימה, והוא נגע נכון – מ-8% זה הולך להיות 40
יצחק גולן:
 נכשלת ב-8%, אז אתה הולך להיות סיפור הצלחה ב-40?
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, יצחק
יולי יואל אדלשטיין:
 בבקשה, סימון וסרמן, פצוע צה"ל
סימון ווסרמן:
תודה
סימון ווסרמן:
 אמרו את עיקר הדברים שרציתי להגיד
סימון ווסרמן:
 בעניין המענה, אני באופן אישי מחכה שמונה חודשים לתשובה על שאלה די פשוטה
סימון ווסרמן:
 אני קיבלתי טלפון אחד מעובדת השיקום שלי מאז תחילת המלחמה, מארגון נכי צה"ל קיבלתי טלפון אחד מקו הסיוע, שהציעו לי לקחת הלוואה – לא יודע למה, אין לי צורך
סימון ווסרמן:
      לרגע אחד אף אחד לא דיבר פה על הגרושים והגרושות, שזה נושא כאוב
סימון ווסרמן:
 אני גרוש עם ילד, יש לי משמורת משותפת כי נלחמתי, אמרתי לגרושה, אני לא מוותר על הילד
סימון ווסרמן:
 ורוב הפצועים שהם גרושים, אין להם גישה לילדים בכלל
סימון ווסרמן:
 הילדים שלנו זה החמצן שלנו, זה העוגן שלנו, הם מחזקים אותנו, בשבילם אנחנו חיים
סימון ווסרמן:
      איך אגף השיקום מתנער מאחריות בעניין הגרושים והגרושות? פשוט מתנער
סימון ווסרמן:
 אין חונכים, לא נותנים כבר שנה
סימון ווסרמן:
 כמו שיגאל אמר, יש מצוקה, חוסר בעובדים
סימון ווסרמן:
 אנחנו – אני, שמטופל ומשוקם כבר תקופה, כל המטפלים שאני עברתי, המטפלים שלי שהם פוסט טראומטיים בעצמם, הם המטפלים הכי טובים שהיו לי
סימון ווסרמן:
      אנחנו מוכנים להתגייס למערך ושאגף השיקום יממן לנו קורסים להפוך למטפלים ומשקמים, ואנחנו ניתן את המענה לכל מי שבא – אנחנו נדבר אותה שפה, הם ידעו את זה; אנחנו נהיה השראה, הם יראו אותנו עובדים, מתפרנסים בכבוד
סימון ווסרמן:
 תכניסו אותנו למערכת ותדאגו לנו לקבל את הילדים שלנו בחזרה
סימון ווסרמן:
 את השאר שרציתי להגיד כבר אמרו
סימון ווסרמן:
 תודה על הבמה
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, סימון
אדוה כספי:
אני ממש חייבת להתייחס למה שהוא אמר
יולי יואל אדלשטיין:
אדוה כספי, בבקשה
אדוה כספי:
תודה רבה
אדוה כספי:
 אני כספי אדוה, גרושתו של לוחם, הלום קרב קשה, שבעקבות הפוסט טראומה הקשה שלו נאלץ לעבור לגור בתאילנד, וכרגע אני מגדלת את הילדים שלי לבד – בן ארבע וחצי, בת חמש וחצי, ואת הבן שלו שהוא לוחם, שהוא חייל בודד, גם אותו אני מגדלת
אדוה כספי:
      מאחורי כל לוחם עומדת אישה, עומדת גיבורה, עומדת לוחמת, שמחזיקה את הבית
אדוה כספי:
 ושכחתם מאיתנו, הפקרתם אותנו ואת הילדים שלנו
אדוה כספי:
 אני צריכה לגשת לעמותות בשביל לקבל אוכל, אני לא מצליחה לעמוד על הרגליים, לגדל את הילדים ביחד ולאסוף את כל השברים שהיינו חוות במשך שנים, ספגנו במשך שנים, ויתרנו על עצמנו במשך שנים, והיום אין לנו מענה לכלום
אדוה כספי:
      למה אני לא זכאית לקבל טיפול? למה אני לא זכאית לשקם את עצמי אחרי שעברתי את התופת? המלחמה הזאת הגיעה אליי הביתה
אדוה כספי:
 אתה יודע מה זה הלום קרב שמקבל את הג'נאנה? בא לו לשבור את הבית – הוא שובר את הבית; בא לו להתפרץ – הוא מתפרץ; בא לו לקלל – הוא מקלל
אדוה כספי:
 הילדים שלנו חשופים לכל כך הרבה דברים, שאתם אפילו לא מודעים בכלל, לא מודעים בכלל
אדוה כספי:
 לך תסביר לילד מה יש לו, לך תסביר לילד למה אבא לא בבית, למה אבא בורח, למה אבא לא מסוגל לגדל אותם
אדוה כספי:
 זה ילדים בני ארבע וחצי וחמש וחצי שמבינים הכול, הכול
אדוה כספי:
      דבר נוסף שמאוד מאוד חשוב לי להדגיש, שיש גם חובות להלומי קרב
אדוה כספי:
 ראיתם הלום קרב שאין לו חובות? ראיתם הלום קרב שלא לוקח הלוואות? שלא הולך לשוק האפור? שלא נכנס לחובות? שלא נכנס לפשיטות רגל? החובות האלה זה גם החובות שלנו
אדוה כספי:
 וביטוח לאומי, גם אנחנו משלמות חצי-חצי
אדוה כספי:
 שוועדה למ"ד תעזור גם לנו לסגור את החובות האלה, זה חצי-חצי
יצחק גולן:
שיתנו לך ועדת למ"ד
אדוה כספי:
נכון, שיתנו לי ושייתנו לנו את הזכויות
אדוה כספי:
 כל דבר היום, אני צריכה אישור של הגרוש שלי
אדוה כספי:
 למה? למה אני צריכה לרדוף אחריו עד סוף העולם? לטיפולים פסיכולוגיים, לצהרונים, לגנים, לקייטנות
אדוה כספי:
 למה? תנו לי את המענה, אני גם ככה מתמודדת מולכם
אדוה כספי:
 אני שולחת את המסמכים, הבירוקרטיה זה אנחנו עושות, הנשים
אדוה כספי:
 הם לא מסוגלים להתמודד עם הדבר הזה
אדוה כספי:
 הם במלחמות עם עצמם כל יום, הם גמורים כבר
אדוה כספי:
 גם אנחנו גמורות, גם אנחנו פוסט טראומה משנית בגללם
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, אדוה
אדוה כספי:
אל תפקירו את הנשים ואת הילדים, תזכרו גם אותנו
אדוה כספי:
 אנחנו לוחמות, אנחנו גיבורות, מגיע לנו שיקשיבו לנו, שיעזרו לנו, אפילו עם מענק הסתגלות קטן, שנוכל לקום על הרגליים
אדוה כספי:
 אני לא צריכה לבקש תרומות מאנשים שיעזרו לי עם אוכל לבית, שלא יחסר לי אוכל במקרר, לחשוב כמה עגבניות ומלפפונים אני קונה כל יום כדי שלא יחסר לילדים שלי שום דבר
אדוה כספי:
תדאגו לילדים שלנו בבקשה
אדוה כספי:
 תדאגו גם לנו
יולי יואל אדלשטיין:
 המסר אני חושב עבר
יולי יואל אדלשטיין:
 נדב הירש, בבקשה
נדב הירש:
נעים מאוד, אדוני היושב-ראש
נדב הירש:
 האמת, אנחנו כאן אחרי הדיונים הסוערים שהיו, ואני חייב להגיד שאני ממש מאוכזב
נדב הירש:
 אני, נשבר לי האמון – גם בארגון נכי צה"ל, גם באגף שיקום, גם במשרד הביטחון
נדב הירש:
 אני חושב שאתם שיקרתם לנו, אתם פגעתם באמון של הלוחמים שעכשיו בקרב ועכשיו יחזרו חזרה כשהם פצועים והם צריכים טיפול
נדב הירש:
      אני חושב שבסוף, הדיון הזה לא משודר אבל הלוואי שאימהות ואבות היו יודעים מה מחכה להם כשהילדים שלהם ייפצעו
נדב הירש:
     אני רוצה להגיד לך שלושה דברים, אדוני היושב-ראש, וזה מאוד מאוד חשוב לי ואני ממש מקווה שיהיו תוצאות לעניין הזה
נדב הירש:
      כיום, 250 לוחמים הלומי קרב השתחררו מהצבא, מצה"ל, והם לא מבוקרים, אין בקרה על האנשים האלה
נדב הירש:
 למה אני מתכוון? הבן אדם עכשיו משתחרר ואומרים לו: אחי, עשית את שלך, אתה פוסט טראומטי, אתה הלום קרב, אתה לא מתאים כבר למערכת, ואז בעצם משחררים אותו מצה"ל
נדב הירש:
     אין שום העברת שרביט בין צה"ל לבין אגף השיקום
נדב הירש:
 אני רוצה שתהיה בקרה על הדבר הזה כי בסוף יש פה 250 איש שלא זוכים לקבל מענה כמו הפצועים הפיזיים, ואני כאן עבור הלומי הקרב ואני רואה שהם מקבלים מענקים, מצטלמים איתם תמונות במגזין
נדב הירש:
 את יודעת, אני מאחל לעצמי שגם את תצטלמי איתי פעם ושתיתני לי גם את ההטבות שאת נותנת לפצועים הפיזיים, ובאמת זה מעורר השראה, כל השיקום של הפיזיים
נדב הירש:
 באמת, הלוואי והייתם משקיעים את התקציבים האלה עבור הלומי הקרב ובני משפחותיהם
נדב הירש:
 זה אחד
נדב הירש:
     הדבר השני, אתם לא לוקחים אחריות? באמת, אני רואה את כל התמונות של המנהיגים שלנו לדורותיהם
נדב הירש:
 ואני, כשאני יושב פה, כשאני מגיע לכנסת, אני רוצה להראות דוגמה ולהראות השראה עבור האנשים שהם הלומי הקרב, שמבחינתם אין להם מהות ואין להם אופק עתידי
נדב הירש:
      ויש כאן חברי כנסת יקרים מאוד שמקשיבים לי – שזה רם בן ברק, שזה אתה יולי אדלשטיין שהכנסת אותי לחדר שלך הקדוש שלך, יש את מיכאל – שנותנים לי את הבמה ואת המקום כדי לבוא ולשנות את הדברים
נדב הירש:
      וכרגע, כל מה שקורה פה וגם התגובה שהייתה אחרי דוח מבקר המדינה, שמדברים על המחוקקים, אז חברים, בואו אני אסבר רגע את האוזן לכולם
נדב הירש:
 המחוקקים, זה חברי הכנסת, היו לצידנו מהתחלה ועד הסוף
קריאה:
הם לא הצליחו
נדב הירש:
הם רצו לתת לנו תקציבים, הם רצו לתת לנו מענקים, הם רצו לתת לנו את הדברים שהיינו צריכים למעננו
נדב הירש:
 והיו כאן כמה התנגדויות מאוד מאוד קשות של אגף השיקום וארגון נכי צה"ל
נדב הירש:
 זאת האמת
נדב הירש:
      אני מרגיש שבסוף אני נמצא במערכה הזאת ביחד עם חבריי כאן, ואנחנו גם יודעים לדבר כפי שאתם רואים
נדב הירש:
 אנחנו יודעים גם לצעוק ואנחנו יודעים גם לדבר כשצריך
נדב הירש:
 ובסוף, כשאני מסתכל על ועדת דיור למשל, כשאני רואה את חוסר הצדק של אנשים שלא רואים אור שמש, שאנחנו מוציאים אותם מהבית, אני מוציא אותו והוא אומר לי, אותו הלום קרב קשה: מה זה? יש פה שמש, וואו, היא קצת נעימה לי
נדב הירש:
 הבן אדם הזה לא יצא שלושה חודשים מהבית
נדב הירש:
 ומה שקורה כאן זה הלומי קרב שמלווים את הלומי הקרב, ובסוף יש פה נכים מאוד מאוד קשים
נדב הירש:
     ואני לא נכה קשה
נדב הירש:
 אני לא נכה קשה
נדב הירש:
 יש הלומי קרב מאוד קשים, שיוצא להם קקי ופיפי ועם חיתולים ולא מצליחים לתפקד ולא מצליחים לדבר עם אף אחד, ואלה זקוקים לכל האהבה שבעולם, בדיוק כמו ה-100%+, בדיוק אותו דבר
נדב הירש:
 אני לא מבקש שאתם תשוו אותי אליהם כי אני לא כזה
נדב הירש:
 אני, המצב שלי הוא באיזון ואני מנסה לשמור על עצמי כמה שיותר ולהתקדם בחיים שלי
נדב הירש:
     ומה שעכשיו קורה מה-7 באוקטובר, אני חושב שאנחנו צריכים לשנות תדר
נדב הירש:
 אנחנו צריכים לדבר שיקום, צריך לדבר מהות, צריך לדבר חיים
נדב הירש:
 אנחנו לא רוצים ליפול למלכודת הדבש הזאת, ואני מדבר מבחינתי על הנכים החדשים, שזה חרבות ברזל הלוחמים
נדב הירש:
     אני מקבל המון הודעות, וכואב לי שיחידה לתגובות קרב, שחיילים מתקשרים, אני שולח להם את המספר ואני גאה שיש את היחידה לתגובות קרב שאני חלק מהדבר הזה
נדב הירש:
 אני חלק מהדבר הזה ואני לוקח אחריות שאני לא הצלחתי בשנתיים האחרונות להביא הכרה אמיתית להלומי הקרב, ואין לי שום סמכות בשום תפקיד אבל אני לוקח אחריות כי אני קברתי את כל ה-20 שהתאבדו
נדב הירש:
 אני, לא אף אחד אחר
נדב הירש:
 אני הלכתי להלוויות, אני קברתי אותם, אני הכנסתי אותם לתוך הבור ואני הבטחתי להם שאני אעשה הכול כדי שאנחנו נקבל את ההכרה
נדב הירש:
      אז אני באמת מבקש, חברים, אנחנו יכולים לדון פה יום ולילה
נדב הירש:
 בסוף, נט"ל, הגברת הנכבדה כאן לא נמצאת, אבל נט"ל עונים לטלפון ונותנים סיוע נפשי ללוחמים, וזה לא צריך להיות ככה, חברים
נדב הירש:
 אגף השיקום ומשרד הביטחון, קחו אחריות, תפתחו את הלב, תפתחו את הראש
נדב הירש:
 אנחנו כאן לא כדי לפגוע בכם
נדב הירש:
 ושוב פעם, כל השורה כאן, אין לי שום דבר אישי כלפיכם, שום דבר אישי
נדב הירש:
 אני רוצה שהדברים יקרו בצורה המערכתית וכשהמחוקקים אומרים לכם משהו, אתם צריכים לבצע אותו
נדב הירש:
 וזה לא קורה
נדב הירש:
     אז אתם מצפים מאיתנו
נדב הירש:
 אנחנו כל פעם באים לפה, ואני בא לפה בחירוף נפש, כולי בפתיחות שהדברים יקרו ואני רואה את האופק ואני מספר ללוחמים החדשים הלומי הקרב – יהיה טוב יותר, אל תדאגו, אתם תקבלו טיפול
נדב הירש:
 יגעו בכם, ילטפו אתכם, יעטפו אתכם, אבל זה לא המציאות
נדב הירש:
 תודה רבה
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, נדב
יולי יואל אדלשטיין:
 רשום לי אסף בלדר, בבקשה
אסף בלדר:
שלום לכולם
אסף בלדר:
 פעם ראשונה שלי פה, אני מתרגש
אסף בלדר:
 אותי לימדו דבר ראשון להיות בהכרת תודה לפני שאני הולך להגיד דברים אולי פחות נעימים, אז גם לדעת להגיד תודה על מה שיש, על מה שיש באגף השיקום, בארגון נכי צה"ל והעזרה שאנחנו כן מקבלים, שבלעדיה כנראה לא הייתי פה, זה די בטוח
אסף בלדר:
      הגעתי לפה לדבר על הבן שלי, בתכלס, כי אני זה לא כזה חשוב אבל הבן שלי בן חמש אובחן לאחרונה על ידי השירות הפסיכולוגי-חינוכי עם דיכאון וחרדות והוא אומר משפטים כמו שהוא רוצה שיהרגו אותו
אסף בלדר:
 זה לא משהו שיכול להימשך, וזה לא משנה – קיבלתי אישור חריג לטפל בילד לפני כמה חודשים, עוד לא מצאנו לו טיפול
אסף בלדר:
 זה הדבר הכי חשוב לי בחיים ואני לא מסוגל להזיז דברים, שתבינו את המצב
אסף בלדר:
 עד שכן מצאתי טיפול, הטיפול עולה 580 שקל לפגישה, האגף יממן 350
אסף בלדר:
 אין מטפלים
אסף בלדר:
 אלה מטפלים שצריכים להבין בטראומה
גל רויטשטיין:
אין מטפל לילדים ב-350 שקל לשעה
קריאה:
אין
קריאה:
 אין
אסף בלדר:
אני לא מוכן להגדרות שלכם, אני לא אהיה נצרך
אסף בלדר:
 אתם לא מעניינים אותי, באמת
אסף בלדר:
 אני מוכר 70% על פוסט טראומה ודיכאון, לא מתכוון, אתם לא תגדירו אותי כלא בר שיקום
אסף בלדר:
 יש לי שני ילדים בבית, הם צריכים לראות אבא כמה שיותר מתפקד
אסף בלדר:
      אני כרגע בתט"ר חצי משרה, אני עובד עם נוער בסיכון, מאז המלחמה קצת הפסקתי אבל אני מתנדב בעמותה של "אחים ליוגה", אנחנו עושים ריטריטים ללוחמים
אסף בלדר:
 זה מה שמוציא אותי מהבית, זה גם מה שגרם לי להתגייס למילואים ולגמור שם – זה הילדים והידיעה שאני יכול לעזור לאחרים
אסף בלדר:
      ואם אתם לא תיקחו את זה בשתי ידיים, את כל החבר'ה פה שרוצים לעזור ויודעים לתת וידעו לזהות אנשים בעיניים, אני, השיקום שלי זה לדאוג לילדים ושהם יראו אבא שיש לו משמעות בחיים
אסף בלדר:
 לא מעניין הכסף, באמת
אסף בלדר:
 אתם יודעים לעזור בכסף, זה טוב, אבל זה רק בחשבון בנק
אסף בלדר:
      בסך הכול אני רוצה שתעזרו לי להיות מטפל באחרים ואבא מתפקד, שהילדים יראו
אסף בלדר:
 הבן שלי ראה אותי שבר כלי, מהלידות של הילדים שלי זה התפרץ – שניהם נולדו בקיסרי חירום
אסף בלדר:
 זהו, תודה רבה
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, אסף
יולי יואל אדלשטיין:
 חברים, אנחנו כבר במצוקת זמנים
יולי יואל אדלשטיין:
 יש עוד מספר דוברים שאני מאוד רוצה לשמוע אותם
יולי יואל אדלשטיין:
 אביחי לוי, ואחריו עומר אמסלם, אבל חברים, בקצרה
אביחי לוי:
אני אביחי לוי, סובל PTSD ואני שומע אנשים שאומרים – אנחנו עושים, אנחנו עושים
אביחי לוי:
 אני מאמין שאתם מנסים לעשות
אביחי לוי:
 עושים, אתם לא עושים
אביחי לוי:
 מנסים
אביחי לוי:
     אני אתן לך דוגמה
אביחי לוי:
 הבטיחו לנו אמבולנס
אביחי לוי:
 אני אספר לך, לפני שלושה שבועות, ארבעה שבועות, עד שהחלטתי שאני יוצא לבלות כי מגיע לי פעם ב-, קיבלתי התקף באמצע המועדון
אביחי לוי:
 חטפתי התקף קשה, אנשים חשבו שאני משוגע
גלית דיסטל אטבריאן:
התקף חרדה?
אביחי לוי:
התקף פוסט טראומה, כן, באמצע המועדון
אביחי לוי:
 יצאתי, התחלתי להשתולל בחוץ
אביחי לוי:
 הינה, זו הבת זוג שלי
אביחי לוי:
 התחלתי להשתולל ברחוב, התחלתי לבכות, לצרוח
אביחי לוי:
 אני כמעט פספסתי
אביחי לוי:
 הבטחתם לנו אמבולנס
אביחי לוי:
 היא לא ידעה למי להתקשר, היא לא ידעה מה לעשות
אביחי לוי:
      אני נכנסתי לחובות
אביחי לוי:
 השבוע דווקא בדקתי את זה עם העורכת דין שלי
אביחי לוי:
 925,000 שקל חובות
אביחי לוי:
 אין לי כסף להכניס לחם לבית, אין לי, אני צריך לבקש מאנשים
אביחי לוי:
 אין לי כסף להכניס לבית, ללחם
אביחי לוי:
 אני רוצה לאכול, הילדים שלי צריכים השבת הקרובה להגיע, אין לי מושג מה אני עושה
אביחי לוי:
 אין לי מושג
אביחי לוי:
      אני רוצה מלווה
אביחי לוי:
 הינה, לימור פה
אביחי לוי:
 אני רוצה שבת זוג שלי תהיה מלווה, לפחות עוד כמה שקלים – אני צריך לעבור ועדות, ועדות
אביחי לוי:
 היא גרה איתי, לא מכירים בה כבת זוג שלי
אביחי לוי:
 למה? אני לא מסוגל, אני לא קם בבוקר
אביחי לוי:
 אני לא קם בבוקר, לא מסוגל לעמוד על הרגליים
אביחי לוי:
 אני, אם אני לא שותה בקבוק ערק, אני לא עולה לישון
אביחי לוי:
 הפכתם אותי, המדינה הפכה אותי לאלכוהוליסט, לעני בחסות המדינה
אביחי לוי:
      מי ייקח אחריות על כמעט מיליון שקל חובות שאני נכנסתי בגלל שאני לא מסוגל לקום בבית, בגלל שאני הלכתי להיהרג בשביל כולם פה, מי ייקח את האחריות הזאת?
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, אביחי
יולי יואל אדלשטיין:
 עומר, בבקשה
עומר אמסלם:
אני לא הולך לדבר נתונים
עומר אמסלם:
 נתונים זה נדב המלך פה ואבי
עומר אמסלם:
 אני הולך לספר לך את סיפור חיי – בקטנה, בקטנה, לא לוקח זמן לאף אחד פה
עומר אמסלם:
      אני לא מצליח לישון בלילה מצוק איתן, לא מצליח לישון בלילה
עומר אמסלם:
 אני עושה לילה ער, בוקר ער, הולך לישון לילה שני
עומר אמסלם:
 ככה ממשיך, לילה ישן, לילה לא ישן
עומר אמסלם:
 מושך את הימים שלי
עומר אמסלם:
      אני עם אשתי לא ישנתי שנה וחצי
עומר אמסלם:
 שנה וחצי, עכשיו אני אסביר לך למה
עומר אמסלם:
 אני לפני שנה וחצי הייתי מחובק עם אשתי, חנקתי אותה מתוך שינה
עומר אמסלם:
 אשתי הפכה להיות סגולה, סגולה, חנקתי אותה מתוך שינה
עומר אמסלם:
 בגלל זה אני מפחד ללכת לישון עם אשתי
עומר אמסלם:
 אני ישן במיטה של הילד שלי, ישן במיטה של הילד שלי, בנפרד
עומר אמסלם:
     יש לי התפרצויות זעם בלי סוף
עומר אמסלם:
 זה חיי היומיום דרך אגב של כל הלומי הקרב
עומר אמסלם:
 יש כאלה שיגידו לך ויש כאלה שלא יגידו לך
עומר אמסלם:
      יש לי ילד בן ארבע
עומר אמסלם:
 הילד, אני רואה, מתחיל לראות כבר את הסימנים של החרדות שהוא מקבל
עומר אמסלם:
 יש לי תינוק בן ארבעה חודשים שאני לא יכול לשמוע אותו בוכה, זה מכניס אותי ישר לחרדה, זה מזכיר לי את הקרב שאנשים צעקו: איי, אימא, תיקחו אותי מפה
עומר אמסלם:
      אז לכל החבר'ה האלה שיושבים בצד שמאל
עומר אמסלם:
 אני מכבד כל אחד, אין לי אף דבר עם אף אחד
עומר אמסלם:
 תפסיקו לעשות אפליה בין נכים פיזיים להלומי קרב כי אני לפי משרד הביטחון, אני לא בר שיקום
עומר אמסלם:
 אז מה ההבדל ביני ובינך, בלי רגל או בלי יד? מה עושה בינינו הפרשים? אני לא בעל שיקום
עומר אמסלם:
 אתה, כואבת לך היד, מורידים לך יד, נגמר פה הסיפור
עומר אמסלם:
 אני ממשיך
עומר אמסלם:
 אני, יש לילות שאני משתין בלילה
עומר אמסלם:
 אין יום שאני לא מזיע, אין יום שאשתי לא מחליפה ארבע פעמים מצעים
עומר אמסלם:
 אז בוא תספר לנו, אתם פה, בואו תספרו לי מה ההבדל בינינו, מה ההבדל בינינו עכשיו
עומר אמסלם:
      סליחה על הצעקות אבל באמת אני מדבר מהנשמה שלא נשארה לי, שהיא בקרב עכשיו
עומר אמסלם:
 מה ההבדל בינינו? מה ההבדל? שאני לא בעל שיקום, ואתם, מורידים לכם רגל, נגמר הסיפור
עומר אמסלם:
 למה לכם מגיע יותר ולי לא מגיע כלום? למה?
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, עומר
אדוה כספי:
תנו לנו לגדל פה דור של ילדים בלי פוסט טראומה, דור של ילדים שבאמת רוצים לחיות את החיים, וזה חשוב
יולי יואל אדלשטיין:
 דיברת מאוד לעניין והמסר שלך נקלט ועבר
יולי יואל אדלשטיין:
 בבקשה, יש לנו ממש דקות ספורות
יולי יואל אדלשטיין:
 שפרה שחר, עמותת בית חם
יולי יואל אדלשטיין:
 בבקשה, אבל ממש דקה
שפרה שחר:
אני ממש אקצר ואני לא אתחיל לספר מה העמותה שלנו עושה, כמו שאחרים ישבו ודיברו כי באמת בשבועות הראשונים של המלחמה כאן המדינה פחות תפקדה ועמותות החזיקו את כל העניין
שפרה שחר:
     אני רוצה לשתף אותך במשהו אחד
שפרה שחר:
 בין שאר הדיונים שאני מגיעה אליהם יש דיונים בוועדה מיוחדת שהוקמה לניצולי נובה
שפרה שחר:
 יש בין ניצולי נובה 188 חיילים שהם לא אזרחים
שפרה שחר:
 הפער בטיפול שלהם – אפילו צה"ל מודע אליו ואנחנו גם מתריעים – הפער בין הטיפול שאותם 188 חיילים לא מקבלים בגלל שהם שייכים למשרד הביטחון, לבין אותם אזרחים שהם ניצולי נובה, שמקבלים מביטוח לאומי, נותן לך את כל התשובה
שפרה שחר:
      אני מחזיקה כאן תקציר דוח מבקר המדינה
שפרה שחר:
 אני רוצה להבין איך ארגון שקיבל ציון נכשל – תקנו אותי אם אני  טועה – אם הארגון שלי היה מקבל כזה ציון נכשל, בוודאי שהיו מעיפים אותי לקיבינימט, סליחה על הביטוי
שפרה שחר:
 אבל אני אומרת, כאן רק 14% מהתקציב נוצל לטובת הלומי הקרב, רק 34 מהתקנים שאושרו, אוישו
שפרה שחר:
 וכל זה, לפני חרבות ברזל
שפרה שחר:
      איך אותו גוף שנכשל כישלון חרוץ, יוביל עכשיו את המגה אירוע שבו אנחנו נמצאים, כשאנחנו רואים למשל לגבי ה-188 ניצולי נובה את הכישלון ואנחנו רואים שיש ארגון אחר שנקרא ביטוח לאומי, שמתפקד פי אלף יותר טוב?     אני הגעתי למצב שאני אומרת לאנשים שהם נכי צה"ל עכשיו מהמלחמה הזאת, תלכו לביטוח לאומי, אל תלכו לאגף השיקום
שפרה שחר:
      יש לי בן שנמצא כרגע בלב הרצועה, נלחם את היום ה-110 שלו
שפרה שחר:
 110 ימים הוא נלחם
שפרה שחר:
 אני יודעת איזה מראות הוא ראה עוד בכפר עזה ואחר כך תוך כדי הלחימה, אם הוא חלילה יצטרך איזשהו טיפול, אני יודעת שהמדינה לא תהיה שם בשבילו
שפרה שחר:
 אני יודעת את זה, אז אני אחסוך ממנו, אני אשלח אותו לחוץ לארץ, אני לא יודעת
שפרה שחר:
 כאן הוא לא יקבל טיפול
שפרה שחר:
כאן הוא לא יקבל עזרה
שפרה שחר:
 אני רוצה להבין איך אלה שנכשלו הם אלה שמקבלים את המפתחות
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, שפרה
שפרה שחר:
עוד מילה אחת
שפרה שחר:
 אני מברכת את כל חברי הכנסת, יש כאן פורום – אני מגיעה להמון ועדות, כולם יודעים את זה – אני לא ראיתי כזה פורום מכובד של חברי כנסת מכל הסיעות, וכולם אחד אחד, באמת מכובדים שנמצאים כאן
שפרה שחר:
     באמת, אני אומרת לעצמי, תשאלו שאלות
שפרה שחר:
 תפסיקו להסתכל על המצגות האלה כאילו הן איזה תורה מסיני
שפרה שחר:
 בואו, בין המצגות היפות לבין המציאות אין קשר, אני אומרת לכם
שפרה שחר:
 תתלו אותי אם אני טועה
יולי יואל אדלשטיין:
מאה אחוז, שפרה, חברי הכנסת יודעים לשאול שאלות
שפרה שחר:
אין שום קשר בין המצגות היפות לבין המציאות
שפרה שחר:
 חברי הכנסת, זה התפקיד שלכם לשאול שאלות
יולי יואל אדלשטיין:
שפרה, תודה רבה
שפרה שחר:
בוועדה הזאת יש גם דיונים מסווגים שאני לא מגיעה אליהם
שפרה שחר:
 אני מתארת לעצמי שהסיפור שם הוא בדיוק אותו דבר
שפרה שחר:
מגיעים צה"ל, מציגים מצגות וכולם חותמת גומי
יולי יואל אדלשטיין:
חברים, אנחנו חייבים לסכם
רויטל חנסאב:
כבוד היושב-ראש, אני רוצה להגיד כמה מילים
רויטל חנסאב:
 עורכת דין רויטל חנסאב מעמותת צהלי, הבית למשפחות נפגעי פוסט טראומה
יולי יואל אדלשטיין:
רויטל, עמותת צהלי, בבקשה
רויטל חנסאב:
אני מגיעה כאן בשם כל המשפחות של העמותה שהן רשומות שם ואנחנו מקבלים אלפי בקשות לתמיכה ולעזרה
רויטל חנסאב:
 אני יכולה לספר לכם מהסיפור האישי שלי – ואני מספרת את זה כי הדיון סגור ולא משודר
יולי יואל אדלשטיין:
זה דיון לא סגור אבל אנחנו לא משדרים אותו
רויטל חנסאב:
אבל זה לא משודר
רויטל חנסאב:
 בעלי נכנס להתפרצות מאוד מאוד מאוד קשה, ברמה שזה הגיע לאירוע אלים, זה הגיע לממדים שהייתי בסכנת מוות
רויטל חנסאב:
 הייתי בסכנת מוות ולא היה לי ממי לבקש עזרה
רויטל חנסאב:
 אני יודעת שאם אני אפנה לאגף השיקום – תלכי לטיפול, זה מה שהם אומרים לי
רויטל חנסאב:
      אני לא צריכה טיפול
רויטל חנסאב:
 אני צריכה שיקיימו את ההבטחות שלהם
רויטל חנסאב:
 לפני כשנה הם הבטיחו להקים גוף חיצוני שיתכלל את כל הפניות, את כל הקשיים שיש לנכים
רויטל חנסאב:
 אם הם היו מקימים את זה לפני שנה זה לא היה מגיע למצב הזה ואני לא הייתי מגיעה למצב של מוות
רויטל חנסאב:
 אני ראיתי את מלאך המוות
רויטל חנסאב:
      אתם חייבים להתעורר
רויטל חנסאב:
 אתם חייבים להתעורר
רויטל חנסאב:
 הילדים, הם פונים אליי, אני הגעתי למצב שאני עורכת דין לעניינים פליליים, אני מגינה על ילדים של הלומי קרב שהולכים לגנוב כי הם צריכים את התשומת לב של אבא שלהם, שקורס
רויטל חנסאב:
 הם לא יכולים יותר, הם אומרים: אנחנו רוצים את אבא שלנו, ככה אולי הוא יזדעזע והוא יהיה שם בשבילנו
רויטל חנסאב:
     אבל לא
רויטל חנסאב:
 האבא בגדר מת, זה עניין של חיים ומוות
רויטל חנסאב:
 עגלות קפה לא מעניינות אותנו
רויטל חנסאב:
 הם מסדרים להם עגלות של קפה ומבזבזים ים של כסף על שטויות
רויטל חנסאב:
 המשפחות יכולות להסתדר גם בלי עגלות של קפה
רויטל חנסאב:
קפה לא מעניין
רויטל חנסאב:
 החיים ומוות, זה חיים ומוות
רויטל חנסאב:
 תנו לנו את מה שאנחנו צריכים, שיבואו אלינו, יפנו אלינו, אנחנו יודעים לתת את המענה, אנחנו יודעים מה הם צריכים
רויטל חנסאב:
      אני, כאישה לבן אדם שהוא נכה צה"ל במצב קטטוני, צריכה את העזרה שלכם ורק פה יש לי את הבמה
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, רויטל
רויטל חנסאב:
ולפחות יש לי את זה, אבל אני חייבת עזרה, אני לא יכולה ככה
רויטל חנסאב:
 אני קורסת
רויטל חנסאב:
 אני קורסת, כמה אני יכולה עוד להילחם עליו? כמה הוא יכול להילחם על עצמו? כמה הילדים שלנו עוד יכולים להילחם?      תצילו אותנו
רויטל חנסאב:
 זו ההגדרה
רויטל חנסאב:
 תצילו אותנו