GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רויטל חנסאב:
      אני רוצה להוסיף עוד משהו
רויטל חנסאב:
 לפני כשלושה חודשים גייסו אותו למילואים
רויטל חנסאב:
 נתנו לו נשק
רויטל חנסאב:
 איך אתם נותנים נשק לבן אדם במצב קטטוני? איך? איך זה מגיע למצב שהוא דורך נשק בבית? אתם יודעים את זה?
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, רויטל, תודה
רויטל חנסאב:
לא, לא תודה
רויטל חנסאב:
 אני לא יכולה יותר
רויטל חנסאב:
 אתם מבינים את זה שאני הייתי במצב של מוות?
יולי יואל אדלשטיין:
אני מבין, לכן נתתי לך לדבר
יולי יואל אדלשטיין:
 אנחנו מבינים ואנחנו ודאי שלא יכולים עכשיו במסגרת הוועדה לדון איך בדיוק הוא ייבדק, אבל הנושא הזה ייבדק
רויטל חנסאב:
אני לא רוצה על הנושא הספציפי שלי
רויטל חנסאב:
אתם חייבים להתעורר ולקיים את ההבטחות שלכם
רויטל חנסאב:
 אמרתם גוף חיצוני שבאמת יתכלל את כל הפניות ואת כל המענים
רויטל חנסאב:
 תקימו את זה
רויטל חנסאב:
 למה אתם מחכים?
דינה חווה פרימט:
סליחה, כבוד היושב-ראש, אני רוצה להגיד מילה
יולי יואל אדלשטיין:
אנחנו סיימנו את הישיבה לפני חמש דקות
יולי יואל אדלשטיין:
 אני מאוד מתנצל
דינה חווה פרימט:
היה חוק לגבי המרב"ד
דינה חווה פרימט:
 אמרו שמעכשיו מבטלים את המרב"ד וזה לא נכון
דינה חווה פרימט:
 הם עדיין שולחים למרב"ד
דינה חווה פרימט:
      דבר שני, אמרו שהם מתייחסים לנפש ולפוסט טראומה, מקבלים את אותם הטיפולים
דינה חווה פרימט:
 זה גם לא נכון
דינה חווה פרימט:
 אני מדברת על משרד הביטחון
יולי יואל אדלשטיין:
בסדר, אנחנו נקבל
יולי יואל אדלשטיין:
 אני פשוט רוצה להסביר לכם את המצב
יולי יואל אדלשטיין:
 אנחנו צריכים לסיים כי יש עוד דיון נוסף, לא כי אנחנו הולכים הביתה
דינה חווה פרימט:
לא, אבל אם יש חוק שהמרב"ד כבר לא קיים, לא רלוונטי - - -
יולי יואל אדלשטיין:
 חברים, אני קודם כול רוצה להתנצל בפני חברי כנסת
יולי יואל אדלשטיין:
 נרשמו כולם לדבר, אבל אני חושב שהאנשים, אם אנחנו ככה מסתכלים על הקו התחתון, ומעבר למצוקה האישית שכולם ביטאו, ובצדק ביטאו, אני חושב שאנשים אומרים: אנחנו מחפשים תשובות, לא הזדהות ולא נאומי תמיכה וכן הלאה
יולי יואל אדלשטיין:
     אני חייב לומר שוודאי במסגרת דיוני התקציב כאן אנחנו ניפגש עם משרד הביטחון, עם אגף השיקום
רויטל חנסאב:
וביחד איתנו
רויטל חנסאב:
 בבקשה
קריאה:
עם צה"ל
רויטל חנסאב:
ובבקשה, ביחד איתנו
רויטל חנסאב:
 אנחנו יודעים לתת מענה
יולי יואל אדלשטיין:
רויטל, אנחנו, כשעושים דיוני תקציב הביטחון, זה לא רק שלא ביחד אתכם אלא חלק מן הדיונים, אפילו קבוצה של שלושה חברי כנסת דנה, לא במקרה של אגף השיקום אבל חלק מן הסעיפים של תקציב הביטחון, מסיבות ברורות
יולי יואל אדלשטיין:
     כאן יהיה דיון
יולי יואל אדלשטיין:
 אתם – אם מותר לי לומר, אני לא מחלק ציונים – אתם מאוד עזרתם לנו לקראת הדיון היום
יולי יואל אדלשטיין:
 חס ושלום, אני, מה שאמרתי, לא במובן הנצלני אומר, המצוקה היא אמיתית אבל עזרתם לנו להתמקד בשאלות, בדברים שאתם ציינתם, מה ואיך
יולי יואל אדלשטיין:
 אני, דרך אגב, לא רואה באגף השיקום אויבים, אני לא חושב שהם אנטי או נגד או משהו
קריאה:
חס וחלילה
יולי יואל אדלשטיין:
וגם, דרך אגב, אפילו ההערה שהייתה פה – כמי שמלווה גם לא מעט את נפגעי הטרור – שם הם אומרים, הלוואי והיינו במשרד הביטחון אז הכול היה נראה אחרת בחיים שלנו
שפרה שחר:
נכון
יולי יואל אדלשטיין:
אז הקושי הוא קושי אובייקטיבי, גדול מאוד, ולכן המשימה שלנו תהיה לטפל בכמה דברים שנאמרו כאן – גם החלטת הממשלה 4088 שדיבר עליה עידן, באמת זה סתם תקוע לנו, וזה דרך אגב נותן מענה למה שלפחות שני דוברים העלו כאן, למה רק חלק קטן מן התקציב נוצל כשאנחנו יודעים שיש כסף
יולי יואל אדלשטיין:
 זה לא כספי, זה בירוקרטי משפטי
יולי יואל אדלשטיין:
     דבר שני, ברור לגמרי שעם הכלים שעומדים לרשותכם אפשר עם הרבה כוונות טובות לעבוד, אבל זאת לא צורת עבודה
יולי יואל אדלשטיין:
 במצוקה, אני מבין ומברך על זה ותמסרו בשמי תודה לכל האנשים במשרד הביטחון שהתגייסו לעשות טלפונים אבל זאת לא צורת העבודה לאורך זמן
יולי יואל אדלשטיין:
      אתם צריכים אנשים שהוכשרו
יולי יואל אדלשטיין:
 דרך אגב, אני לא יודע, אני לא מומחה בעניין אבל האמירות שהיו פה שאולי דווקא אנשים שכן עברו טראומה ונמצאים בכל זאת במצב תפקודי שמאפשר להם את זה, יכולים להיות מלווים מאוד טובים
יולי יואל אדלשטיין:
 מכל הכיוונים זה טוב – גם תעסוקה להם, גם סיוע של אנשים שמבינים – אבל אנחנו נעשה פה במסגרת הדיונים שצפויים לנו כל מאמץ שתקבלו גם תקנים ראויים, גם תקציב ראוי, וודאי כל זה תחת – גם מילה שנאמרה כאן – בקרה וביקורת שהדברים שנעשים, הם הולכים בכיוונים הנכונים ולא רק הגדלת התקציב
יולי יואל אדלשטיין:
     אני עוד פעם רוצה להתנצל שלא כולם דיברו ולא כולם אולי אמרו כל מה שהיה להם לומר, הייתה לנו מסגרת זמן קצובה
יולי יואל אדלשטיין:
 ולחברי הכנסת אני אגיד עוד משפט
יולי יואל אדלשטיין:
 יש לי איזשהו רושם שמכיוון שחלק מן הדברים מטופלים כאן וחלק בוועדת העבודה והרווחה, אנחנו נצטרך בנושאים האלה גם להדק ולעשות קצת סדר כי אומרים כאן משפטים, אבל אתם הבטחתם
יולי יואל אדלשטיין:
 לא זכור לי שפה הבטיחו, זה כנראה היה בוועדה אחרת
רם בן ברק:
אני חושב, אדוני, שאנחנו צריכים לדרוש שכל מה שקשור לטיפול בנכי צה"ל יהיה בוועדה הזאת
שרון ניר:
אני גם חושבת
מיכאל ביטון:
יש מלא נקודות, אני מוותר על זה
מיכאל ביטון:
 אחד, אם 2024 לא תהיה שנה שבה מנקים את העבר לצד טיפול בחדשים, אנחנו גוררים קטסטרופה
מיכאל ביטון:
 חייב ש-70%, 60%, מאמץ – כספים ומשאבים וכוח אדם – ילך לחדשים, ו-40% לנקות את העבר, על פני שנתיים
מיכאל ביטון:
 חייבים לנקות שולחן כי זה רודף אותנו
מיכאל ביטון:
     לגבי הפיצול הזה בין עבודה ורווחה, שהיו שם הבטחות שלא התממשו, לבין הדיונים פה, יש כמה דברים אפשריים
מיכאל ביטון:
 אחד, מדי פעם דיון משותף, אבל בסוף הצומת הדרמטי זה תקציב הביטחון
מיכאל ביטון:
אני רוצה לתת שתי המלצות, היושב-ראש
מיכאל ביטון:
 אחת, שלא נאשר את תקציב הביטחון בלי שתנוח דעתנו שהלומי קרב ונכי צה"ל מטופלים
מיכאל ביטון:
      שתיים, לקצוב לממשלה 30 יום לפתור את הבעיה של 4088, שלא נותן חופש פעולה למשרד הביטחון בהקצאת כספים ושינוי כללים
מיכאל ביטון:
 אם עשו זאת, בבקשה
מיכאל ביטון:
 אם לא, נביא חוק של הוועדה שלנו שנותן הוראת שעה, מבטלת את 4088 לשנתיים, עד לחקיקה מפורטת עתידית שלמה של חוק נכי צה"ל, ובינתיים נותנת חופש פעולה לאור המלחמה למשרד הביטחון לתקנים, לשיפוי, למענקים ולפעולות גמישות
קריאה:
בראבו
מרב מיכאלי:
אדוני היושב-ראש, ברשותך, לפני התקציב יש עוד דבר אחד
מרב מיכאלי:
 אני 30 שנה עובדת באונס
מרב מיכאלי:
 אנחנו מכירות פוסט טראומה היטב היטב, ולכן לפני 13 שנה באו אליי הלומי קרב ממלחמת יום כיפור לבקש את עזרתי בלהתמודד מול משרד הביטחון בהכרה בפוסט טראומה
מרב מיכאלי:
      הסוויץ' בראש, הוא לא נעשה עד הסוף
מרב מיכאלי:
 אין הבנה עמוקה של מה המשמעות של פוסט טראומה, שלא רואים אותה בכריתת יד או רגל
קריאה:
היא שקופה
מרב מיכאלי:
אין הבנה של המחיר הלאומי המטורף שאנחנו משלמות ומשלמים על זה שאין שיקום כי זה מתפשט
מרב מיכאלי:
 הילדים האלה שגונבים יגדלו להיות עבריינים
מרב מיכאלי:
הילדות שנפגעות, הן ימשיכו להיות נפגעות, זה מכלכל את תעשיית המין, זה מוריד את הפריון בעבודה, זה מגביר אלימות ברחובות בכל מקום
מרב מיכאלי:
 המחיר הוא מטורף, ומהמספר העצום של נפגעים שיש לנו עכשיו המחיר יגדל פי מיליון
מרב מיכאלי:
     חייבים להבין ששיקום הוא הכרח והוא חייב להיות מיידי
מרב מיכאלי:
 כמה שנשקיע יותר בשיקום מוקדם, נשלם פחות אחר כך בנזקים מכל הסוגים והכיוונים
נדב הירש:
חד-משמעית
נדב הירש:
 תודה רבה לך
נדב הירש:
     (מחיאות כפיים)
מרב מיכאלי:
זה הסוויץ' שצריך לעשות
סימון ווסרמן:
ישראל מומחית בביטחון
סימון ווסרמן:
 ישראל מומחית בביטחון, בכל העולם אנחנו מספר אחת בביטחון
סימון ווסרמן:
 יש לנו עבר מפואר בזה
שפרה שחר:
אני לא בטוחה שאנחנו מומחים בביטחון
שפרה שחר:
 שבעה באוקטובר לא הראה את זה
סימון ווסרמן:
איך אנחנו לא מומחים בשיקום לוחמים? שיקום לוחמים, זה צריך להיות יד ביד
שרון ניר:
משפט בקצרה ואני כנראה אמשיך את דבריהם של חבריי
שרון ניר:
 אני רוצה להגיד שאחד הסוויצ'ים שצריך לעשות זה להתייחס לשיקום במובן הרחב של המילה
שרון ניר:
 שיקום זה לא טיפול רפואי, שיקום זה לא מה שקורה בבית חולים
שרון ניר:
 שיקום זה מה שמתחיל אחרי הטיפול בבית חולים
שרון ניר:
 שיקום זה מנטלי, שיקום זה תעסוקה, שיקום זה לימודים, ושיקום זה התערות בחברה באופן כללי
קריאה:
דיור
שרון ניר:
ולכן, חלק מהמשאבים החשובים שצריכים לעלות באגף השיקום צריכים להיות מוקצים לסוג של לא משהו וולונטרי, ועידן כבר תיאר את זה, משהו שהוא מאוד מאוד מעוגן, רשמי, סטרוקטורלי, שמלווה את הפצוע, כל סוג של פצוע, להשתלבות מיטבית בחברה כי זה הריפוי, וזה דבר שאנחנו צריכים לעשות עליו סוויץ' מאוד מאוד חשוב
שרון ניר:
      הסיפור של הכסף והסיפור של התגמולים והסיפור של הטיפולים הרפואיים, זה רק שלב ראשון, זה המאסלו
שרון ניר:
 כשאנחנו רוצים שבן אדם יצא מהמצב שהוא נמצא בו אנחנו צריכים לעלות קומה ולשלב אותו בחברה – לימודים, תעסוקה
שרון ניר:
 זה הסיפור של החוסן של החברה הישראלית
יולי יואל אדלשטיין:
 בבקשה, חבר הכנסת שטרן
אלעזר שטרן:
מעבר לכל מה שנאמר כאן, האסימון שנפל אצלי עכשיו, אני יכול להגיד מגבוה לעמוק יותר זה הנושא של הטיפול בבני המשפחה
אלעזר שטרן:
 אני חושב שלהבדיל מהמצב, כמו שמרב תיארה כאן על נכים אחרים שרואים את הפציעה שלהם, האפקט על בני המשפחה – אני לא רוצה לעשות הכללות ולעשות הבדלים, גם למשפחות של נכי צה"ל מטופלים יש בעיות אחרות, אבל אין ספק שהצורך בטיפול כאן הוא צועק יותר מאשר בפציעות אחרות
יולי יואל אדלשטיין:
חד-משמעית נכון, ודרך אגב, אני מתחבר לעוד משפט שנאמר לגבי יפה שעה אחת קודם, באמת אנחנו נעלה את זה בדיונים שעוד יהיו לנו, שאני לא מאה אחוז מסכים שלא השתנה היחס לפוסט טראומה
יולי יואל אדלשטיין:
 אני חושב שהכיוון הוא שונה אבל עדיין יש לא מעט אנשים – שהוא ודאי גבר גבר, ולא, אין לו שום בעיה, מה זה משנה מה אני ראיתי, אני גבר
יולי יואל אדלשטיין:
 אני אפנה לטיפול? מה, אני עכשיו אעשה עוד 40 יום מילואים
קריאה:
הכחשה
יולי יואל אדלשטיין:
לכן, אני אומר, משימה שלנו – מכיוון שמרב צדקה שזה אינטרס משותף של כל החברה ושל כולנו – משימה שלנו לחשוב איך אנחנו עוד יכולים לאתר את האנשים שלא פנו ולא דיברו ונמצאים בסוג של הכחשה
יולי יואל אדלשטיין:
 כשנגלה אותם עם דיכאון או נטיות אובדניות זה כבר יהיה מאוחר מדי לטפל בזה
יולי יואל אדלשטיין:
     תודה רבה לכל המשתתפים
מיכאל ביטון:
אבל ההערה של נשק להלומי קרב קשים במילואים, לבדוק את הדבר הזה
יולי יואל אדלשטיין:
כן, זה אני בטוח מקרה פרטני
יולי יואל אדלשטיין:
      תודה רבה לכל המשתתפים
אלעזר שטרן:
 אנחנו פותחים את ועדת המשנה לכוח אדם
אלעזר שטרן:
 אני אזכיר, אנחנו במסגרת הוועדה מתכנסים לדיון שני, לדון בטיפול המדינה באנשי המילואים, בבני המשפחות
אלעזר שטרן:
 בין המפגש הקודם למפגש הזה הייתה גם הצגת תוכנית על ידי שר הבטחון ושר האוצר, ואתמול הממשלה קיבלה החלטה שאנחנו נשמח לשמוע גם את העמדות לגביה וגם את יכולות המימוש, את המקורות, את הזמנים
אלעזר שטרן:
 וגם מה אין בה
אלעזר שטרן:
 ואנחנו עוד נצטרך להמשיך ולעקוב אחרי הדברים האלה
אלעזר שטרן:
 אנחנו נתחיל עם קמל"ר, בבקשה
אלעזר שטרן:
 קדימה, בני
מירב בן ארי:
בוקר טוב, שלום לכולם, בני בן ארי, קצין מילואים ראשי
מירב בן ארי:
 אכן, כמו שציינת, עברה החלטת הממשלה אתמול, אפשר לעבור רגע על המצגות, אבל ברמה העקרונית אני אעבור ממש ברפרוף על מה שעבר
מירב בן ארי:
 אכן עברה מעטפת לאומית בפעם הראשונה בהיקף של תשעה מיליארד שקלים למערך המילואים
מירב בן ארי:
 מתוך זה מיליארד וחצי הם באופן מיידי, והשאר אמור לעבור ביום חמישי במסגרת העברת התקציב - - -
אלעזר שטרן:
בני, סליחה שאני מפריע לך
אלעזר שטרן:
 המשפחות מבקשות לדבר קודם
אלעזר שטרן:
 אז בבקשה
מירב בן ארי:
בוודאי
יזהר שי:
בוקר טוב לכולם
יזהר שי:
 אנחנו נפגשים פה כל שבוע, אז השבוע זה שבוע קשה במיוחד – שלושה חודשים
יזהר שי:
 קוראים לי יזהר ליפשיץ, אני הבן של יוכבד ליפשיץ ועודד ליפשיץ, שנחטפו מקיבוץ ניר עוז
יזהר שי:
 אמי שוחררה עוד לפני הפעימות שהיו, יחד עם נורית קופר
יזהר שי:
 אבי עדיין חטוף בעזה
יזהר שי:
 הוא בן 83, חולה
יזהר שי:
 ובזמן שאנחנו פה, הוא שם שוכב עם הילדים היקרים של כל הנוספים שנמצאים פה, והוא עובר את מה שהוא עובר
יזהר שי:
 זה כשאנחנו פה בשגרת חיינו – כספים
יזהר שי:
      בתור מישהו שנולד בקיבוץ ניר עוז וליווה אותם, אני מודה שאני הבוקר התעוררתי וראיתי שאיפשהו התחיל השלב השלישי
יזהר שי:
 כולם מדברים על השלב השלישי, אז אצלנו השלבים הם בכלל כך: השלב הראשון הוא 15 השנים האחרונות שטפטפו עלינו כל הזמן פגזים, על קיבוץ ניר עוז, וכל פעם עשו איזה סיבוב עלינו ואמרו "תסתגלו, תתרגלו, זה יהיה בסדר"
יזהר שי:
 זה שלב ההפקרות הראשוני, מבחינתי, שלא פתרו לנו את הבעיה, והפכו אותנו לאנשים עם פוסט טראומה, סוג ב' ברמה מסוימת
יזהר שי:
      השלב השני זה ב-7 באוקטובר, ששם הופקרנו לגמרי
יזהר שי:
 לא רק שלא פתרו את הבעיה, אלא גם הפקירו אותנו
יזהר שי:
 לא באו לקחת אותנו
יזהר שי:
 את ההורים שלי לקחו
יזהר שי:
 אנשים חטפו והתעללו בהם גם שמונה שעות אחרי
יזהר שי:
 לקיבוץ ניר עוז לא הגיע חייל אחד
יזהר שי:
     וכרגע, אנחנו בעיצומו של השלב השלישי
יזהר שי:
 נכנסנו למערכה, לשלב השלישי, שבעצם חזרנו לשגרת לחימה, ובעזרת סיסמאות "ביחד ננצח" ו"כולנו ביחד" ו"אנחנו רוצים ויכולים", ו"אנחנו נביא שקט לדרום", ו"אין מה לדבר על היום שאחרי כי אנחנו עכשיו תוך כדי לחימה
יזהר שי:
 שבו בשקט, ביחד בטנק"
יזהר שי:
 כשאנחנו רואים פוליטיקה קטנה שעולה כלפי מעלה, כשהחיילים – באמת, שאפו על הדרך של צה"ל, אבל מה שקורה מבחוץ, תסלחו לי, אבל זה לא נראה רציני
יזהר שי:
 והשלב הזה הוא שאנחנו פשוט מסוגלים להמשיך ולהילחם ולדבר בזמן שהם נאנקים בפנים
יזהר שי:
 ואנחנו פוגעים ומרסקים את היהדות
יזהר שי:
 וזה ממש שואה שלישית
יזהר שי:
 תוך כדי שהם בפנים
יזהר שי:
      ואנחנו מספרים לעצמנו סיסמאות כדי שאיכשהו נוכל להמשיך לגלגל את הבלוף, אבל אנחנו לא רואים את השקט באופק, לא רואים את השחרור
יזהר שי:
 הם נאנקים, נהרגים בפנים
יזהר שי:
 נאנסים, נחטפים
יזהר שי:
 אני לא יודע כבר מה יש בפנים, מה זה הדבר הזה שאנחנו קוראים לו "החטופים שנשחרר" ו"תמונת הניצחון"
יזהר שי:
 יצאו משם גם דברים שאולי עדיף שיישארו שם
יזהר שי:
 בעדינות אני אומר את זה
יזהר שי:
 ואני חושב שאיפשהו התרגלנו
יזהר שי:
 פשוט התרגלנו לזה
יזהר שי:
 זה השלב הכי קשה
יזהר שי:
 השלב שאנחנו באים לפה אחרי שלושה חודשים של איפוק של ביחד, של לא להוציא את הכעס שיש על צה"ל שהפקיר אותנו שמונה שעות בקיבוץ, או שגם לפני זה לא מצא את הפתרון או את העוצמות להילחם
יזהר שי:
      כל פעם שגייסו מילואים ואמרו שזהו, פותרים את הבעיה ב"שיפא", אמרו שזה 150 חיילים שימותו, אז צה"ל לא רוצה לבצע את זה
יזהר שי:
 השאירו אותנו
יזהר שי:
 על פצצות מרגמה אפילו לא דיווחו כשחטפנו אותן, כי זה לא היה טוב לדווח, כדי להגיד שהשקט יותר ארוך, שיש לפחות שנתיים שקט, למרות שכל הזמן טפטפו עלינו
יזהר שי:
 היינו סוג ב', וכרגע אנחנו מרגישים סוג ב'
יזהר שי:
 ואני מבקש מכולם שישנו טוב בלילה ועכשיו דנים על שקלים לימין ולשמאל, לזכור שהם שם, פשוט נמעכים, נשכחים
יזהר שי:
      אני לכיוון הזה הגעתי כשראש הממשלה נפגש עם משפחות החטופים ויצא רגע בטלפון לאשר את החיסול בלבנון
יזהר שי:
 אבל, האישור הזה, אני מברך עליו, הלוואי ויחסלו את כל צמרת חמאס, אבל הוא גזר את דינם של עוד עשרים חטופים שכנראה ימותו, או שלושים, לא יודע כמה
יזהר שי:
 הוא עיכב את המשא-ומתן
יזהר שי:
 יכול להיות שבעתיד יהיה איזשהו פתרון, כשצה"ל יגמור לנצח
יזהר שי:
 אני מבטיח לכם שתמיד תהיה רקטה אחת שתעוף עלינו פעם בשבוע
יזהר שי:
 ואם נישאר שם, אנחנו גם נשלח שתי גוויות בשבוע, לא יודע מה שיהיה, גם בשנים הקרובות
יזהר שי:
     אבל, את החטופים, את הפשע הערכי הזה שאנחנו לא עושים כדי להחזיר אותם כרגע, הוא יהיה איתנו לתמיד
יזהר שי:
 אנחנו נבנה את הצבא מחדש כצבא פושע, שבעצם הפקיר את החטופים עכשיו
יזהר שי:
 הוא לא מוכן לעצור רגע את הלחימה ולראות מה עושים עם זה
יזהר שי:
 והוא בעצם מאפשר את ההמשך של הגסיסה שלהם בפנים, את המשפחות, שלא להאמין יותר, לנסות להאמין בצה"ל אחרי ה-7 באוקטובר אבל בעצם לראות שאף אחד כאן לא סופר אותנו
יזהר שי:
 הפוליטיקה חזרה למעלה, הוויכוחים חזרו למעלה, הקבינט שלנו מדבר כמו שהוא מדבר
יזהר שי:
 וזה פשוט בושה
יזהר שי:
 אני קצת מתבייש להיות פה היום, אני מצטער, אבל חובתי להגיד את זה
יזהר שי:
 תודה לכולם
קריאה:
אין לך מה להתבייש
אלעזר שטרן:
כן, אני חושב שהדברים נוגעים בכולנו
אלעזר שטרן:
 כל אחד עם היכולת שלו לעשות מה שהוא יכול בגזרה שלו
אלעזר שטרן:
 תודה על הדברים הנוקבים ככל שהיו ויהיו
אסתר בוכשטב:
אני אסתר, אמא של יגב
אסתר בוכשטב:
 אנחנו מקיבוץ נירים
אסתר בוכשטב:
 אני באה לפה כל שבוע
אסתר בוכשטב:
 אני מכירה את הפנים של רובכם פה
אסתר בוכשטב:
 אני לא יודעת איך אתם רואים אותנו, אבל אנחנו הבוקר, אני באמת, זה עוד בוקר שמפחידה אותי השגרה
אסתר בוכשטב:
 יגב נחטף מהבית שלו בקיבוץ נירים
אסתר בוכשטב:
 מהמקום שאני גידלתי אותו, אני והמשפחה שלנו שגידלה את הילדים
אסתר בוכשטב:
 זה מקום שהאמנו שהוא בטוח, למרות שגרת החירום שאנחנו חיים בה הרבה מאוד שנים
אסתר בוכשטב:
 הילדים שלי גדלו לתוך השגרה הזאת
אסתר בוכשטב:
 אבל, האמנתי שזה מקום בטוח
אסתר בוכשטב:
 רציתי שהילדים שלי ימשיכו לגור בקיבוץ נירים
אסתר בוכשטב:
     אני חושבת על יגב, כל פעם שואלים אותי ואומרים לי "תספרי על יגב
אסתר בוכשטב:
 תספרי על האישיות שלו, על מה הוא אוהב" – אני מפחדת היום לדבר על זה
אסתר בוכשטב:
 אני כבר מפחדת, אני לא יודעת מה יגב היום, אני לא יודעת מה מצבו הנפשי, אני לא יודעת מה מצבו הגופני
אסתר בוכשטב:
 אני לא יודעת איך הוא מרגיש, מה הוא חושב
אסתר בוכשטב:
 הסיטואציה הזאת יותר ויותר קשה
אסתר בוכשטב:
 עד המתווה הראשון של חזרת החטופות והילדים, שמאוד-מאוד בירכנו עליו, וחשבנו שזה נכון שישתחררו נשים וילדים וקשישים ראשונים
אסתר בוכשטב:
 החזרה הזאת הייתה חזרה מאוד-מאוד מעודדת
אסתר בוכשטב:
 זה היה שבוע שבו טיפה הרמנו את הראש, למרות שזה לא הבן שלנו חזר
אסתר בוכשטב:
 חשבנו שזה חלק מתהליך
אסתר בוכשטב:
 האמנו שגם הם רואים את התהליך
אסתר בוכשטב:
      אנחנו יודעים שמי שהיה שם אתו אמר, כשהם חזרו הם סיפרו שכולם הרגישו שהם באיזו התרוממות, שהם הולכים לקראת שחרור, כי התחיל תהליך, המדינה לא שכחה אותם
אסתר בוכשטב:
 ובעצם, מאז שההחזרה נפסקה ביום חמישי, אני לא יודעת מה הם מרגישים, מה הם חושבים, איך הם מתמודדים, מה מצבם, מה קורה להם
אסתר בוכשטב:
 מה קורה שם
אסתר בוכשטב:
 אנחנו ראינו את התמונות של חברי ניר עוז שהופיעו, שהחמאס פרסם – נכון, זו לוחמה פסיכולוגית, אבל זו לוחמה פסיכולוגית עם אנשים אמיתיים שם
אסתר בוכשטב:
 כל מי שנראה שם בתמונות הוא אמיתי, הוא אנשים, החברים שלנו, השכנים שלנו
אסתר בוכשטב:
      אנחנו מכירים אחד-אחד
אסתר בוכשטב:
 וגם מי שלא הכרתי קודם – אני מכירה כבר
אסתר בוכשטב:
 אנחנו שלושה חודשים משפחה אחת
אסתר בוכשטב:
 את מירב לא הכרתי קודם, היום אני מרגישה שהיא כמו אחות שלי בהיכרות שלי
אסתר בוכשטב:
 אנחנו חושבים שהיום צריך להתעורר
אסתר בוכשטב:
 ואני אומרת שהיה צריך להתעורר לפני שלושה חודשים, ב-7 באוקטובר, ב-06:29 המדינה הייתה צריכה להתעורר
אסתר בוכשטב:
 היא לא התעוררה, לקח לה שעות
אסתר בוכשטב:
 שעות
אסתר בוכשטב:
 אני לא רוצה להגיד ימים – להתעורר
אסתר בוכשטב:
 אבל, אני חושבת שזה כבר מתחיל להיות מאוחר
אסתר בוכשטב:
 הסיטואציה, אותי, היא מפחידה
אסתר בוכשטב:
 אני לא רוצה להגיד לכם איזה תמונות יש לי בלילות
אסתר בוכשטב:
     אני חושבת שצריך לעשות כל מעשה ולהבין ששיקום העוטף, כשמדברים על שיקום העוטף מדברים על החזרה
אסתר בוכשטב:
 הקיבוץ שלי מתחיל להתארגן על חזרה לבאר שבע
אסתר בוכשטב:
 לעבור לבאר שבע
אסתר בוכשטב:
 השיקום לא יכול להיות של עוטף עזה, ואני קוראת לזה עוטף עזה, כי אנחנו בעוטף עזה, לא בשום מקום אחר – הוא לא יהיה עד שיחזירו את אחרון החטופים
אסתר בוכשטב:
 אף אחד לא יוכל לגור בבית שלו בקיבוץ נירים או בקיבוץ ניר עוז או בקיבוץ אחר, כשיש חטופים מעבר לגדר
אסתר בוכשטב:
 צריך להבין את זה – זה חטופים שהם אזרחים
אסתר בוכשטב:
 אי אפשר להמשיך ככה
אסתר בוכשטב:
 חייבים לעצור את זה עכשיו, ולעשות את זה כמעשה ראשון, המעשה הכי חשוב
אסתר בוכשטב:
      שוב, אני אומרת את זה: אני אמא של יגב; אבל אני חושבת שזה מעשה מוסרי וערכי מדרגה ראשונה – לכולם
אסתר בוכשטב:
 תודה
אלעזר שטרן:
 דרך אגב, רק אם אפשר, על השם יגב
אסתר בוכשטב:
יגב – אנחנו היינו זוג צעיר אופטימי בתחילת דרכנו וחשבנו שהשמות של הילדים שלנו יהיו מהעולם שלנו, שהוא עולם הטבע, החקלאות
אסתר בוכשטב:
 יגב זה שדה
אסתר בוכשטב:
 שדה חרוש לפני זריעה
אסתר בוכשטב:
 יוגב זה האיכר, ויגב זה השדה
מירב לשם גורן:
אני רק אגיד בוקר טוב
מירב לשם גורן:
 לי קוראים מירב לשם גונן
מירב לשם גורן:
 יש לי חמישה ילדים, אבל אחת מהם נמצאת בעזה – רומי גונן
מירב לשם גורן:
 החברים לצידי הם דרומיים, הם גרים בדרום, אני גרה בצפון
מירב לשם גורן:
 זאת אומרת שעכשיו אנחנו לא בבית
מירב לשם גורן:
 זאת אומרת, חלק מהמשפחה כן, אבל יש לנו שם את חיזבאללה
מירב לשם גורן:
 יש לנו את החזית הנוספת
מירב לשם גורן:
 אני גרה בכפר ורדים
מירב לשם גורן:
 באותה שבת זו הייתה הפעם הראשונה שהרגשתי חוסר אונים מטורף ותחושת חוסר בטחון שבחיים לא הרגשתי
מירב לשם גורן:
 אני לא ארחיב על זה, גם שני החברים פה, המשפחה החדשה שלי, אמרו את הדברים כל אחד בצורה שלו
מירב לשם גורן:
     צה"ל זה לא איזו כותרת, צה"ל זה אנשים אמיתיים שיום-יום, לא יודעת אם אפילו יום, אני חושבת שזה יממות-יממות – עובדים מאוד קשה
מירב לשם גורן:
 ככה שהטענות שלנו הן לא לאנשים האמיתיים שבתוך המערכת
מירב לשם גורן:
 אבל, משהו במבנה של המערכת שלנו פה במדינת ישראל כשל בגדול, ואת זה אנחנו צריכים לפתור
מירב לשם גורן:
 ואני מבינה היום שאי אפשר לחכות שזה יקרה אחרי
מירב לשם גורן:
 זה צריך להיעשות תוך כדי ובמקביל
מירב לשם גורן:
 וזו הציפייה שלי מכם
מירב לשם גורן:
     אני יודעת שאתם עוסקים היום בתמלוגים לאנשי המילואים, ואני חושבת שזה סופר חשוב
מירב לשם גורן:
 אנשים ששלושה חודשים בקושי ראו את הבית
מירב לשם גורן:
 בן הזוג של הבת שלי יצא אתמול, הוא עד עכשיו היה בגיחות ועכשיו הוא יצא לכמה ימים
מירב לשם גורן:
 אבל, זה מה שאנחנו חווים
מירב לשם גורן:
 זה מה שכולנו חווים
מירב לשם גורן:
 לכולנו יש או מישהו במילואים, או מישהו שהוא מכיר שהוא חטוף, או אנחנו – אנחנו ממש מתמעטים – שיש להם בן משפחה אהוב בעזה
מירב לשם גורן:
 מי שנמצא בעזה והסתובב בעזה, היה במקומות היותר בטוחים כי הוא בא עם הנשק – הם ללא
מירב לשם גורן:
 אני רוצה שתזכרו את זה כל בוקר
מירב לשם גורן:
     מבחינתי, זו אחת הוועדות, או אמנם זו ועדת משנה של ועדה, אבל היא אחת החשובות ביותר, שיש לי ציפייה ממנה להחזיר אותם אתמול
מירב לשם גורן:
 לא היום
מירב לשם גורן:
 94 ימים זה לא אנושי להיות בידיים של חמאס
מירב לשם גורן:
 יש שם בנות צעירות, יפות
מירב לשם גורן:
 יש שם גברים שהאון, החוזק הנפשי שלהם, אולי, הוא כבר לא כמו שאנחנו היינו רוצים שיראה או שאנחנו מדמיינים לעצמנו
מירב לשם גורן:
 יש שם אנשים מבוגרים
מירב לשם גורן:
 יש שם עדיין שני ילדים צעירים
מירב לשם גורן:
      אז אני רק רוצה שזה יהיה כל בוקר אצל כל אחד מחברי הכנסת
מירב לשם גורן:
 כי במדינה שלי אני יודעת שלעם זה כל בוקר
מירב לשם גורן:
 קמים עם זה והולכים עם זה לישון
מירב לשם גורן:
 אני רוצה שזה יהיה גם בראש של חברי הכנסת
מירב לשם גורן:
 אני ביקשתי לפני שבוע, שזו הפעם הראשונה שהייתי פה בכנסת, ביקשתי שיתלו בכל חדר ועדה תמונה של החטופים
מירב לשם גורן:
 זו הוועדה הראשונה שנכנסתי אליה הבוקר ועדיין אין פה תמונה
מירב לשם גורן:
 אני אחזור גם ליושב-ראש הכנסת ואבקש עוד פעם שבכל חדר של ועדה זה יהיה מול העיניים של כולם
מירב לשם גורן:
 לא יכול להיות שאני אקום בבוקר, אתהלך במשך היום, אלך לישון בלילה, והפנים של הבת שלי יהיו מול העיניים, והפנים של האהובים שלנו לא יהיו מול העיניים של חברי הכנסת
מירב לשם גורן:
 לא יכול להיות
מירב לשם גורן:
 תודה לכם
אלעזר שטרן:
תודה גם לך
אלעזר שטרן:
 תראו, אני אגיד רק דבר אחד
אלעזר שטרן:
 הדברים שלכם, כמה שצפוי שהם יהיו נוגעים ללב, הם נוגעים יותר עמוק ממה שאתן חושבות וחושבים
אלעזר שטרן:
 ואני מברך אתכם
אלעזר שטרן:
 אתם לא צריכים את הברכות שלנו בשביל להעריך את המאמץ שאתן עושות ועושים בכל מקום
אלעזר שטרן:
 ואני רק רוצה להגיד לכם שאין פה שגרה שנותנים לכם לדבר
אלעזר שטרן:
 אנחנו, הדברים שלכם לא נופלים עלינו, על האוזניים שלנו, לא נופלים עליהם כדבר שבשגרה שאנחנו יושבים בוועדות ואתם באים ואנחנו שומעים
אלעזר שטרן:
 אני חושב שהם נוגעים גם בלב של כל אחד מאיתנו, אבל גם במוח של כל אחד מאיתנו
אלעזר שטרן:
 ואני מודה לכם, גם כמי שמחשיבים את עצמנו, כל אחד במידה משתנה, לא משנה, כמחויבים מאוד לעניין הזה כל יום
אלעזר שטרן:
 עדיין הדברים שלכם עושים את שלהם, ותודה
אלעזר שטרן:
      קמל"ר, אנחנו נמשיך, או נתחיל איתך שוב
אלעזר שטרן:
 כן
מירב בן ארי:
אז אני רק אגיד שאם יש מסר אחד שעולה מכל גדודי המילואים, לא משנה אם זה בצפון, בדרום, מתוך עזה, בעוטף או באיו"ש, או בכל מקום אחר שאנשי המילואים מעבירים, זה שאנחנו פה כמה שצריך ללא מגבלת זמן, עד שיושגו המטרות ובאמת יוחזרו החטופים הביתה והחמאס יושמד
מירב בן ארי:
 זה מסר שהוא עולה מכל משרתי המילואים, והוא לא קשור לתגמולים
מירב בן ארי:
 התגמולים זה משהו שהמדינה צריכה לשים לצד הדבר הזה, אבל אנחנו באנו ב-7 באוקטובר
מירב בן ארי:
 אני איש מילואים בעצמי גם
מירב בן ארי:
 אנחנו לא בשגרה שלושה חודשים, ואם צריך להיות עוד נהיה עוד, עד שנצליח לעמוד במטרות ששמנו
מירב בן ארי:
 אז את זה חשוב להגיד, כי זו באמת המהות של המילואים
מירב בן ארי:
     מעבר לזה, במעבר לתוכנית, אז אני באמת חושב שיש פה ניסיון לתת מענה למלחמה הזאת שנכפתה עלינו, ולזה שמערך המילואים באמת נמצא כבר 94 יום בלחימה, בכלל הגזרות, בניסיון לתת מענה למעטפת האזרחית של המשרתים
מירב בן ארי:
 גם בהקשרי המשפחה, גם בהקשרי הפרנסה וגם בהקשרי הלימודים האקדמיים
מירב בן ארי:
 ניסינו רגע לגעת בכל התחומים
מירב בן ארי:
 לא הכול עוד מושלם
מירב בן ארי:
 וכמו שאמרנו, יש עוד המשך לדבר הזה
מירב בן ארי:
 אבל, אני אנסה להציג את הדברים
מירב בן ארי:
 יש פה עוד כמה נקודות שבאות לידי ביטוי בתוכנית; דבר ראשון זה תגמול מתפתח בהתאם לעומס
מירב בן ארי:
 זאת אומרת, אנחנו היום, מערך המילואים, יש בו המון דיפרנציאליות – לא כולם משתחררים או משרתים באותו מקום, ולכן יש הבדלים בין יחידות במערך הלוחם ויחידות שאינן במערך הלוחם
מירב בן ארי:
 ומשך השירות משפיע גם הוא
מירב בן ארי:
 יש פה הסתכלות על שנת 2024 - - -
אלעזר שטרן:
רגע, בני, סליחה
אלעזר שטרן:
 גם חבר הכנסת מאיר כהן, אנחנו נרצה לרדת גם לתוך הפרטים לפני הכללים שאתה מדבר עליהם
אלעזר שטרן:
 זה מעניין אותנו מאוד
אלעזר שטרן:
 אני חושב שדרך הפרטים גם נבין את הכלליים
מירב בן ארי:
אין בעיה
אלעזר שטרן:
עכשיו, אם אתה מציג את זה, ואני כבר אומר לדוברים האחרים ממשרד האוצר, אני רק אשמח שהדוברים האחרים לפחות, אם אתה, בני, לא יכול לעשות את זה, יציגו לנו באמת את יכולות המימוש ואת המועדים של ממתי הדברים, שיוצגו פה תכף כחלק מהתוכנית, הולכים להיות נגישים, ממומשים למשרתי המילואים ולבני המשפחות שלהם, כמו שאנחנו מכירים בתוכנית
מירב בן ארי:
אני חושב שאחרי שנציג רגע את הפרטים, אז יוכלו גם משרד האוצר, וגם אבישג, להתייחס
אלעזר שטרן:
זה הרעיון, בסדר גמור
מירב בן ארי:
אין שום בעיה
מירב בן ארי:
 אז כמו שאמרתי, שנת 2024 בהסתכלות של התוכנית הזאת, היא שנה שבה המילואים הולכים להיות מופעלים בצורה עצימה, הרבה יותר ממה שהכרנו והתגלנו
מירב בן ארי:
 אז באמת רגע לנסות להסתכל על האוכלוסיות השונות בתוך מערך המילואים
מירב בן ארי:
 אני לא יודע איך אתם רוצים להציג את זה; אם האוצר רוצים רגע לעבור על התוכנית, או שאבישג תעבור – מה שתרצו
מירב בן ארי:
 אין לי בעיה גם לעבור בעצמי
אלעזר שטרן:
אבישג איתנו? אנחנו נעלה אותך
אלעזר שטרן:
 בני, אנחנו מקבלים את ההצעה, אבישג תציג
אלעזר שטרן:
 בוקר טוב, אבישג