GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב אלקין:
 עכשיו, לכן אני מציע גם מבחינת הדיון הזה שאנחנו נדבר על בעיה ונדבר על הצעות לפתרון, ואז נראה לאן נתקדם מזה
זאב אלקין:
 והדיון הזה בכוונה פתוח כי לא רציתי להסתפק רק בגופים של הממשלה, אלא מאוד חשוב לי לשמוע גם נציגים של ארגונים שונים שפועלים בקמפוסים יהודיים
זאב אלקין:
 יש פה גם נציגות מסוימת של סטודנטים שלמדו או לומדים בקמפוסים כאלה, ולכן מעניין לשמוע גם אותם
זאב אלקין:
 ויש כמובן את נציגי המדינה שהם יתייחסו
זאב אלקין:
      מבחינת סדר הדיון אני מציע את הסדר הבא; אני מבקש בתחילת הדיון ממשרד החוץ ומשרד התפוצות להתייחס בשלב הראשון לתיאור הבעיה, איך שהם תופסים אותה
זאב אלקין:
 עוד לא לעבור לשלב הפתרון כי לזה נגיע בהמשך
זאב אלקין:
 ואחר כך נפתח את זה
זאב אלקין:
 יש פה נציגים של כמה גופים מחקריים שעשו מחקרים, ונציגים של סטודנטים, אז נשמע אותם
זאב אלקין:
 זאת אומרת שנתרכז בחלק הראשון של הדיון בהצגת הבעיה ולאחרי זה נתחיל לעבור לדיון על הפתרונות
זאב אלקין:
 אבל אני רוצה שקודם ננסה להבין את עומק הבעיה וגם מה השורשים שלה, ומחשבות שונות מאיפה זה נובע
זאב אלקין:
 עד כאן הפתיח שלי
זאב אלקין:
 אני, דווקא לאור הזווית שבה רציתי לראות את הדברים, אני אשמח אם משרד החוץ יתייחס ראשון, לפני משרד התפוצות
רות כהן-דאר:
בוקר טוב, אדוני יושב-הראש, ותודה על ההזדמנות
רות כהן-דאר:
 שמי רותי דאר, אני מנהלת המחלקה למאבק באנטישמיות ושימור זיכרון השואה במשרד החוץ
זאב אלקין:
אגב, אני אעיר שעצם זה שצפ"א (צפון אמריקה) לא פה בדיון, בעיני חלק מהבעיה
רות כהן-דאר:
אתה מעיר לי?
זאב אלקין:
כן, כנציגת משרד החוץ
רות כהן-דאר:
רשמתי
זאב אלקין:
כי אני חושב שבסוף, עם כל החשיבות וההיבט הזה של המאבק באנטישמיות, הבעיה פה היא בעיה שתפגוש את מחלקת צפון אמריקה של משרד החוץ בשיא עוצמתה בעתיד הקרוב
רות כהן-דאר:
אז אני אגיד לאדוני שאנחנו בקשר קבוע, יום-יומי ושוטף עם מחלקת צפון אמריקה
רות כהן-דאר:
 העבודה נעשית בשיתוף פעולה, התייעצויות בשיתוף פעולה
רות כהן-דאר:
 זה לא שהחטיבה שאליה אני שייכת עובדת במנותק
רות כהן-דאר:
 אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא, בתיאום ובהעברת מידע שוטף
רות כהן-דאר:
 אני אתחיל דווקא מהבעיה שאדוני תיאר
רות כהן-דאר:
 זו לא בעיה חדשה, כמובן, היא רק התעצמה בעקבות המלחמה בצורה משמעותית
רות כהן-דאר:
 והמקור שלה הוא בשני מישורים; האחד הוא שינויים חברתיים דמוגרפיים בארצות הברית שמשפיעים על סוג האנשים שמגיעים לאוניברסיטה ומי נמצאים שם
רות כהן-דאר:
 והמישור השני הוא תפיסות עולם שמשתרשות בעולם האקדמיה, שהן נמצאות שם לאורך שנים, שהם מטופחות ומקבלות סיוע מגורמים חיצוניים שעוזרים בצורה של תמיכות באוניברסיטאות שמקדמות את תפיסת העולם הזו
רות כהן-דאר:
     אחת העבודות שפורסמו לאחרונה על ידי גוף שנקרא ISGAP, מתאר את נתיב הכסף של ממשלת קטאר והמעורבות המאוד-מאוד עמוקה שלה בתמיכות באוניברסיטאות שונות בארצות הברית
רות כהן-דאר:
 בעיקר באוניברסיטאות העלית, מה שנקרא "Ivy League" (ליגת הקיסוס)
רות כהן-דאר:
 בצד השני יש כמובן את העולם של חופש אקדמי, תפיסת עולם של חופש הביטוי, שמאפשרות לתפיסות האלה להתפתח
רות כהן-דאר:
 וכמובן, פעילות מאוד-מאוד אינטנסיבית של ארגונים כמו "Students for Justice in Palestine", וה-"American Muslims Association", ועוד כאלה שמתחזקים ארגוני סטודנטים בקמפוסים השונים, שמהווים מחוללי הפעילות האנטישמית והאנטי-ישראלית בקמפוסים
רות כהן-דאר:
     אני חושבת שצריך להסתכל על הבעיה הרבה מעבר לקמפוסים
רות כהן-דאר:
 הסטודנטים, הסקר שאדוני התייחס עליו מסתכל על קבוצת הגיל 18 עד 24, ואנחנו רואים, במעקב אחרי תקריות אנטישמיות, אנחנו רואים תקריות שקורות כבר בגילאי בית ספר
רות כהן-דאר:
 בית ספר יסודי ובית ספר תיכון
רות כהן-דאר:
 הילדים האלה לא מגיעים לאוניברסיטה כדף חלק ריק, אלא הדברים מתחילים במערכת החינוך
רות כהן-דאר:
 וזה דורש התייחסות
רות כהן-דאר:
 לגבי, אם תרצה שנדבר גם על מה משרד החוץ עושה אז אפשר יהיה בסיבוב השני
זאב אלקין:
לזה עוד נתייחס
רות כהן-דאר:
ועוד משהו מאוד-מאוד חשוב בסקר, אמרת, אבל אני חושבת שחשוב להדגיש את זה – כשמסתכלים על קבוצות הגיל הבאות אנחנו רואים שינוי עד התהפכות מגמה גם בתפיסות האנטישמיות וגם בתפיסות האנטי-ישראליות
רות כהן-דאר:
 זה יכול להגיד לנו משהו על מה אנחנו צריכים לעשות ואיך אנחנו צריכים להסתכל על התופעה
זאב אלקין:
 אבל אני דווקא הייתי מדבר הפוך מבחינת הסדר – היפוך מגמה כשמגיעים לדור הצעיר
זאב אלקין:
 זאת אומרת שהיה וקטור מסוים ביהדות ארצות הברית והוא מתהפך כשאנחנו מגיעים לגילאים יותר צעירים
זאב אלקין:
 ורואים את זה, אגב, בהדרגה
זאב אלקין:
 כי שכבת הגיל הבאה, נניח מעל 24, היא במובהק יותר טובה מ-18 עד 24, אבל היא הרבה יותר גרועה מ-55 פלוס, לצורך העניין
זאב אלקין:
 מצבנו שם
זאב אלקין:
 ולכן, רואים פה דינמיקה שהיא מאוד מטרידה
זאב אלקין:
 אז היות והיא עוד לא פועלת בהיקף מלא אז אנחנו עוד לא מרגישים אותה בסך הכל בממוצע האמריקאי, אבל הזמן עובד לטובת הדינמיקה המטרידה הזאת
רות כהן-דאר:
אני מסכימה איתך
זאב אלקין:
באופן מובהק
זאב אלקין:
 אגב, אתם רואים שינוי במשך השנים באווירה בתוך הקמפוסים?
רות כהן-דאר:
כן
רות כהן-דאר:
 בצורה משמעותית, לאורך שנים, כמו בהסתכלות כלל עולמית על אנטישמיות יש לאורך שנים מגמת עלייה עם ירידות פה ושם, לא משמעותיות, אבל מגמת עלייה גם בהיקף האנטישמיות
רות כהן-דאר:
 גם בהיקף התקריות וגם, ובעיקר, במרחב הדיגיטלי
רות כהן-דאר:
 שם מתחיל בעצם עיקר הבעיה שאנחנו בקבוצת הגיל הזאת
רות כהן-דאר:
 בעיני, זה צעירים שחיים במרחב הדיגיטלי, שנולדו עם הטלפון החכם ומקבלים את המידע שלהם מטיקטוק או מאינסטגרם או מפלטפורמות דיגיטליות אחרות
זאב אלקין:
אז הבעיה זה קמפוסים או פלטפורמות?
רות כהן-דאר:
זה יחד
רות כהן-דאר:
 בעיני, הפלטפורמות מהוות מחולל מאוד-מאוד משמעותי שצריך לטפל בו עוד לפני שמסתכלים על הקמפוסים
זאב אלקין:
אוקיי, הבנתי
זאב אלקין:
 מילה ממל"ל לפני שאני עובד למשרד התפוצות
הדס לורבר:
הדס לורבר, ראש חטיבת צפ"א
הדס לורבר:
 דיברת על צפ"א
הדס לורבר:
 מבחינת המניעים והתופעה שאנחנו מזהים, אז הדברים נאמרו
הדס לורבר:
 אני חושבת שהפלטפורמות הדיגיטליות הן חשובות כי הן מהוות מקור לגיוס אחר כך ליציאת ההמונים בקמפוסים, ובעצם הדרך שבה נוצר הגיוס, הרתימה
הדס לורבר:
 גם ב-"דארק-נטים" מסוימים
הדס לורבר:
 זאת אומרת, אנחנו כן מזהים גם שימוש בכל מיני פלטפורמות או כל מיני "מימיקים"
הדס לורבר:
 שימוש בתצורות שונות
הדס לורבר:
 וזה מהווה פלטפורמה לגיוס
הדס לורבר:
 צריך להגיד גם עוד תוספת; להבין גם את מעמדו של הסטודנט היהודי בתוך הקמפוסים האלה
הדס לורבר:
 זאת אומרת, החשש, הפחד
הדס לורבר:
 אנחנו מדווחים בארצות הברית על החשש לצאת לבתי הלל
הדס לורבר:
 יש שם אבטחה יותר מוגברת, אבל עדיין סטודנטים יהודים, זאת אומרת, מכונת הרעל שנמצאת שם בקמפוסים משליכה גם על הסטודנט היהודי
הדס לורבר:
 אז מעבר לאנטי-ציוניות יש פה גם את האלמנט של מה העתיד של אותם יהודים בקמפוסים
הדס לורבר:
     מבחינת המל"ל, אם אפשר ככה להגיד איזו מילה, אנחנו תופסים עוד לפני המלחמה וללא כל קשר לתופעות שאנחנו מזהים במלחמה, את סוגיית יהדות ארצות הברית כחלק מתפיסת הבטחון של מדינת ישראל
הדס לורבר:
 כמרכיב מפתח בתפיסת הבטחון
הדס לורבר:
 ולכן, עוד לפני כינסנו, וכבר אמרתי את זה בדיונים קודמים פה, את כל משרדי הממשלה בשביל לראות מה אפשר לעשות באמת במטרה להתחבר ליהדות ארצות הברית שום פעם, בכל הנושא של הזהות המשותפת שלנו, של מדינת ישראל
זאב אלקין:
אבל לאו דווקא במיקוד על הדור הצעיר אלא דיון כללי
הדס לורבר:
לאו דווקא, דיון כללי
הדס לורבר:
 זה היה כחודשיים לפני או שלושה חודשים, עשינו דיון ראשון עם כל משרדי הממשלה בשביל רגע לראות מה עושים בנקודת הזמן הזו, מתוך הבנה שיש פה בעיה מתמשכת שהולכת ומעמיקה ללא כל קשר למלחמה
הדס לורבר:
 ומתוך הבנה שזה באמת מרכיב מפתח בביטחון הלאומי
הדס לורבר:
      צריך להגיד שבמהלך המלחמה ראש ממשלה וראש המל"ל נפגשו עם הרבה מאוד גופים יהודים אמריקאים; AJC, JINSA, הפדרציות השונות
הדס לורבר:
 רק ביום חמישי נפגש עם דברה ליפשטדט, עם ה-ADL
הדס לורבר:
 זאת אומרת, זה בניסיון כן לראות איך אפשר להיאבק בתופעת האנטישמיות, איך אפשר להגביר את החקיקה מול כל הקונגרס השונים, סנטורים, וחברי קונגרס שמגיעים – לראות איך מקדמים חקיקה בארצות הברית שתיאבק באנטישמיות, שתפעל מול הקמפוסים
הדס לורבר:
 אנחנו גם בהקשר הזה עוקבים אחרי תופעת המימון הקטארי ורוצים לראות איך אנחנו מתמודדים עם הדבר הזה
הדס לורבר:
 שוב, הדרך עוד ארוכה ויש עוד הרבה מה לעשות, אבל צריך להתחיל ולעשות את העבודה וזה המקום
זאב אלקין:
אם כבר את מדברת על תהליכים כלליים, על יהדות ארצות הברית – כמה שנים את במל"ל?
הדס לורבר:
שנה
זאב אלקין:
שנה
זאב אלקין:
 בשנה הזאת היה דיון ממוקד על הדור הצעיר או על הקמפוסים שהובלתם?
הדס לורבר:
אז התחלנו סדרת דיונים שנגענו בחלקית בדור המבוגר שהולך, ובעצם מה קורה לקהילה בכלל, להתפוררות של הממד הקהילתי, ודיברנו גם על תהליכים בדור הצעיר ובאוניברסיטאות
הדס לורבר:
 דיברנו על זה לפני המלחמה ואמרנו שיש פה בעייתיות, כי הרבה מהיהודים האמריקאים, הדור הצעיר הולך ונהיה הרבה יותר ביקורתי, חובר לגישות הפרוגרסיביות, ובעצם מקבל איזושהי קריאת השכמה של "מה שלא סיפרו לנו עד כה", תנועת ההתעוררות הזו של "לא סיפרתם לנו עד כה שישראל היא כך וכך וכך", וזו תנועת התעוררות - - -
זאב אלקין:
אבל הדס, אני מציע לכם, תיקחו את זה מעבר לפיל והבעיה היהודית, כן? הנושא היהודי הוא חשוב, אבל פה יכול להיות שהוא אפילו לא במרכז
זאב אלקין:
 כי יהדות ארצות הברית תמצא לעצמה פתרונות מול הדבר בזה בצורה כזאת או אחרת, אבל השאלה הגדולה היא לא רק מה קורה ביחסים בין דור צעיר של קהילה יהודית למדינת ישראל
זאב אלקין:
 הבסיס הוא בסוף דעת הקהל האמריקאית
זאב אלקין:
 זו מדינה דמוקרטית שבה המערכת הפוליטית מגיבה לדעת קהל ומתאימה את עצמה
זאב אלקין:
 כמו בכל מדינה דמוקרטית אמיתית, לדעת הקהל
זאב אלקין:
 ולכן, אם מדינת ישראל תאבד את האחיזה שלה בדעת קהל אמריקאית כללית, גם אם יהיה שינוי לטובה בשכבה הצעירה של הדור היהודי הצעיר, וגם פה אין סיבה לחשוב שהוא יהיה שונה בהרבה מדעת הקהל הכללית, אבל נניח שתצליחו לאבחן אותו – זה עדיין לא יפתור את הבעיה
הדס לורבר:
אז אולי לא הצגתי את זה, אבל כמובן, ההתחברות היא קודם כל למגמות, ניסינו רגע לאפיין את המגמות הכלליות בארצות הברית; פוליטיקת הזהויות וההתחזקות של המשקל הפוליטי של השוליים
הדס לורבר:
 כמובן שזה חלק, כל הסיפור של המדוכאים ואיך היהודים נתפסים היום
הדס לורבר:
 המעבר הזה מזה שהם נתפסו כמדוכאים, בעצם חלק מהדמוקרטים היהודים, למעבר הזה של יהודי הוא עשיר, הוא האדם הלבן והוא המדכא
הדס לורבר:
 זאת אומרת, כל זה תחת, התחלנו סדרת דיונים ואז הגיעה המלחמה
הדס לורבר:
 אבל כן, בהחלט, צריך לשים את זה על השולחן, ונשמח גם לשמוע את החוקרים
זאב אלקין:
כן, תכף נעבור אליהם
זאב אלקין:
 עוד כמה מילים ממשרד התפוצות, שהם עוד גורם ממשלתי שמלווה את הנושא
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
נעים מאוד, בוקר טוב, שמי מרגריטה ספיצ'קו שיין
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 אני ראש אגף תפוצות במשרד התפוצות
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 המנכ"ל במילואים
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 תודה לך, אדוני יושב-הראש, על הדיון החשוב הזה
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 אני אתייחס דווקא לנקודה שפתחת איתה, שאנחנו לא מדברים פה על זהות
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 צריך להבין שאנחנו, שוב, בכובענו כתפוצות, זה הלחם והחמאה שלנו
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 כלומר, בשגרת העבודה היום-יומית שלי אני עוסקת כראש אגף תפוצות בחיבור לזהות יהודית וקשר למדינת ישראל בקרב יהדות העולם
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 ולכן, היינו צריכים להיכנס פה לעולם שהוא חדש מבחינתנו ולהתעסק בנושא הזה בפרמטר שהוא חדש לחלוטין
זאב אלקין:
למרות שאני מניח שהתעסקתם בו בכובע של תפוצות בהיבט היהודי דווקא
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
נכון, אז זו בדיוק הנקודה שלי
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 כלומר, אנחנו מתעסקים בזה בהיבט היהודי
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 ישבנו ושאלת לגבי מגמת השינוי וכמה בשנה האחרונה, באופן כללי, השינוי הזה קרה
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 אז לפחות מההתרשמות שלנו של הקשר שלנו ספציפית עם הקמפוסים בהקשרם היהודי, מעולם לא הרגשנו את זה בצורה, בטל לא בעצימות ברמה כזאת
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 ישבנו לפני חצי שנה בקולומביה, שהיום היא בכותרות בתור "ספייס" מאוד-מאוד שלישי של אנטישמיות, עם עשרות סטודנטים של הלל, שהם מאוד פעילים בהלל – שאלנו אותם בצורה מאוד חד משמעית "כמה מאוימים אתם מרגישים בתוך הקמפוס"?, ואנחנו מדברים עכשיו על לפני ה-7 באוקטובר, ואף אחד מהם לא ידע להגיד שהוא מרגיש באיזושהי צורה אי-נוחות עם היהדות שלו
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 כמובן שאנחנו בעולמות אחרים עכשיו
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
     ואני חושבת שבפריזמה שלנו, ושוב, אנחנו בפלטפורמות שלנו התעסקנו תמיד בזהות יהודית, בחינוך יהודי, בטח בחינוך לישראל
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 מוזאיק, שהיא פלטפורמת החינוך הבלתי-פורמלי שלנו, שהמנכ"ל, מאיר הולץ תכף גם יציג נתונים על מה שקורה היום בקמפוסים
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 אנחנו מוציאים כל שבוע דוח של מה קורה בתוך הקמפוסים, שאנחנו מקבלים מהשותפים שלנו
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 בגדול, השותפים שאנחנו עובדים איתם היום, שזה הארגונים היהודים הגדולים בקמפוס; "Hillel", "Chabad On Campus", ו-"Olami", זה ארגוני חינוך
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 ארגוני חינוך שלא מתעסקים, כלומר הם מתעסקים בזהות יהודית והם מתעסקים המון-המון בחינוך למדינת ישראל, אבל הם לא מתעסקים בהסברה פר אקסלנס, בטח כמו שאנחנו מכירים אותה מאז ה-7 באוקטובר
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
     וחשוב גם להבין פה שבשאלת הזהות היהודית, הרבה מאוד סטודנטים מעולם לא התעסקו בזהות היהודית שלהם
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 סטודנטים יהודים לא התעסקו בזהות היהודית שלהם בעצם עד שבעל כורחם נכפה עליהם להתעסק בה החל מה-7 באוקטובר
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 כלומר, הם לא עסקו בזה, זה לא היה חלק משמעותי בחייהם
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 בטח לא מדינת ישראל
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 הם לא היו פרו-ישראליים, הם לא שיתפו פוסטים של 'StandWithUs', וזה מעולם לא העסיק אותם
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 כלומר, הם היו לחלוטין ניטרליים, וזה לא היה משהו שהיה מרכיב משמעותי בחייהם
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 פתאום נכפה עליהם, בצורה אגרסיבית מאוד, לעסוק בזה
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 לעסוק בזה
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 והקמפוסים שהיה מבחינתם המקום הבטוח והמכיל והליברלי והחם שהם היו רגילים אליו, הפך להיות מקום קר, מסוכן ועוין
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 וזו מציאות חדשה מאוד מבחינתם, שפתאום שאלת הזהות נהייתה משמעותית מאוד
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 אני אבקש ממאיר להמשיך
עמית הלוי:
רק דקה
עמית הלוי:
 לא הבנתי את הפער בינך לבין רותי
עמית הלוי:
 רותי אומרת שיש תקריות אנטישמיות מהיסודי ומהתיכון
עמית הלוי:
 כל מחוללי האנטישמיות שתיארת הרגע, התנועות הפלסטיניות לא הוקמו ב-8 באוקטובר
עמית הלוי:
 אז מה הפער בין הסטודנט בקולומביה, שלפני כמה חודשים, את אומרת, או שנה, לא הרגיש כלום, לא הרגיש שום אי-נחת, כמו שהגדרת את זה, מיהדותו – לבין התופעה
עמית הלוי:
 מה התעורר? עכשיו, הכל היה קיים, כל התשתית, התעמולה הייתה קיימת
עמית הלוי:
 נדלקה ב-7 באוקטובר או שזה דבר ארוך שנים? מה? יש מחולל מפנה של החודשים האחרונים? יש מחוללים של שנים ארוכות אחורה?
רות כהן-דאר:
אנטישמיות – יש לה תכונה אחת נוראית; היא קיימת מאז ומעולם, ולדעתי גם תישאר איתנו אחרי שתסתיים המלחמה, גם אם נוציא את ישראל מהמלחמה, עדיין תהיה שנאת יהודים
רות כהן-דאר:
 והתכונה האחת שלה המאוד מעצבנת היא שכל משבר, ולא משנה מה, תסתכלו רק על השנים האחרונות, שבכל משבר היא פשוט תופסת תאוצה סביב אותו משבר
רות כהן-דאר:
 המשבר מהווה תירוץ
רות כהן-דאר:
 יושבת פה קרן נוריאל, מנכ"לית ADL
רות כהן-דאר:
 הם עשו סקרים ויש להם נתונים
רות כהן-דאר:
 אני חושבת שאולי שווה לתת לה לדבר כמה דקות על מה קורה בקמפוסים
זאב אלקין:
אנחנו תכף נבקש מנציגים של כמה גופים
עמית הלוי:
לא, אבל אני מכיר את הנתונים האלו עוד מלפני ה-7 באוקטובר
עמית הלוי:
 כלומר, אם לפני שנה לא הייתי מקבל - - -
רות כהן-דאר:
כן, ה-7 באוקטובר הוא פשוט עוד קפיצה נוראית במה שקורה בקמפוסים
עמית הלוי:
לא, אז אני מתייחס לנוחות שהיא אומרת שאנשים הרגישו
רות כהן-דאר:
בטוחים הם לא הרגישו תמיד
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
שנייה, אז אני רק אחדד את האמירה שלי, שלרגע זה לא יובן לא נכון
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 אני לרגע לא אומרת שלא הייתה אנטישמיות בקמפוסים, אני אומרת שהעצימות של הדבר הזה התפוצצה באופן מאוד-מאוד משמעותי
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 כלומר, דברים שהם לא חוו בחיי היום-יום שלהם, והאמירה שלי לגבי זה היא שרוב הסטודנטים לא כל כך יודעים איך להתמודד עם המצב כרגע כי הם חוו את זה, או לא חוו את זה, או חוו את זה בעצימות מאוד-מאוד נמוכה
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 גם חשוב לזכור שלא הכל ליגת הקיסוס, ולא כל הקמפוסים זו תופעה שהיא מאוד-מאוד נפוצה
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 זה בטח לא אומר שזה לא קורה
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 אני פשוט אומרת שהעולם לפני ה-7 באוקטובר ואחרי ה-7 באוקטובר, זה שני עולמות שונים בחוויות שהסטודנטים היהודים חווים
זאב אלקין:
אוקיי, בסדר גמור
מאיר הולץ:
כן, שלום לכולם
מאיר הולץ:
 תודה רבה, אדוני יושב-הראש
מאיר הולץ:
 מאיר הולץ, מנכ"ל "מוזאיק"
מאיר הולץ:
 אנחנו בשותפות עם משרד התפוצות, והפרויקט הגדול ביותר שלנו הוא פרויקט הקמפוסים, ששם אנחנו בשותפות עם "Hillel", "Chabad On Campus", ו-"Olami" – שלושת הארגונים היהודים הגדולים בעולמות הקמפוסים
מאיר הולץ:
 כמו שאמרה מרגריטה, מדובר פה על ארגונים שבמהותם הם ארגוני חינוך וזהות ולא ארגוני הסברה ומאבק באנטישמיות
מאיר הולץ:
 אבל לנוכח המציאות הם כולם עוברים שינויים שונים כדי להתמודד עם המצב החדש
מאיר הולץ:
 אני אגיד שיש לי פה כמה נתונים שגם העברתי לך, אדוני יושב-הראש, לפני הדיון, ובחלקם הם נתונים שקיבלנו מהשותפים שלנו, והאחרים זה נתונים שמצאנו במקורות פתוחים
מאיר הולץ:
 אני רואה פה שגם קרול נוריאל נמצאת, שחלק מהנתונים שלנו גם מגיעים מהמחקרים שלהם, ולכן עליהם אני אדלג, כדי לתת לקרול את הכבוד להציג את הנתונים שלהם
מאיר הולץ:
     אבל אני אגיד ממש בקצרה על מה שקורה פה
מאיר הולץ:
 מאז ה-7 באוקטובר להלל דווחו כבר 659 תקריות אנטישמיות, ומנכ"לית הלל ישראל תדבר על זה קצת יותר
מאיר הולץ:
 בחב"ד דווחו 290
מאיר הולץ:
 אנחנו מדברים פה על עלייה של למעלה מ-700% בתקריות אנטישמיות בחודשים אוקטובר-נובמבר ביחס לתקופה המקבילה אשתקד
מאיר הולץ:
 לפי סקר של "בנרדייס", 28% מהסטודנטים מדווחים עכשיו שהם מואשמים במעשים של ישראל, ואם להשוות את זה ל-2016, אז היו 10%
מאיר הולץ:
 מה שאומר שאנטישמיות בהחלט הייתה שם, תמיד נמצאת שם, וראינו גם שיאים ב'שומר החומות' ולפני זה, אבל יש פה שיא שלא היה המון-המון זמן
מאיר הולץ:
     ההערכה כיום מדברת על זה ש-80% מהתקריות האנטישמיות לא מדווחות, אז המספרים שאנחנו מדברים עליהם עכשיו הם ממש קצה קוצו של הקרחון האנטישמי שיש כרגע בצפון אמריקה
מאיר הולץ:
 אני גם אוסיף שאחד הדברים, בהמשך למה שרותי אמרה לגבי האונליין, ההבדל המרכזי בין קמפוסים בצפון אמריקה לשאר העולם היא העובדה שהסטודנטים גרים בקמפוס
מאיר הולץ:
 בשאר העולם אנשים מגיעים ללימודים, מגיעים לאוניברסיטה והולכים הביתה, אבל פה הם גרים שם, הם עוזבים את המדינות שהם גרים בהן הרבה פעמים
מאיר הולץ:
 וזה דבר שהוא מאוד-מאוד משפיע, כי בעצם הם גרים עכשיו בתוך איזשהו קלסתר, שכולם נמצאים שם
מאיר הולץ:
      אוניברסיטת הרווארד, אחרי השימוע שהיה בקונגרס, שאני חושב שזה אולי הדבר, האירוע היחיד שעזר למאבק באנטישמיות יותר מכל דבר אחר, באופן קצת אבסורדי, אחרי ששלושת הנשיאות של MIT, הרווארד ופן הגיעו לשם והצליחו לגמגם את דרכן לקונטקסט – זה אולי אחד הדברים שבאמת עזר להבין עד כמה המצב בקמפוסים נוראי
מאיר הולץ:
 אבל אוניברסיטת הרווארד עדיין מודיעה שהיא תומכת פה אחד בנשיאה, וב-MIT גם הוועד המנהל הודיע שהוא תומך בנשיאה
מאיר הולץ:
 אוניברסיטת סטנפורד בעצם מינו שלושה יועצים בכירים לתחום האנטישמיות בקמפוסים, אבל הם מינו יועצים שמזוהים עם BDS ועם JVP – ארגונים שהם במובהק לא פרו-ישראליים
מאיר הולץ:
 זאת אומרת, איזשהו יציר כלאיים שגורם יותר בעיות מאשר פתרונות
מאיר הולץ:
 אלה הדברים העיקריים, מבחינת הבעיות, שאנחנו מדברים עליהם
מאיר הולץ:
 בהמשך נוכל לדבר גם על דברים חיוביים שקרו וגם על פתרונות שאנחנו מציעים
זאב אלקין:
בסדר גמור
זאב אלקין:
 אגב, לפני שניגש למחקרים יש רק שאלה
זאב אלקין:
 דיברו פה שלושה גופים ממשלתיים – על מי בסוף האחריות בממשלה, אני אשאל אולי את המל"ל כגוף מתכלל, אולי אתם תדעו להגיד פה תשובה – על מי בסוף, האחריות בממשלה על הפעילות בקמפוסים? לא בהקשר היהודי, כן? של קשר עם סטודנטים יהודים, אלא בהקשר ההסברתי, ויצירת דעה אוהבת למדינת ישראל בקרב האליטה האמריקאית העתידית
זאב אלקין:
 של מי התיק הזה בממשלה? מי הכתובת?
הדס לורבר:
אני חושבת שדיברנו על זה כבר באיזשהו דיון קודם אצלך, גם בהקשר הזה
הדס לורבר:
 יש לזה אחרית משותפת
הדס לורבר:
 יש פה גם את משרד החוץ ואת הסמנכ"לים שעוסקים בזה, ואם תוכלי להוסיף על זה מילה, על מה הם עושים בקמפוסים
הדס לורבר:
 יש פה את משרד התפוצות
הדס לורבר:
 אני חושבת שזו אחריות בין-משרדית, ויש כמה משרדים - - -
זאב אלקין:
משרד התפוצות כמי שעוסק בתפוצות או משרד התפוצות כמי שעוסק בהסברה מאז תחילת המלחמה? באיזה כובע?
רות כהן-דאר:
המאבק באנטישמיות, בהחלט
רות כהן-דאר:
 המאבק באנטישמיות, לפי החלטת ממשלה
זאב אלקין:
באנטישמיות, אוקיי
זאב אלקין:
 באגף דל"ג (דה-לגיטימציה) ואנטישמיות
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
דל"ג, בדיוק
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 יש לנו מחלקה חדשה שלמה שמתעסקת - - -
זאב אלקין:
כן, המחלקה המטיילת
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
בדיוק
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 מחלקה בחרדות נטישה
מרגריטה ספיצ'קו שיין:
 אז הם נכנסו בתחילת השנה והם לחלוטין בתוך, מה-7 באוקטובר הם מוצאים את עצמם ממש בעין הסערה של הדבר הזה
זאב אלקין:
זאת אומרת, התשובה היא בסוף משרד החוץ ומשרד התפוצות
זאב אלקין:
 אלה שתי הזרועות של המדינה כמדינה לטיפול באירוע הזה
זאב אלקין:
 מבחינתכם כמל"ל
זאב אלקין:
 אוקיי, בואו קצת, כבר התחלנו לגלוש בדברים של מנכ"ל מוזאיק לסוגייה של נתונים, אז אני אפתח את הבמה קודם כול, כמו שאמרתי בשלב הראשון, לגופים שרוצים להציג נתונים מסקרים או מהמחקרים שהם עשו
זאב אלקין:
 מוזאיק דיברו, נעבור להלל – תציגו את הנתונים שלכם, ומשם נמשיך
נגה ברנר סמיה:
תודה רבה, בוקר טוב
נגה ברנר סמיה:
 שמי נגה ברנר סמיה, מנכ"לית הלל ישראל
נגה ברנר סמיה:
 אני מייצגת, למעשה אנחנו הזרוע הישראלית של ארגון הלל העולמי – ארגון הסטודנטים היהודי הגדול בעולם
נגה ברנר סמיה:
 תודה רבה על זכות הדיבור וגם על הדיון החשוב הזה
נגה ברנר סמיה:
 אז כמו שמאיר התחיל להגיד, אני אציג קצת נתונים
נגה ברנר סמיה:
 אני אגיד שחזרתי שבוע שעבר מהכנס העולמי של הלל העולמי בדאלאס, ששם יותר מ-1,000 נציגים של התנועה מתכנסים ביחד כל שנה
נגה ברנר סמיה:
 והמטאפורה המרכזית שעלתה, הדימוי המרכזי שהשתמשו בו כולם זה דימוי הקרחון
נגה ברנר סמיה:
 זה קצת מתכתב עם הדברים שנאמרו
נגה ברנר סמיה:
 זה לא שזה לא היה קיים, רק ראינו מעט מזה, והדבר הזה נחשף במלוא עוצמתו המכוערת והמפחידה מה-7 באוקטובר
נגה ברנר סמיה:
 הדימוי השני שאני שומעת זה הדימוי של הצפרדע בתוך המים הרותחים
נגה ברנר סמיה:
 אז לאט-לאט מגבירים פה את האש, ואנחנו מרגישים פה את הקפיצה
נגה ברנר סמיה:
 מרגישים שאנשים קופצים דום ומתחילים לפעול
נגה ברנר סמיה:
      אני אספר קצת גם על הדברים שהלל עושים בשטח, שכמובן מעכשיו צריך להגביר ולתגבר
נגה ברנר סמיה:
 אז כמו שמאיר באמת הזכיר, מתוך נתוני הדשבורד, אחד הדברים הראשונים שהוקמו זה מנגנון דיווח
נגה ברנר סמיה:
 קוראים לזה "ReportCampusHate
נגה ברנר סמיה:
org", ושם מתכנסים כל הדיווחים
נגה ברנר סמיה:
 זה מנגנון מאוד יעיל
נגה ברנר סמיה:
 אני מסכימה עם מה שנאמר, זה כנראה לא מדווח מספיק
נגה ברנר סמיה:
 לא הכל מדווח
נגה ברנר סמיה:
 אז קשה לדעת מספרים אמיתיים
נגה ברנר סמיה:
 אבל לפי מה שמדווח כיום, נכון לאתמול בלילה 678 מקרי אנטישמיות מאז ה-7 באוקטובר
נגה ברנר סמיה:
 רק כדי לתת לזה קצת קונטקסט וקצת צבע; קצת קונטקסט – בעבר, מספר השיא שהגענו אליו לשנה שלמה לפני השנה הזאת היה 50 מקרים בשנה
נגה ברנר סמיה:
 לפני עשור, ב-2013, בדיוק באותה תקופה, 26 מקרים כל השנה
נגה ברנר סמיה:
 אנחנו כבר מה-7 באוקטובר ב-678 מקרים, כמו שאמרתי
נגה ברנר סמיה:
 רק כדי לתת קצת צבע על מה מדובר – חשוב להבין, מתוכם 39, אפשר להגיד רק, אפשר להגיד שזה הרבה או שזה מעט – אני לא יודעת, אני שמה את זה פה – 39 מקרים של אלימות פיזית, אוקיי? אז לשים את הדברים קצת בפרופורציות
נגה ברנר סמיה:
 263 מתוכם הם אמירות – דברי שנאה, שטנה, גזענות וכולי; ו-242 הם ונדליזם וגרפיטי
זאב אלקין:
דברי שנאה זה תלוי לפי הגדרה של מי, כי לפי הגדרת הנשיאות לא בטוח שהיה נחשב
נגה ברנר סמיה:
תלוי בקונטקסט, אז נכון
נגה ברנר סמיה:
 אבל זה כולל בפנים אמירות, וגם אסיפות ודברים מהסוג הזה
נגה ברנר סמיה:
 הוונדליזם והגרפיטי אנחנו רואים בעיקר צלבי קרס על כל מיני מבנים, או תלישת מזוזות וכולי
נגה ברנר סמיה:
 138 הם מקרים מוכוונים, מה שנקרא "targeted" לאינדיווידואליים
נגה ברנר סמיה:
 זאת אומרת, לסטודנטים ספציפיים
נגה ברנר סמיה:
 וזה חשוב קצת להבין
נגה ברנר סמיה:
 אני אתן לדבר לקרול לדבר יותר לעומק על הסקר המשותף שנעשה על ידי הלל ו-ADL
זאב אלקין:
היא תהיה הדוברת הבאה
נגה ברנר סמיה:
אז זה בסדר
נגה ברנר סמיה:
 אבל אני חושבת שחשוב להבין מתוך הסקר הזה את התחושה של הסטודנטים בקמפוסים
נגה ברנר סמיה:
 אני אצטט קצת ואת תרחיבי, כמובן
נגה ברנר סמיה:
 אבל רק שליש מהיהודים מרגישים שהם יכולים, מרגישים בנוח, להביע את העמדות שלהם
נגה ברנר סמיה:
 אחוז הסטודנטים שמרגישים בנוח להראות את היהדות שלהם ירד מ-63 ל-38
נגה ברנר סמיה:
 אז אנחנו רואים את זה משפיע ומחלחל
נגה ברנר סמיה:
 כאן אולי הנקודה, ואת תרחיבי על זה, שזה חודר לחיי היום-יום של הסטודנטים
נגה ברנר סמיה:
 תחושת חוסר בטחון, תחושה שהם מפחדים להראות את היהדות שלהם
נגה ברנר סמיה:
 אנחנו רואים כמובן גם תגובה הפוכה, שדווקא יש יותר חבר'ה שבכוונה מביעים, כי רוצים להראות הזדהות ורוצים דווקא לתמוך בחברים שכן מפחדים
נגה ברנר סמיה:
 אז הם עושים את זה
נגה ברנר סמיה:
 זאת אומרת, יש גם את התגובות לדבר הזה
נגה ברנר סמיה:
 אבל זה חשוב לציין את זה
נגה ברנר סמיה:
     אני אגיד עוד קצת לגבי לא פתרונות אבל קצת דברים שנעשים, כי אני חושבת שזה כן חשוב להבין קצת מה קורה בשטח, כדי שהדיון שלנו אחר כך על מה אפשר לעשות וצריך לעשות יהיה קצת יותר עשיר
נגה ברנר סמיה:
 אז כמו שכבר אמרתי על המנגנון שכבר הוקם, ה-"ReportCampusHate
נגה ברנר סמיה:
org", הוקם עוד מנגנון שקוראים לו "LeagalProtecrion
נגה ברנר סמיה:
org", שזה בעצם פרו-בונו, עורכי דין שמנדבים את זמנם על מנת שכל סטודנט שחווה מקרה שזקוק לטיפול משפטי מקבל פה מענה
נגה ברנר סמיה:
 כמו שאמרתי גם, כל 678 המקרים האלה, אחד-אחד מטופלים
נגה ברנר סמיה:
 זאת אומרת, תשומת לב אישית, אינדיווידואלית לכל מקרה לגופו שדורש טיפול
נגה ברנר סמיה:
 בין אם זה פנייה לאדמיניסטרציה, בין אם זה תמיכה לאותו סטודנט שעבר את החוויה
נגה ברנר סמיה:
 כל הדברים האלה נעשים
נגה ברנר סמיה:
      אני חושבת שנכון לחלק קצת את המענים
נגה ברנר סמיה:
 אנחנו מחלקים את זה לשלושה; כמובן שיש את הנושא של הבטיחות והבטחון – שיתופי פעולה עם הקהילות היהודיות בשביל להגביר את תחושת הבטחון אנחנו מגבירים את מספר אנשי הבטחון שנמצאים בשטח, בבתי הלל וכולי
נגה ברנר סמיה:
 זה קצת ברור
נגה ברנר סמיה:
 הדבר השני זה מדיניות אכיפה, וזה בעיקר עבודה מול אדמיניסטרציה של האוניברסיטאות, כן? ההנהלה
נגה ברנר סמיה:
 זה הדיקנים, זה הנשיאים, זה הוועדות לענייני סטודנטים
נגה ברנר סמיה:
 כל האנשים שהם, מה שנקרא, לא הסגל האקדמי
נגה ברנר סמיה:
 ושם העבודה הרצינית שנעשית
נגה ברנר סמיה:
 יש מיזם מאוד-מאוד יפה שצריך להגביר אותו
נגה ברנר סמיה:
 קוראים לזה "Campus Climate Initiative", שממש מעבירים תהליך נשיאים ודיקנים ופרובוסטים של האוניברסיטאות האלה
נגה ברנר סמיה:
 הם עוברים תהליך של הארה וחינוך והבנה יותר לעומק של אנטישמיות
נגה ברנר סמיה:
 ואיך משלבים חינוך נגד אנטישמיות בתוך ה-DEI