GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניסים ואטורי:
 קודם כול, אני בטוח שיש אזורים בצפון שהם מאוימים מאוד ביחס לאזורים אחרים שכן פונו, ובאזורים האלה דווקא צריכים תמיכה
ניסים ואטורי:
 אלה מקומות שבאמת מאוימים, ואנחנו רואים את זה גם בהתרעות שאנחנו שומעים בצפון
ניסים ואטורי:
 גם כתושב רמת הגולן אני רואה את השכנים בגליל
ניסים ואטורי:
 אתה רואה את האיומים שם, ואנשים שם לא מצליחים לעבוד
ניסים ואטורי:
 מישהו יצא לשדה וראינו שנהרגו אנשים, גם חברת חשמל שהגיעה שם לאזור
ניסים ואטורי:
 האזור הזה שהוא לא מפונה דווקא, אף על פי שהוא לא מפונה דווקא האזור הזה מאוד מאוים
ניסים ואטורי:
 אנחנו רואים כל פעם כלי טיס, כל יום
ניסים ואטורי:
 זה כבר להיות יום-יומי שכלי טיס מגיעים מלבנון, חודרים או לא חודרים, מיורטים
ניסים ואטורי:
 באותו זמן אנחנו שומעים את הפיצוצים ואנשים נכנסים לממ"דים
ניסים ואטורי:
 חייב לתת פתרון לדבר הזה כמו שאמרנו
ניסים ואטורי:
 הקצינו המון כספים כדי לטפל בצפון ובדרום
ניסים ואטורי:
      אני מסכים עם חברי חבר הכנסת שוסטר
ניסים ואטורי:
 אנחנו צריכים להקים גם מנהלת תקומה לצפון
ניסים ואטורי:
 אומרים לי אנשים, גם מפונים ולא מפונים שברחו בעצמם – יש שם הפסד אדיר: אנחנו לא נחזור, גם לאזורים שעדיין לא הוגדרו כמפונים
ניסים ואטורי:
 לכן, אנחנו צריכים לעזור לפחות מבחינת משרד האוצר
ניסים ואטורי:
 אמרנו שאנחנו מדינה חזקה
ניסים ואטורי:
 צריכים לעזור לאזרחים כדי להרים את העם שלנו, שזה כולל את כל הצפון והדרום, את החקלאים, את בעלי העסקים
ניסים ואטורי:
 צריך לתת עזרה לאזור הזה דרך ראשי הרשויות, דרך הרשויות, ולטפל בכולם
ניסים ואטורי:
 לתת להם את האפשרות להבין שמדינת ישראל תומכת בהם, ולתת להם את האפשרות הכלכלית לחזור ולתפקד
יולי יואל אדלשטיין:
תודה רבה, ניסים
יולי יואל אדלשטיין:
 נשמע עוד שניים-שלושה נציגים של האזור, ואז נעבור לתשובות של הממשלה
יולי יואל אדלשטיין:
 לונה ליאל צרור, בבקשה
לונה ליאל צרור:
היי, אני גרה ביישוב עלמה
לונה ליאל צרור:
 ביחד איתי נמצאת מזכירת היישוב שלנו, עירית מילס, והיא תושבת היישוב כרם בן זימרה
לונה ליאל צרור:
 לא הכנו דברים מראש, באנו באמת לדבר מהבטן ולהסביר את מה שאנחנו עוברים וחווים פה כל יום
לונה ליאל צרור:
 ספציפית אני אדבר כרגע על עלמה, אבל מה שאני כרגע הולכת לדבר חווים עוד ישובים
לונה ליאל צרור:
 אלה הפצצות על בסיס יום-יומי
לונה ליאל צרור:
 כל היום יש לנו בומים
לונה ליאל צרור:
 אין לנו רגע של מנוחה
לונה ליאל צרור:
 הלילות שלנו הם לא לילות
לונה ליאל צרור:
 אנחנו לא יכולים לישון, כי בעצם את כל הלילה שלנו מלווות הפצצות של צה"ל
לונה ליאל צרור:
 אין לנו מקומות להתגונן בהם, אין לנו מקומות ללכת אליהם, כי גם המקלטים רחוקים כשיש לנו אפס זמן הגעה למרחב מוגן
לונה ליאל צרור:
      מבחינת מקומות תעסוקה ומקורות פרנסה, רוב התושבים שלנו מתפרנסים מחקלאות ומפרנסים מתיירות, שאלה תחומים שכרגע מושבתים באזור שלנו
לונה ליאל צרור:
 מי שנמצא שכיר וצריך ללכת למקום העבודה שלו, אז או שמקום העבודה שלו לא עובד או שהוא לא יכול להגיע כי הוא נתקע בצירים
לונה ליאל צרור:
 בכל ציר שאנחנו צריכים להגיע ליישוב שלנו או לצאת ממנו יש מחסום צה"לי
לונה ליאל צרור:
 בציר המרכזי המוביל ליישוב שלנו היה שלט של חשש לירי נ"ט וכרגע התחלף לשטח צבאי סגור
לונה ליאל צרור:
      אז זו עמידה במחסומים, אלה הפצצות בלילה, מערכת חינוך שלא ניתן לתפקד בה
לונה ליאל צרור:
 אנחנו לא הולכים לבית הספר, הילדים לא הולכים לבית הספר
לונה ליאל צרור:
 הלמידה מתבצעת במקלטים תת-קרקעיים למשך שלוש שעות ביום
לונה ליאל צרור:
 גם לשם לא מגיעים מורים, כי לא ניתן ללמד את התלמידים
לונה ליאל צרור:
 עירית גם תרצה להוסיף בנוסף אליי בנוגע לכרם בן זמרה
עירית מילס:
שלום, אני יושבת-ראש ועד כרם בן זימרה, עמותה חקלאית בוועד מקומי, ומשמשת כמנהלת קהילה בעלמה
עירית מילס:
 אני יכולה להגיד שרוב הדוברים שיקפו את המציאות נכון למעשה
עירית מילס:
 ראש המועצה שלי, מר עמית סופר, אמר באמת את כל מה שאפשר להגיד
עירית מילס:
 אבל חבל לי שהדיון הזה נעשה בכנסת
עירית מילס:
 אם הדיון הזה היה נעשה פה, אתם באמת הייתם מרגישים מה התושבים שלנו חווים יום-יום
עירית מילס:
      בהתחלה השתמשו במכבסת מילים שנקראת "שגרת חירום"
עירית מילס:
 תאמינו לי שגם אני האמנתי למילה הזאת
עירית מילס:
 אמרתי: אוקיי, נסתדר, "שגרת חירום" שבוע-שבועיים
עירית מילס:
 אבל אנחנו כבר עשרה שבועות בתוך העניין הזה
עירית מילס:
 באמת המצב היום-יומי הוא קשה
עירית מילס:
 הוא קשה גם מהבחינה של מסגרות הלימוד
עירית מילס:
 אין יכולת לנהל מסגרות חינוך בתוך מקלטים, כמו שציינו ראשי המועצות, אין יכולת כלכלית
עירית מילס:
 אני רוצה לחזק ולהגיד שיש פה דווקא את הגיל השלישי שהילדים שלהם מוציאים אותם החוצה ומממנים אותם
עירית מילס:
 כשאני אומרת מממנים, אני מדברת על 30,000 שקל בחודש
עירית מילס:
 בהתחלה גם התחשבו, אמרו: בתי מלון, ניקח רק 500 שקל לזוג
עירית מילס:
 היום זה כבר הפך ל-1,000 שקל
עירית מילס:
 כך שהעלות כבר מגיעה ל-30,000 שקל לחודש רק לשלם לבית מלון
עירית מילס:
 את זה מממנים הילדים של הגיל השלישי
עירית מילס:
      אימהות לא יוצאות לעבודה והן מחויבות לצאת, כי כמו שנאמר פה אין להן יכולת לצאת לעבודה כי הילדים הם בסך הכול שלוש שעות במסגרות חינוך, אם זה פעוטון, אם זה גן ואם זה מרכז חינוך
עירית מילס:
 מרכזי החינוך נמצאים גם ביישובים וגם מחוץ ליישובים
עירית מילס:
 ההורים לא מוכנים, ובצדק, להוציא את הילדים מחוץ ליישוב
עירית מילס:
 נושא ההסעות הוא מאוד בעייתי
עירית מילס:
 ילד שיוצא להסעה, נגיד לבית ספר לצפת או לכרמיאל מתוך היישוב, צפוי להיות במחסום לפעמים גם שעה וחצי כי חוסמים ולא נותנים מעבר
עירית מילס:
 לכן ההורים מסרבים
עירית מילס:
 ואכן באמת הם מנהלים את מרכזי החינוך בתוך היישובים
עירית מילס:
 אבל גם כאן זה שלוש שעות, זה עם סטודנטיות, זה לא עם הורים
עירית מילס:
 היום ילדים בכיתה א', כמו הנכדה שלי, מה היא למדה? מה היא יודעת? האם היא תדע לקרוא ולכתוב בסוף השנה הזאת? ספק רב
עירית מילס:
     אני הייתי רוצה אם אפשר שלדיון הזה תהיה המשכיות אבל בתוך היישובים
עירית מילס:
 אני מזמינה אתכם לכרם בן זימרה ועלמה לחוות את היום-יום שלנו מהבוקר עד הערב
עירית מילס:
 כמובן לגבי נושא התיירות, אנחנו גם יישובים שמתעסקים בתיירות
עירית מילס:
 אין פה שום תיירות
עירית מילס:
 יש פה הרבה מרכזי מבקרים של יין, גם הם לא עובדים
עירית מילס:
 כמובן יש פה חקלאות
עירית מילס:
 לנו יש עדר בקר
עירית מילס:
 לבעלי אין יכולת להגיע לשטחי המרעה שלו
עירית מילס:
 הם סגורים, זה שטח צבאי סגור עם סכנה מאוד גדולה
עירית מילס:
 יש פה גם חקלאים שיש להם מטעים והם באמת נמצאים קרוב לגבול, לדוב"ב ולאביבים
עירית מילס:
 גם להם אין יכולת הגעה
עירית מילס:
      אם המדינה תרצה שאנחנו נמשיך לשבת פה – ואנחנו רוצים לשבת פה – היא צריכה להסתכל עלינו בצורה שונה
עירית מילס:
 אנחנו לא רשפון, אנחנו לא נמצאים בשרון, אנחנו נמצאים בצפון
עירית מילס:
 התפיסה לגבינו חייבת להשתנות גם עתידית, גם היום לגבי הנושא של הפינוי, וגם בעתיד לראות בנו יישובים אחרים, לראות בנו יישובים שמחזיקים את קו הגבול עם כל המשמעות
עירית מילס:
אני מודה לכל חברי הוועדה, לראשי המועצות ולכל מי שהשתתף בדיון
יולי יואל אדלשטיין:
תודה רבה לכם
יולי יואל אדלשטיין:
 מוטי שמכה, בבקשה
מוטי שמכה:
שלום היושב-ראש, תודה רבה
מוטי שמכה:
 אני ממושב דלתון, יושב-ראש הוועד
מוטי שמכה:
 אני לא אחזור על הדברים שנאמרו פה, אבל חשוב לציין את מצב הביטחון אצלנו ביישובים
מוטי שמכה:
 לפני כארבעה חודשים התרעתי בפוסטים על מצב המקלטים במרום הגליל
מוטי שמכה:
 מצב המקלטים שיש ביישובים לא מאפשרים שהות ארוכת טווח
מוטי שמכה:
 היישוב שלי, דלתון, ב-80% ממנו אין ממ"דים
מוטי שמכה:
 אנחנו לא מדברים על מלחמת לבנון השנייה ב-2006 על טילים של 10 ק"ג או 12 ק"ג
מוטי שמכה:
 היום כולנו יודעים שלחיזבאללה יש טילים של 250 ק"ג ו-500 ק"ג שיכולים להשמיד יישוב
מוטי שמכה:
      כמו שאמרו קודמיי, ביישובים שלא מפונים אי-אפשר לנהל שגרה, אם זה בחינוך ועוד
מוטי שמכה:
 ביישוב דלתון המעון לא מתקיים ביישוב
מוטי שמכה:
 העבירו אותו לאזור של המועצה בגלל שהמקלט במעון לא תקין
מוטי שמכה:
 תחשבו מה זה להסיע ילדים
מוטי שמכה:
 ההורים צריכים להסיע את הילדים הקטנים, בני שנתיים ושלוש, למרכז הזה
מוטי שמכה:
 ברגע שנפ"קים נסגרים הם יכולים להתעכב גם שעתיים ושלוש בנפ"קים, ואם יש הפגזות או שיש אזעקות וההורים בלחץ להחזיר את הילדים, הם לא מסוגלים להחזיר אותם
מוטי שמכה:
 איזו מין שגרה זו?      היישוב שלי הפך לבסיס צבאי
מוטי שמכה:
 יש לי ביישוב קרוב ל-400 חיילים שלקחו לי את כל מבני הציבור
מוטי שמכה:
 אני לא יכול להגיד לחיילים: תישנו ביערות
מוטי שמכה:
 לעשות משהו בחנוכה לילדים לא מתאפשר לנו
מוטי שמכה:
 צריך להבין את זה
מוטי שמכה:
 גם מצב המיגון של היישוב לא מאפשר את שגרת החיים
מוטי שמכה:
 אם אני מסתכל על טווח נפילה של חמש שניות ותושבים לא יכולים להגיע למקלט שבכלל לא ראוי לשהות בו, אי-אפשר לנהל שגרה בכלל, אי-אפשר לחשוב על לנהל שגרה
מוטי שמכה:
 ואיפה הילדים והלחץ? אני יכול לספר לך שאתמול התעסקתי עם הטלפון לסדר את ההתרעות כשמגיעות האזעקות, ובמקרה האחיינים שלי והילדים שלי ישבו בבית ושמעו "צבע אדום", "צבע אדום"
מוטי שמכה:
 אתה יודע מה קרה להם? הם עשו פיפי במכנסיים
מוטי שמכה:
 הילדים עשו פיפי במכנסיים
מוטי שמכה:
      אז בבקשה, באמת
מוטי שמכה:
 אני לא נכנס לשיקולים איזה מרחק, כמה מרחק
מוטי שמכה:
 אנחנו במלחמה בצפון
מוטי שמכה:
 כמו שאמר חברנו חבר הכנסת קרויזר, אנחנו במלחמה שאי-אפשר לנהל בה שום שגרה
מוטי שמכה:
 תתייחסו לזה ברצינות, תיקחו את זה ברצינות
מוטי שמכה:
 אנחנו שנים יושבים שם על הגבול, נותנים את עצמנו בשביל להיות המגן האנושי של הצפון, ולא נראה לי שתהיה בממשלת ישראל היגיון שאנחנו נעזוב את האזור הזה ויעבירו לשם חיילים ואוגדות שישבו בגבול הזה
מוטי שמכה:
 תודה רבה
יולי יואל אדלשטיין:
 תודה, מוטי
יולי יואל אדלשטיין:
 לפני שעוברים לממשלה, פספסתי מישהו מן התושבים? בבקשה
צחי בן עיון:
תודה, אדוני
צחי בן עיון:
 אני תושב מושב צוריאל בגליל, גם יושב-ראש פורום החקלאות במרחב הכפרי
צחי בן עיון:
 כמה מילים
צחי בן עיון:
 קודם כול, אני מסכים פה עם כל מה שנאמר
צחי בן עיון:
 אני ממש מבקש שתצא פה המלצה של יושב-ראש הוועדה להמשך דיון, יחד עם ועדת הכספים וועדת הכלכלה, איך שאדוני יבין, כי בסוף יש פה באמת נזקים אדירים
צחי בן עיון:
      למה אני מתכוון? נפתחה פה רצועת ביטחון, כפי שאמר ראש המועצה הקודם שדיבר
צחי בן עיון:
 תדמיינו בפניכם, כשהייתה רצועת הביטחון לפני שנת 2000 גדר המערכת הייתה מה שנקרא קו כחול
צחי בן עיון:
 אחר כך היו עוד כמה ק"מ באזור בינת ג'בל וזה היה קו סגול, והיו לנו עוד כמה ק"מ – אני במקרה גם שירתִּי שם – קו אדום
צחי בן עיון:
 הפכו את רצועת הביטחון עלינו; הפכו לקו אדום את היישובים מתת, נטועה, שומרה, זרעית, דוב"ב, אביבים – כל היישובים שקרובים לגדר; קו סגול הפך להיות אותם יישובים של 5 הק"מ בהתאם להחלטת ממשלה 975; וקו כחול – גדר המערכת, הפכה להיות 9 ו-10 ו-11 ק"מ ו-12 ק"מ
צחי בן עיון:
 זאת אומרת, יש פה רצועת ביטחון
צחי בן עיון:
 צריך להסתכל על הדבר הזה במקרו, בראייה מלמעלה, לא בפלסטרים
צחי בן עיון:
      אנחנו נמצאים במצב מלחמה
צחי בן עיון:
 כפי שציינה פה הגברת ממושב עלמה
צחי בן עיון:
 תבואו ותראו ביישובים, כפי שציין מוטי חברי
צחי בן עיון:
 יש מאות חיילים בכל היישובים
צחי בן עיון:
 אני בעצמי חבר כיתת כוננות
צחי בן עיון:
 באתי כדי להביע את הזעקה של התושבים
צחי בן עיון:
 אדוני, רק לדוגמה שתבינו, במועצה האזורית מעלה יוסף שבעה יישובים מפונים
צחי בן עיון:
 למי המועצה תיתן שירות? אם יש לה שבעה יישובים שמפונים – בטבריה, בתל אביב, בירושלים, בנתניה – היא צריכה לחלק את עצמה
צחי בן עיון:
 אז ברור שאין שירות לתושב
צחי בן עיון:
 אם אין שירות לתושב ואין מסגרות חינוך ואין ביטחון, אז לעשות כפי שמדינת ישראל עשתה בתקופת הקורונה
צחי בן עיון:
 היא עצרה את המצב, היא שיפתה את הרשויות מיידית שלושה חודשים בלי להתחנן – מגורים, היו עסקים אז בזמנו
צחי בן עיון:
 היום לא צריך לעשות את זה במגורים
צחי בן עיון:
 מה-7 באוקטובר, מה-8 באוקטובר פשוט לשפות את הרשות מעלה יוסף ואת כל הרשויות שנמצאות על הגדר, לזכות אותנו בארנונה למגורים, לעסקים
צחי בן עיון:
      אני רוצה לומר עוד שני דברים ברשותך
צחי בן עיון:
 הפרנסה כמובן נפגעה, אבל איפה החוסן הנפשי של האנשים? חוסר ודאות
צחי בן עיון:
 אני רוצה לשתף אתכם במקרה שקרה לי הבוקר
צחי בן עיון:
 אני הבוקר קיבלתי להקת עופות לול החדש, ללול שצמוד לבית שלנו, של ההורים שלי
צחי בן עיון:
 נפלו טילים
צחי בן עיון:
 אני שמעתי שנפלו טילים
צחי בן עיון:
 אצלי זה 0
צחי בן עיון:
 מושב צוריאל, מושבים אחרים, אין זמן התרעה
צחי בן עיון:
 רק אחרי שנופל הטיל אתה חושב מה לעשות
צחי בן עיון:
 העובדים שהכניסו את המטילות ללולים רצו לברוח
צחי בן עיון:
 שכנענו אותם: בואו, חבר'ה, בעוד כמה דקות זה יעבור
צחי בן עיון:
 יש פה מצב של חוסר ודאות
צחי בן עיון:
      אני מבקש מאדוני – ואני רוצה להודות לך על הישיבה הזאת – אני רוצה ממש להשתתף בצערה של משפחת אוזן
צחי בן עיון:
 אני רוצה רק בדקה אחת לספר על אייל אוזן
צחי בן עיון:
 הוא בן מושב נטועה
צחי בן עיון:
 הוא גר בגשר הזיו, חקלאי מהמעלה הראשונה
צחי בן עיון:
 חבר ילדות שלי
צחי בן עיון:
 חקלאי שדאג לטפח את האדמות שלו, אם זה מטילות, ואם זה תפוחים ואפרסקים ודובדבנים וקיווי ומה לא, ולהתנדב לקהילה
צחי בן עיון:
 הוא דאג למטעים שלו שנמצאים על הגדר
צחי בן עיון:
 אנחנו דואגים לצימרים שלנו, לווילות שלנו, למטילות שלנו, לילדים שלנו
צחי בן עיון:
 אין גנים, אין מסגרות חינוך כפי שציינו פה ראשי הרשויות
צחי בן עיון:
 אני מבקש ממך, אדוני, אין זמן לסיור, פשוט לקיים דיון משותף עם ועדת הכלכלה, עם ועדת הכספים, עם מי שאדוני ימצא לנכון, ולתת לנו פתרון ייעודי
צחי בן עיון:
 רצועת הביטחון החדשה-ישנה שנפתחה עלינו ב-70 הימים האחרונים, אנחנו לא יודעים עד מתי היא תימשך, וצריך לתת פתרון הולם לכלל היישובים, בין אם זה 5 ק"מ, בין אם  זה 11 ק"מ או 9 ק"מ, כאן ועכשיו
צחי בן עיון:
 אני מודה לך, אדוני
צחי בן עיון:
 תודה
יולי יואל אדלשטיין:
 חברים, רק בקצרה
יולי יואל אדלשטיין:
 אני רוצה לתת לכולם לדבר, אבל העיקר שגם נשמע את המשרדים
מומי ברקליפה:
אני נרשמתי אם אפשר
מומי ברקליפה:
אני יושב-ראש ועד מנות
מומי ברקליפה:
 אנחנו נמצאים 4
מומי ברקליפה:
9 בציר הצפוני בגליל המערבי
מומי ברקליפה:
 אני רוצה רק להמחיש פה לאנשים ולך כיושב-ראש הוועדה את שגרת החיים אצלנו ואת הקושי שלנו גם כוועדים לתת שירות לתושבים שלנו
מומי ברקליפה:
 קודם כול, כל המוסדות והמבנים הציבוריים שלנו כרגע מאוישים בחיילים
מומי ברקליפה:
 זה אומר שגני הילדים והפעוטונים מאוישים בחיילים כשאנחנו משמישים את המקלט של הפעוטון לכיתת לימוד שלוש פעמים בשבוע של ילדים מ-א' עד ד' בו-זמנית
מומי ברקליפה:
 זה אומר שכל יום הילדים האלה נכנסים ורואים חיילים עם נשקים, עם תחתונים
מומי ברקליפה:
 אנחנו ביקשנו מהחיילים שלא יסתובבו עם תחתונים כדי שהילדים לא יחשפו לזה
מומי ברקליפה:
 זה המצב שלנו שם
מומי ברקליפה:
      מעבר לזה, אם זה שלוש פעמים בשבוע, שלושה ימים, איך אימא יכולה לצאת לעבוד? אנשים מדברים פה על עצמאיים
מומי ברקליפה:
 עצמאיים עוד איכשהו אולי יגישו פיצוי, לא פיצוי – איך אימא שכירה יכולה לצאת לעבוד? אני ישבתי בממ"דים עם משפחות עם ילדים שהבעלים שלהן משרתים בצבא
מומי ברקליפה:
 הן פשוט קרסו לי, קרסו לי
מומי ברקליפה:
 אנשים באים ומתלוננים שאין להם מה לאכול
מומי ברקליפה:
 אני רק רוצה שתבין משהו
מומי ברקליפה:
 יש אצלנו ביישוב בנייה, הרחבה
מומי ברקליפה:
 יש מצב שיש אנשים שנמצאים תקועים באמצע הבנייה
מומי ברקליפה:
 לקחו משכנתאות, שוכרים בית ביישוב כי רצו להיות קרובים לבנייה, ועזבו את היישוב ושוכרים בית באזור המרכז
מומי ברקליפה:
 משלמים שלוש פעמים שכירות או משכנתה
מומי ברקליפה:
 כמה זמן האנשים האלה היכולים לשרוד? לא יכולים לשרוד
מומי ברקליפה:
 כל פעם שאתה שומע את צה"ל מגיב, זה מתחת לבתים שלנו
מומי ברקליפה:
      לי יש ילדה בת 12, ישנה אצלי כבר 66 יום בתוך חדר השינה ומתעוררת באמצע הלילה
מומי ברקליפה:
 אי-אפשר להמשיך ככה
מומי ברקליפה:
 ההתעלמות הזאת של הממשלה לא נתפסת
מומי ברקליפה:
 אנחנו לא תלות מרחק, אנחנו תלות שגרה
מומי ברקליפה:
 זה מה שצריך להיות, תלות שגרה ולא תלות מרחק
מומי ברקליפה:
 תודה רבה
אהרון דב גמזו:
אני מכפר סאלד שבצפון
אהרון דב גמזו:
 הטייטל שלי זה פליט לא מוכר בישראל – כן, מהאזור הנטוש והננטש גליל עליון
אהרון דב גמזו:
 כמו שציין ראש המועצה שלנו, אנחנו נקראנו להתפנות או יותר נכון לברוח על נפשו ב-8 באוקטובר
אהרון דב גמזו:
 לקחנו תיקים, בגדים, מה שאפשר – בגדי קיץ זה היה אז – זרקנו לתוך הבגאז' ויצאנו לנדוד
אהרון דב גמזו:
 ממש כמו יציאת מצרים, רק שעברנו מחירות לסיוט
אהרון דב גמזו:
 בהתחלה לפחות זה היה בסדר
אהרון דב גמזו:
 הולכים למשפחה, הולכים לחברים, יש המון אנשים טובים שאימצו אותנו, אבל מהר מאוד זה נגמר, כמה אפשר? נכון? אז מה עושים? אומרים: אוקיי, אולי נלך חזרה, נראה מה קורה אצלנו בקיבוץ
אהרון דב גמזו:
 ואז גילינו שגם יש איזשהו קו דמיוני שהמציאו, של 5 ק"מ, שלא מסביר כלום
אהרון דב גמזו:
 ליישובים שהם מתחת ל-5 ק"מ יש 0 שניות
אהרון דב גמזו:
 לנו יש 0 שניות
אהרון דב גמזו:
 טילי הנ"ט שמגיעים אליהם, תנחשו לאן עוד מגיעים – מגיעים אלינו
אהרון דב גמזו:
      הכבישים שאתם שומרים – יש חסימת כבישים, זה אומר שאני נסעתי לאיזה מקום להקפיץ את הילד, ניסיתי למצוא אולי נשארה עוד איזו כיכר לחם בקריית שמונה שפונתה, ועכשיו סגרו את הכביש ואני שלוש שעות נמצא באיזה צומת כמו ברווז, מקווה שלא יקרה כלום, יש טילים איפה שהילדים שלי נמצאים, וזה בסדר
אהרון דב גמזו:
 וזה בסדר
אהרון דב גמזו:
 אומרים לי: תחזור
אהרון דב גמזו:
      אין חינוך
אהרון דב גמזו:
 כל קונסטלציה שאמרו: תהיו במקלטים, מרחב מוגן; אין דבר כזה
אהרון דב גמזו:
 ילדים בגיל א', ב', ג', לא יכולים ללמוד ביחד
אהרון דב גמזו:
 זה לא עובד בשום מקום
אהרון דב גמזו:
 חינוך מיוחד זה בכלל פריבילגיה
אהרון דב גמזו:
 ד'-ו' אותו סיפור, כמו שאמרת שהם עם חיילים
אהרון דב גמזו:
 כן, לומדים עם חיילים
אהרון דב גמזו:
 לראות חייל בתחתונים או עם נשק מכוון אליך זה כבר רגיל, זה לא משהו משוגע
אהרון דב גמזו:
 זאת המציאות שלנו
אהרון דב גמזו:
 כל מי שיכול היה לברוח אצלנו ולהשתחרר משכירות עשה את זה כבר לפני איזה 30 יום
אהרון דב גמזו:
 אנחנו לא יכולים
אהרון דב גמזו:
 למה? כי יש לי משכנתה, יש לי בית, נתקעתי עם בית בגליל העליון
אהרון דב גמזו:
 אז מה קורה בגלל זה? אני משלם שכירות בבית ששכרתי, אני משלם ארנונה כפולה, אני משלם ועד בית, אני משלם מיסים לקיבוץ, והכול בסדר
אהרון דב גמזו:
 איך? שמישהו יענה לי, איך? ומה הייתה הטעות שלי? שאמרתי: יש קו עימות, אוקיי, יקרה משהו, אני קו עימות
אהרון דב גמזו:
 לא
אהרון דב גמזו:
 עשו איזשהו קו בינינו וזרקו אותנו לעזאזל
גלעד קריב:
בניגוד למועצות
אהרון דב גמזו:
בניגוד לכל דבר הגיוני שיכול להיות
יולי יואל אדלשטיין:
תודה, אהרון
יולי יואל אדלשטיין:
 חברת הכנסת לשעבר ענבר בזק
ענבר בזק:
היי, צוהריים טובים ותודה על הדיון החשוב הזה
ענבר בזק:
 אני רוצה לצרף עוד טייטל
ענבר בזק:
 אני היום מנכ"לית החברה הכלכלית, מועצה אזורית גליל עליון
ענבר בזק:
 כשגיורא דיבר ודי סקר את כל המצב, אני רוצה טיפה להוסיף עוד איזו פרספקטיבה של עובדי המועצה, ואני בטוחה שגם ברשויות אחרות אותה סיטואציה
ענבר בזק:
 תדמיינו עכשיו מועצה בתקופת חירום שהעובדים שלנו ממשיכים לעבוד, אנחנו נדרשים להמשיך לתת שירותים לתושבים שלנו ובהיקף הרבה יותר גדול ממה שקודם
ענבר בזק:
 המצב שאני מתארת הוא נכון לכל עסק היום באזור הצפון
ענבר בזק:
 חצי מהעובדים הם מפונים שלא יכולים להגיע לעבודה, ומהחצי השני אנחנו צריכים לדרוש לבוא להגיע לעבודה שלהם בקריית שמונה
ענבר בזק:
 כל כמה ק"מ יש לכם מחסום שכתוב עליו: הגעת לאזור מאוים
ענבר בזק:
 אני חייבת להגיד שזה מאוד מאוד מלחיץ לנסוע היום בכבישים
ענבר בזק:
 עובדי המועצה שמוכנים לבוא לעבודה ומוכנים להמשיך לתת את השירותים הכל-כך חשובים, נוסעים היום מצוידים בשכפ"ץ וקסדה כשהם נוסעים לעבודה לתת שירותים ליישובים
ענבר בזק:
      דיברו פה על מערכות החינוך ואני רוצה לחדד את זה
ענבר בזק:
 כל בתי הספר שלנו סגורים היום
ענבר בזק:
 כל בתי הספר סגורים
ענבר בזק:
 גם יישוב כמו שני החבר'ה פה שמכפר סאלד שהמדינה לא פינתה, התלמידים שלהם לומדים בדפנה, ודפנה כן פונתה
ענבר בזק:
 אז בעצם המועצה נדרשה בחודשיים האחרונים להקים מחדש את מערכת החינוך
ענבר בזק:
 אני מדברת איתכם על 120 גני ילדים מגיל אפס עד שש
ענבר בזק:
 אתם רוצים לנחש כמה מהם ממוגנים? אפס, אפס גנים ממוגנים
ענבר בזק:
 אנחנו היינו צריכים להקים מחדש 120 גני ילדים
ענבר בזק:
 מתוך 15 היישובים הלא-מפונים להקים מערכות חינוך בכל קיבוץ מהקיבוצים הלא-מפונים כי אי-אפשר להגיע לבתי הספר האזוריים
ענבר בזק:
 בנוסף, לאותם 15 יישובים שכן פונו ונמצאים בבתי מלון, פזורים היום על מעל 40 מוקדים כי הם מפוזרים במלונות שונים, היינו צריכים להקים בתי ספר שייתנו פתרונות באזור טבריה, באזור חיפה
ענבר בזק:
      תדמיינו את העומס והמתח שיש היום להקים את כל המערך הזה, ואין עזרה מהמדינה
ענבר בזק:
 איפה המדינה פה בסיפור? המועצה מוציאה כספים בלי הכרה כדי לתת את השירותים הכי בסיסיים לתושבים שלנו – חינוך, רווחה, בריאות
ענבר בזק:
 על בריאות בכלל אני לא מדברת
ענבר בזק:
 עיר המחוז שלנו, קריית שמונה, מפונה
ענבר בזק:
 כל קופות החולים, כל הרופאים, כל מערך הבריאות נמצא בקריית שמונה
ענבר בזק:
 זאת אומרת, אנחנו היום בסיטואציה – אני באופן אישי מדברת עם תושבים כל יום ויש רמת תסכול נוראית
ענבר בזק:
 מצפים מאיתנו, מהמועצה, שניתן שירותים, ואין לנו מה להגיד להם
ענבר בזק:
 אין לנו מה להגיד להם: המדינה לא תקצבה אתכם, אתם תמצאו פתרון
ענבר בזק:
 כמו שאמר פה אהרון: אתה תלך תשלם שכירות
ענבר בזק:
 אין לי איך לעזור להם
ענבר בזק:
      כל ראשי הרשויות חזרו ואמרו על המציאות הבלתי-אפשרית, אז אני לא אחזור על המציאות הבלתי-אפשרית
ענבר בזק:
 אני רוצה לבקש מכם שתיתנו לנו, הרשויות
ענבר בזק:
 פשוט תגדירו תקציב, תקציב פר תושב, תמצאו אתם את המנגנון, תנו לנו תיאור של עלויות התקציב ותנו לנו לעזור להם
ענבר בזק:
 אנחנו מוכנים לחרף את נפשנו, לנסוע עם קסדות ושכפ"צים לתת את השירותים, אבל אתם לא נותנים לנו את הכלים לעזור להם
ענבר בזק:
 תודה רבה
יולי יואל אדלשטיין:
 חברת הכנסת שרון ניר, ואז נעבור למשרדים
שרון ניר:
תודה, אדוני
שרון ניר:
 בקצרה, קודם כול תודה על הדיון החשוב הזה
שרון ניר:
 אני חושבת שבמקום שהמדינה כשלה, המדינה גם צריכה לדעת לספק תשובות
שרון ניר:
 כאן אנחנו רואים שלושה היבטים מאוד מאוד קריטיים
שרון ניר:
 זה לא רק היעדר תחושת ביטחון שקיימת בצפון, זה בעיקר היעדר ודאות, כי אנחנו גם לא מבינים לגמרי לאן זה יתפתח ובטח לא על פני רצף של ציר זמנים
שרון ניר:
 לכן אני חושבת שכבר כעת יש שתי שאלות יסודיות שצריכות לקבל מענה חובה בדיון הזה: 1, זה ממשרד הביטחון, סוגיית המיגון בצפון; 2, זה כל מרכיבי הביטחון הלאומי, גם כלכלי, גם חוסר הוודאות בתחום החינוך, כל הדברים והמעטפות שמשרד האוצר צריך לתת פה לרשויות המקומיות
שרון ניר:
 תודה, אדוני
יולי יואל אדלשטיין:
 חבר הכנסת גלעד קריב, בבקשה
גלעד קריב:
אדוני, היושב-ראש, אתה בוודאי מכיר, יש בגמרא בפסחים סיפור על הלכה שנשתכחה מהחכמים
גלעד קריב:
 ואז הם אומרים: אתם יודעים מה, בואו נראה מה הציבור עושה, חזקה שהציבור יודע את ההלכה
גלעד קריב:
 אנשים רוצים להיות בביתם
גלעד קריב:
 אנשים לא קמים והולכים מביתם אם הם יכולים לחיות בו
גלעד קריב:
 פה צריך פשוט שתהיה חזקה
גלעד קריב:
 אנחנו רואים שיש יישובים שבהם היה פינוי עצמי שמגיע ל-100% מהתושבים, למעט אלה שמרותקים לביתם
גלעד קריב:
 לעומת זאת, קחו את מועצה אזורית גליל עליון
גלעד קריב:
 בעמיעד אנשים לא קמו לנסוע ולחפש בית אחר
גלעד קריב:
 בכפר סאלד, כן
גלעד קריב:
 וזה צריך להיות המפתח
גלעד קריב:
 בסופו של דבר, אנשים שקמו והפכו לפליטים למרות שהמדינה לא פינתה, חזקה שהם פליטים שהמדינה צריכה לדאוג להם
עמית הלוי:
היו פה ראיות, חבר הכנסת קריב
עמית הלוי:
 חוץ מהחזקה היו פה טילים, בצבא שנמצא ביישובים היו - - - עוד לפני
יולי יואל אדלשטיין:
בסדר, בסדר
גלעד קריב:
אני אומר שהסוגיה הרבה יותר קלה ממה שמנסים לעשות אותה
גלעד קריב:
 בקלות, בישיבה של חצי שעה עם מפה של יישובי הצפון אפשר לדעת מי היישובים שנפלו בין הכיסאות
גלעד קריב:
 האמת היא שגם לא מדובר בעוד 100,000 מפונים
גלעד קריב:
 מדובר במספר שמדינת ישראל יכולה לשאת אותו על הכתפיים
גלעד קריב:
      לישיבה הזאת יש מבחן אחד, הרי החבר'ה פה לא באו סתם לשחרר לחץ
גלעד קריב:
 ועדת חוץ וביטחון מתעסקת הרבה מאוד בנושא הזה של החוסן ושל העורף כמרכיבים ביכולת ההכרעה
גלעד קריב:
 השאלה היא האם בהובלה שלך כחבר בכיר בקואליציה נדע בימים הקרובים, שבהם הולכים להצביע על תקציב 2023, לבוא ולומר אופוזיציה וקואליציה ביחד: אנחנו דורשים מהממשלה – צה"ל, האוצר – בסכומים שמדובר עליהם כרגע בעדכון התקציב
גלעד קריב:
 אני לא מדבר על קואליציוני, אני מדבר על עוד 25 מיליארד ש"ח שמוספים לבסיס התקציב, בעדכון שיהיה פה בעוד כמה ימים
גלעד קריב:
 לא יכול להיות שלא יימצא הסכום שלהערכתי לא עולה מעל חצי מיליארד שקל לתת את המענה הזה ליישובי קו העימות
גלעד קריב:
 ופה אנחנו צריכים את הקואליציה
גלעד קריב:
 אנחנו צריכים שתאמרו: בלי פתרון לעניין הזה לא הולכים קדימה
גלעד קריב:
      משפט אחרון
גלעד קריב:
 אני באמת לא אומר בגלל עניין פוליטי של שמאל וימין, אבל צריך לשים לזה לב
גלעד קריב:
 כרגע במסגרת התקציב אנחנו מאשרים 250 מיליון ש"ח להתעצמות ולמרכיבי ביטחון ביישובי יהודה ושומרון, העברות ישירות למועצות דרך משרד ההתיישבות
גלעד קריב:
 אני מאוד בעד
גלעד קריב:
 מגיעה להם תוספת למרכיבי ביטחון
גלעד קריב:
 אבל לא יכול להיות שלא תהיה שורה מקבילה לשורת המועצות האזוריות והמקומיות בצפון
גלעד קריב:
 וכשתהיה, אז המועצות יידעו לעשות את מה שצריך לעשות
יולי יואל אדלשטיין:
 כפי שאמרתי, אנחנו נעבור להתייחסויות של משרדי ממשלה
יולי יואל אדלשטיין:
 ודאי שלא הכול רלוונטי לכל אחד ויש הרבה נושאים שהעלו כאן החברים, אבל אני מבקש להתייחס לכמה סוגיות שגם אצלנו עלו בוועדה לא פעם
יולי יואל אדלשטיין:
 באמת קשה מאוד לשמוע את כל המצוקות של התושבים, למרות שחלק מן הדברים היו ידועים
יולי יואל אדלשטיין:
      אני אתחיל דווקא ללא סדר מחייב
יולי יואל אדלשטיין:
 א, יש אתגר של ראשי רשויות, מועצות אזוריות גם בדרום וגם בצפון, כשבאותה מועצה יש יישובים שהם בסטטוס א' ויישובים שהם בסטטוס ב'
יולי יואל אדלשטיין:
 אולי זה לא הנושא, אבל דווקא כנבחרי ציבור כאן בכנסת אני אבקש מאוד התייחסות של המשרדים הרלוונטיים איך ראשי מועצות אמורים לפעול במצב כזה כשמערכת חינוך, מערכת רווחה, מערך הסעות וכן הלאה וכן הלאה הם משהו אחיד, והיישובים – חלק מפונים, חלק לא מפונים, חלק זכאים, חלק לא זכאים, נושא שכל פעם עולה אצלנו ואנחנו לא מקבלים התייחסות
יולי יואל אדלשטיין:
      ב, תוארה כאן מציאות שאנחנו גם העלנו בדיונים בוועדה, הצבא שנמצא בתוך היישובים
יולי יואל אדלשטיין:
 זה לא תמיד רק יישובים שהם סמוכי גדר, גם יישובים יותר מרוחקים
יולי יואל אדלשטיין:
 אני לא יודע אם הדוגמה שלי הכי מוצלחת, אבל אם אני צריך לבצע הפקעה נגיד של שטח לטובת משהו לתכלית ראויה, אז אני מפנה משם, מפצה
יולי יואל אדלשטיין:
 לא תמיד זה תהליך פשוט, כולנו מכירים, אבל זה התהליך הראוי
יולי יואל אדלשטיין:
 ואז מכניס את מה שאני צריך, לא חשוב – צבא, בנייה, כביש, מה שזה לא יהיה
יולי יואל אדלשטיין:
      כאן כל התושבים שאנחנו מדברים איתם וכל הפניות אלינו מדברים על המציאות הבלתי-אפשרית של ירי של כוחותינו – טוב שיורים – אבל חוסר יכולת לנהל אורח חיים נורמלי, חוסר יכולת לנהל מערכת לימודים, חוסר יכולת לישון ביישוב, עוד פעם מסיבות ידועות וטובות
יולי יואל אדלשטיין:
 וכאן אני רק מוסיף – כי את התיאורים עשיתם יותר חזק ממני – שאף אחד מאיתנו, גם לא חברי ועדת חוץ וביטחון, ואני גם מניח שלא שר הביטחון ולא ראש הממשלה, לא יודעים לומר בוודאות לכמה זמן זה