GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלעזר שטרן:
 סיפור קצר, אתמול הייתי בבני-ברק במקום שאני קונה בו לפעמים
אלעזר שטרן:
 בזמן הזה, התשובה שלי לשאלה "מה קורה?" היא כמו של הישראלי הממוצע, כמי שמסתכל ומדי פעם הולך למשפחות שכולות ומבין את המחירים
אלעזר שטרן:
 בבני-ברק צוחקים איתי, מישהו אומר לי שמס הכנסה לקחו לו 10,000 שקלים
אלעזר שטרן:
 מה שאני אומר, הישראלי הממוצע דואג לילדים שלו, והישראלית הממוצעת דואגת לבעלה ולילדים שלה, או לבני הדודים או לשכנים, שנמצאים באחת מגזרות הלחימה
אלעזר שטרן:
 יש אוכלוסייה במדינת ישראל שלא מבינה את זה
אלעזר שטרן:
 היא לא מבינה את הלילות של הישראלי הממוצע
אלעזר שטרן:
 למה? בגלל שאין ילדים, אין בני דודים, אין שכנים שנמצאים בעזה או בלחימה
אלעזר שטרן:
 בזה אי אפשר לזלזל, והם צריכים לעשות שינוי ולעשות כל מה שאנחנו עושים
אלעזר שטרן:
      בעיניי, המיצוי העילאי של היהדות הוא חירוף הנפש, ולא רק לשאת את החרדים על כפיים במס ההכנסה, אלא לשאת על כפיים את החרדי שמתגייס ומחרף את נפשו
אלעזר שטרן:
 צריך להגיד שהוא מקיים את היהדות ברמה הכי גבוהה שיש, כי הוא מחרף את נפשו בשביל מדינת ישראל, ולא להגיד מה יהיה עם השידוך שלו או של אחותו
אלעזר שטרן:
 זה מה שחסר ואת זה צריך לטפח
אלעזר שטרן:
 אנחנו סובלניים, אנחנו עושים מסלולים בטכנולוגיה ובלוגיסטיקה ואיפה שתרצו
אלעזר שטרן:
      אנחנו צריכים לראות חיילים מסתובבים בקהילה, אבל הקצב איטי
אלעזר שטרן:
 הרב ראב"ד עובד על זה 20 שנה, והוא מכיר את העמדה שלי כל הזמן הזה
אלעזר שטרן:
 למה גדוד 'נצח יהודה' נשאר על המספרים האלו עם גבעתי וצנחנים? למה עדיין בבני ברק זורקים אבנים על חיילים במדים? נכון שהיום כבר לא זורקים אבנים וגם אז זה היה מיעוט, אבל זה היה, וגדולי הדור תמכו בזה
אלעזר שטרן:
      אנחנו התכנסנו כאן לא בשביל לחוקק חוקים, אלא בשביל הרוח
אלעזר שטרן:
 לראות איך אנחנו מנצלים את הרוח שהייתה בימים הראשונים של המלחמה ומתרגמים אותה להתגייסות ל'גבעתי', ל'נצח יהודה' וכו', ולא לשלב ב' בגיל 35
אלעזר שטרן:
 מול המספרים, האם באמת הולכים לשם? צריך לראות איך מתרגמים את הגישה שד"ר יעל הציגה, וכמה זמן היא מחזיקה
אלעזר שטרן:
 לכן אני חושב שהדאגה של כולנו כאן היא שווה וגם ההבנה שזה מה שצריך להיות
אלעזר שטרן:
      לא ייתכן שיש מגזרים שלמים בחברה הישראלית שלא מבינים את תחושת הדאגה של מגזרים אחרים בזמני לחימה
אלעזר שטרן:
 הדבר לא נבנה ברגע שפלשו מעזה, זאת תחושה קבועה שבונים אותה במשך שנים, מתוך הערכה וכבוד לאלה שנמצאים במקומות שיש בהם חירוף נפש, וזה מתחיל מהבניין הזה ולא מתוך הישיבות
אלעזר שטרן:
      אגיד עוד דבר, אלופים ללא כיפות או אזרחים נכנסים לאדמו"רים
אלעזר שטרן:
 אני לא יודע את מי יקבלו יותר בקלות
אלעזר שטרן:
 מכיוון שזה נאמר פה, אני לא שם בזה קווים, גבולות והמלצות
אלעזר שטרן:
 אני חושב שהדברים שאמרתי הם ברורים, ואנחנו צריכים לראות כיצד נוכל לגרום לאנשים שלא מבינים את חשיבות התרומה למדינה, ולא את חשיבות השירות בצה"ל, להבנה
אלעזר שטרן:
 אולי הם מבינים יותר טוב רק כשיש איום פיזי על כולם, ומתוך אמונה שהקב"ה יודע שיש כאלה שצריכים לאחוז בנשק בדיוק כפי שיש כאלו שצריכים להחזיק סטטוסקופ בבית חולים
אלעזר שטרן:
      אני חושב שתובנות שנאמרו כדי להגן על אי-שירות, כמו "הצבא גדול מדי" נמחקו
אלעזר שטרן:
 הצבא לא גדול מדי, השירות הלאומי, המילואים, כולם צריכים לקבל הרבה יותר, ולכן הכי קל יהיה להגיד שמאריכים את השירות והמילואימניקים יעשו יותר
אלעזר שטרן:
 אבל האמת היא שצריך שיתגייסו הרבה יותר
אלעזר שטרן:
 לא חוכמה ללכת למי שכבר עושה את הדברים האלו, הרי הם כבר מגויסים, וכבר במילואים
אלעזר שטרן:
 זה לא צודק להאריך להם את השירות ולתת להם יותר ימי מילואים, בזמן שכדי להקל על המילואים, צריך שבנקודת הכניסה, בגיוס, יהיו יותר, יש אוכלוסייה שלא מבינות את זה
אלעזר שטרן:
 אני מציע לבדוק וגם הצבא יבדוק
אלעזר שטרן:
      אני חושב שההגדרה של "מגיל 14" היא הגדרה מקלה מדי שבאה להציג מספרים
אלעזר שטרן:
 שנתיים בישיבה צריכים להיות מגיל 15 או 16
אלעזר שטרן:
 אנחנו מרמים את עצמנו כששמים את נקודת ההתחלה בגיל 14, כאשר בגיל 16 כבר עוזבים את הישיבה
אלעזר שטרן:
 אפשר להגדיל לשלוש-ארבע שנים בתוך הישיבה מגיל 14
אלעזר שטרן:
 אני לא מאשים בזה אף אחד, יכול להיות שאני גם שותף להגדרות האלו, כמי שישב פה בוועדות, ולכן זה לא עניין של האשמות, אלא של מה נכון לעשות
גלעד מלאך:
יכול להיות שיש הבדל בין למדוד שנתיים, למשל, לצורך מתן מענה סוציאלי וכו', לבין למדוד כמה התגייסו עכשיו
אלעזר שטרן:
 אתה צודק בעניין הזה
אלעזר שטרן:
 אנחנו רוצים לראות כמה שיותר צעירים, גם בגלל משך השירות
אלעזר שטרן:
 גם שמתי את האצבע על כך שאנחנו מבינים שגם בחברה של הציונות הדתית, אנחנו מאוד סובלניים בהגדרות לגיוס בגילאי 19-21, זה גם נכון לגבי הציבור החרדי
אלעזר שטרן:
 דבר זה מחזק את מה שאמרתי קודם באשר לשיפוט של השנים בישיבה
אלעזר שטרן:
 כיוון שממילא אנחנו לא רוצים אותם דווקא בגיל 18, אם מישהו ירצה לבוא בגיל 19 או 20 להתגייס זה בסדר גמור, אבל למה שנסתכל מה הוא עשה בגיל 14? זה לא בדיוק נכון גם מבחינת ניתוחי הדברים
אלעזר שטרן:
 הגיל הממוצע הוא לא בדיוק 18
אלעזר שטרן:
      אני חושב שההבדל וההסתכלות, מבחינת מספרים מוחלטים ולא מבחינת אחוזים, מקל עלינו יותר מדי, כפי שאכ"א מציג את זה
אלעזר שטרן:
 לדעתי, צריך להסתכל גם על האחוזים, בגלל שאם אחוז המחזור גדול, אז 1,200 של פעם צריכים להיות היום כ-1,500
אלעזר שטרן:
 עוד לא דיברתי על זה שאתה אומר את זה מול 13,800, אבל פה נכנס גודל הביצה, שזה בעצם לא 18 מתגייסים מתוך 13,000 מתגייסים מתוך 50,000
תא"ל שי טייב:
נכון
תא"ל שי טייב:
 אתה מדבר על הבריכה, אבל בכל מקום שבו מודדים מספר מתוך, זה לא - - -
אלעזר שטרן:
אני יודע את זה
תא"ל שי טייב:
בסדר, לא, כי גם המתגייסים הם לא בגיל 18
אלעזר שטרן:
שמחתי לשמוע
אלעזר שטרן:
 אני חושב שהתפקיד של העמותות וגם השירות הלאומי חשוב מאוד
אלעזר שטרן:
 לגבי הנשים החרדיות, אני יודע שהן מתגייסות לעזור בימים האלו, אך אין לנו שום יומרה שלא לגייס אותן
אלעזר שטרן:
 אפילו אם הן לא יירשמו בשירות הלאומי-אזרחי, אלא בתוך עמותה שתביא אותן לעשות כל מיני דברים שמשרתים את כולנו, זה מבורך מאוד
אלעזר שטרן:
      אנחנו מדברים על שיא מוטיבציוני שלא רצינו אותו, כמובן, אבל אחרי כל זה אנחנו מזהים דעיכה גם מזה
אלעזר שטרן:
 ואנחנו גם צריכים לחשוב על זה
אלעזר שטרן:
 לכן  צריך להסתכל על התהליכים לאורך שנים
אלעזר שטרן:
 איך אנחנו עושים את השינוי הזה ואיך אנחנו מקדמים אותו
אלעזר שטרן:
     שורה תחתונה, אני לא מתעלם ואני לא לא-מעריך את תחושת השייכות שפועמת בציבור החרדי יותר מפעם
אלעזר שטרן:
 אני מברך על זה, גם בי יש את התקווה לעתיד משותף וטוב יותר
אלעזר שטרן:
 מכל הדבר הקשה הזה אולי יצמחו דברים טובים, גם בהיבט של היחס בין הציבור החרדי לחילוני, וגם ביחס למשרתים בצבא, ובמיוחד לאלו מהציבור החרדי, והכי ללוחמים
אלעזר שטרן:
 אנחנו נמשיך גם לעקוב אחרי זה וגם לעשות דיון, בפעם הבאה נביא לפה לוחמים חרדים, גם חיילים חרדים, נשים חרדיות, בנות שירות וגם בנות חרדיות ללא שירות שהתנדבו במסגרת עמותות
אלעזר שטרן:
 לא נדון פה בחוק ולא בהצעת חוק
אלעזר שטרן:
 והכל מתוך כוונה שבסוף הצבא יהיה יותר חזק והעם יהיה יותר חזק
אלעזר שטרן:
 תודה לכל מי שבא
יולי יואל אדלשטיין:
בוקר טוב, אני פותח את ישיבת ועדת חוץ וביטחון
יולי יואל אדלשטיין:
 יש לנו סדרת ישיבות היום
יולי יואל אדלשטיין:
 הנושא הראשון: חרבות ברזל, הכרזה על שינויים בתחולת הוראות חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים
יולי יואל אדלשטיין:
 תת-אלוף מרגלית, אתה מציג לנו?
תא"ל ישראל  מרגלית:
אני יכול להציג
תא"ל ישראל  מרגלית:
 יש תיקון שעבר בממשלה, ואנחנו בעצם מבקשים לאשר
תא"ל ישראל  מרגלית:
 אני חושב שזה הדבר
תא"ל ישראל  מרגלית:
 יש פה מישהו שיודע להקריא את ההצעה?
יולי יואל אדלשטיין:
אני חושב שהייעוץ המשפטי של הוועדה
עידו בן יצחק:
חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים מסדיר את כל ההחזקה של מי שנתפס ואינו זכאי למעמד שהוא אויב למעשה, כאשר אנשי חמאס הם כאלה, הם לא אנשים של צבא סדיר
עידו בן יצחק:
 יש הוראות בחוק שקובעות את אופן ההחזקה שלהם, כמה זמן אפשר לכלוא אותם, מתי צריך להביא ביקורת שיפוטית
עידו בן יצחק:
 יש מנגנון שמאפשר להכריז על שינויים בתחולה שלו, שמאריך את התקופות האלה
עידו בן יצחק:
 במסגרת תקנות שעת חירום שהותקנו הורחבו התקופות האלה, וגם הורד הדרג המאשר של - - - האלה
עידו בן יצחק:
      אנחנו אישרנו כבר שלוש פעמים הכרזות לפי החוק הזה, מאחר שכל פעם תקנות שעת החירום הרחיבו את התקופות
עידו בן יצחק:
 עכשיו תוקנו שוב תקנות שעת חירום והאריכו שני מועדים, אחד לגבי משך הוראת כליאה זמנית, עוד לפני שזה מאושר בדרג הבכיר יותר – זה התחיל מ-96 שעות
עידו בן יצחק:
 בפעם שעברה שאישרנו זה היה 30 ימים, כעת זה 42 ימים, שמתוכם 30 ימים הם באישור סרן ועוד 12 ימים שנוספים עכשיו הם באישור רב סרן
עידו בן יצחק:
 התקופה שבה בית משפט רשאי להגביל פגישה עם עורך דין מטעמים של ביטחון המדינה – זה התחיל מ-21 ימים
עידו בן יצחק:
 בפעם שעברה שאישרנו זה היה 60 ימים, וכעת זה מוארך ל-80 ימים
עידו בן יצחק:
 כל שאר התקופות נשארות ללא שינוי
תא"ל ישראל  מרגלית:
רק לגבי הראשון, אני חושב שזה עולה מ-42 ל-45, לפי הצעת הממשלה האחרונה
עידו בן יצחק:
לא, לא
עידו בן יצחק:
 42
תא"ל ישראל  מרגלית:
אוקיי
עידו בן יצחק:
45 – אתה צריך להביא לפני שופט, אבל הוראת כליאה זמנית, שזה מה שנותן הסרן, עולה ל-42
עידו בן יצחק:
      עוד דבר, היום צריכה להיות מונחת הצעת חוק שהולכת להחליף את תקנות שעת החירום האלה
עידו בן יצחק:
 אנחנו נצטרך לדון בהצעת החוק בהמשך
עידו בן יצחק:
 היא גם קובעת תקופות ארוכות הרבה יותר מאשר בתקנות שעת חירום
יולי יואל אדלשטיין:
אם אני מבין נכון זה יהיה ביום רביעי במליאה, ונתבקשנו בוועדה לנסות ולסיים את זה עד תחילת השבוע הבא כדי להביא את זה לשנייה ושלישית
אלעזר שטרן:
מבחינת הדין הבין-לאומי, יש נגיעה בזה? הרי אנחנו מדברים על אמנת ז'נבה
אלעזר שטרן:
 השאלה, האם אנחנו עושים את זה כדי שזה לא יחול עליהם?
עידו בן יצחק:
כל המונח של לוחם בלתי חוקי הוא חדש יחסית במשפט הבין-לאומי
אלעזר שטרן:
לכן שאלתי
עידו בן יצחק:
זה עוגן אצלנו לראשונה בעקבות דיראני ועובייד שהוחזקו והיה צורך להסדיר
עידו בן יצחק:
 בעצם התפיסה היא שמצד אחד הם לא שבויי מלחמה קלאסיים, הם לא חיילים של צבא זר שחלה עליהם אמנת ז'נבה השלישית
עידו בן יצחק:
 מצד שני, לכאורה הם אזרחים ואז כביכול אתה צריך להחיל עליהם את אמנת ז'נבה הרביעית
עידו בן יצחק:
 ההסדר שהומצא הוא יצירת קטגוריה נפרדת של הלוחמים הבלתי-חוקיים
עידו בן יצחק:
 זה משהו שבזמנו היה מאוד חדשני
עידו בן יצחק:
 גם ארצות הברית השתמשה בזה ביחס לאל-קאעידה
יולי יואל אדלשטיין:
זה מה שרציתי לשאול
יולי יואל אדלשטיין:
 חוץ מארצות הברית ידוע לך על עוד שימוש בעולם בסעיפים האלה?
עידו בן יצחק:
אני לא מכיר, אבל צריך לבדוק את זה יותר לעומק לקראת החקיקה
יולי יואל אדלשטיין:
בשש לקראת החקיקה כדאי לבקש, אולי הממ"מ או מישהו יכולים לבדוק את הנושא הזה
יולי יואל אדלשטיין:
      בבקשה, חברי הכנסת, שאלות, הערות
אלעזר שטרן:
בעולם לא ערים לחוסר הזה, ללקונה הזאת?
עידו בן יצחק:
ערים
עידו בן יצחק:
 שוב, אני לא יודע
עידו בן יצחק:
 לא בדקתי לאחרונה האם מדינות נוספות אימצו את זה, זה משהו שצריך לבדוק
עידו בן יצחק:
 אני לא מדבר על מדינות שמלכתחילה לא מעניינים אותן הדברים האלה כמו רוסיה, אבל יכול להיות שמדינות במערב מצאו הסדרים אחרים
עידו בן יצחק:
 זה משהו שצריך לבדוק
אלעזר שטרן:
רלי, למערכת הביטחון אין דרישות לדירוג גם כאן? כלומר, זה הדבר הבסיסי
תא"ל ישראל  מרגלית:
יש פה דירוג
תא"ל ישראל  מרגלית:
 יש פה דירוג של סמכויות
אלעזר שטרן:
לא, זה אני מבין
אלעזר שטרן:
 מבחינת חומרת הדברים שנעשו – זה לא מותנה בחומרת הדברים
אלעזר שטרן:
 כשיש הגדרה "לוחם בלתי חוקי" אם אני לא טועה - - -
עידו בן יצחק:
זאת רק החזקה שלהם ככלואים, לפני שאתה בודק בכלל מה הם עשו
אלעזר שטרן:
זה בדיוק מה שאני הבנתי
אלעזר שטרן:
 ואני שואל עוד פעם, האם אין דרישות יותר מאשר סתם להחזיק אותם? כלומר, מבחינת חקירות גם אחר כך ועוד
משה סנה:
לא, זה חלק
משה סנה:
 החוק מדבר גם על הגשת כתבי אישום
עידו בן יצחק:
לא, לא, לא, להפך
עידו בן יצחק:
 החוק לא מדבר על הגשת כתב אישום
משה סנה:
הוא אומר גם עד מתי אתה יכול להחזיק אותם, עד הגשת כתב אישום
עידו בן יצחק:
 אתה יכול להחזיק אותם כל עוד יש לך – אתה לא צריך להגיש כתב אישום בכלל, אם נקבע שזה במסגרת ההליך הפלילי - - -
יולי יואל אדלשטיין:
החוק קובע כללי החזקתם
משה סנה:
נכון, עד להגשת כתב האישום
תא"ל ישראל  מרגלית:
אני רוצה רגע לענות לך
תא"ל ישראל  מרגלית:
 אני חושב שהמטרה של החוק הזה – הכלי הזה – היא באמת לאפשר איזשהו זמן מסוים, בטח בזמן לחימה ובטח מול כמויות כל כך גדולות, ולכן מדובר פה על השלב שבו אתה מחזיק אותו טרם התבררו הדברים
תא"ל ישראל  מרגלית:
 אז השאלה היא שאלה בעייתית
תא"ל ישראל  מרגלית:
 כלומר, אתה לא יכול לדרוש איזשהו דירוג טרם בדקת את זה בכלל
תא"ל ישראל  מרגלית:
 לכן, קודם כול אתה רוצה לייצר לעצמך איזשהו כלי להחזיק עד לאותו הזמן שבו אתה מברר את העניינים
אלעזר שטרן:
זה בעצם המינהלי
עידו בן יצחק:
זה כמו מעצר מינהלי
תא"ל ישראל  מרגלית:
בדיוק
יולי יואל אדלשטיין:
 יש עוד שאלות או הערות לגבי ההכרזה? אני מקבל בברכה את נציגי משפחות החטופים
יולי יואל אדלשטיין:
 אם אתם רוצים לומר כמה מילים לחברי הכנסת, אז זה הזמן וזה הרגע
עופרי ביבס:
שלום
עופרי ביבס:
בוקר טוב, או לא כל כך טוב
עופרי ביבס:
 אני אחות של ירדן ביבס, גיסתה של שירי ודודה של אריאל וכפיר
עופרי ביבס:
 אני פה היום שוב כדי להזכיר לכולנו שלא סיימנו
עופרי ביבס:
 לא כולם חזרו
עופרי ביבס:
 האחיינים שלי, אריאל וכפיר, הם שני הילדים האחרונים שנשארו שם, יחד איתם אימא שלהם, שירי, שגם לא חזרה, ועוד נשים שלא חזרו
עופרי ביבס:
 וזה עוד רק במסגרת העסקה הראשונה
עופרי ביבס:
 אח שלי נמצא שם ועוד המון המון אחרים שצריכים לחזור, ואין לנו זמן, הם צריכים לחזור עכשיו
עופרי ביבס:
      הם שם כבר 66 יום, והחיים שלי ושל כל המשפחה שלי נעצרו
עופרי ביבס:
 אני יודעת שבשביל הרבה הם הילדים הג'ינג'ים החמודים, והמשפחה שלנו מקבלת באמת המון תמיכה מכל הארץ ומכל העולם
עופרי ביבס:
 אבל פה אני לא באה לבקש אמפתיה
עופרי ביבס:
 אני רוצה לבקש פעולה
עופרי ביבס:
 אני רוצה לבקש שהממשלה שלנו תיזום, שהיא תעשה, שהיא תחזיר אותם הביתה
עופרי ביבס:
 אני רוצה את האחיינים שלי, אני רוצה את הילדים של אח שלי
עופרי ביבס:
 אני רוצה את אח שלי ואת שירי
עופרי ביבס:
 אני רוצה להחזיר לאימא שלי ואבא שלי את הנכדים שלהם
עופרי ביבס:
      אימא שלי מספרת לכולם שעכשיו היא אמורה ללכת לקטוף עם אריאל תפוזים סינים, היא לא אמורה לשבת בבית ולבכות
עופרי ביבס:
 אנחנו שומעים את כל מה שהם עוברים שם
עופרי ביבס:
 אנחנו ראינו את הטרור הפסיכולוגי הנוראי שאח שלי עובר שם
עופרי ביבס:
 אנחנו מבינים, ואני חושבת שכולם פה יודעים, ואסור להתעלם מזה שפשוט לא נשאר להם זמן, הם מתים שם
עופרי ביבס:
      אני לא יודעת אם שירי והילדים נהרגו מהפצצות של צה"ל, רצחו אותם
עופרי ביבס:
 איפשהו בתוכי אני עוד מנסה להאמין שהם בחיים
עופרי ביבס:
 אני מנסה להחזיק את האמונה הזאת בעיקר בשביל אח שלי, למרות שהוא שם עכשיו בידיעה שהמשפחה שלו כולה מתה, ועם זה הוא צריך להמשיך ולהישאר שם בשבי
עופרי ביבס:
      אני עכשיו גם בהיריון כבר שלושה חודשים ואני לא מצליחה לשמוח, כי אני לא יודעת אם התינוק או התינוקת שלי ייזכו בכלל להכיר את דוד שלהם, את דודה שלהם, אם הם יזכו לשחק עם בני הדודים שלהם, האחיינים שלי
עופרי ביבס:
 הדבר היחידי שאני חושבת הוא האם הם ייזכו להכיר את ירדן או שאני הולכת לקרוא להם על שמו
עופרי ביבס:
 אלה המחשבות שיש לי כרגע בראש
עופרי ביבס:
      אי-אפשר לחכות לצד השני
עופרי ביבס:
 הממשלה שלנו צריכה להתחיל וליזום להביא אותם
עופרי ביבס:
 אין כרגע שום דבר חשוב יותר, לא יעדים של מלחמה ולא מיטוט חמאס ולא חיסול סינוואר
עופרי ביבס:
 להכול יהיה זמן
עופרי ביבס:
 קודם כול המשפחות שלנו, קודם כול האזרחים שלנו, האזרחים שלכם
עופרי ביבס:
 זאת המדינה שלנו, אלה הפנים של המדינה שלנו והם צריכים לחזור
עופרי ביבס:
 לא נוכל להמשיך עד שהם יחזרו
עופרי ביבס:
 כולם
נעם דן:
אנחנו נמצאים עכשיו בוועדת חוץ וביטחון, אחת הוועדות החשובות והחזקות ביותר בכנסת ישראל – כנסת ישראל של עם ישראל, כנסת ישראל של המדינה שהיא מעצמה
נעם דן:
 ואנחנו מעצמה גם כלכלית, גם טכנולוגית, גם ביטחונית
נעם דן:
 בדימונה אין קיוסק
נעם דן:
 אנחנו כזאת מעצמה
נעם דן:
 אבל המעצמה הכי גדולה שלנו היא העובדה שאנחנו מעצמה מוסרית
נעם דן:
      לא בכדי דיברו כאן עכשיו על מה שמעסיק את התקשורת הבין-לאומית, האסון ההומניטרי בעזה
נעם דן:
 זה מעסיק גם אותי, ולא כי אנחנו שמאל וימין ולא כי אני עוכרת ישראל אלא כי אני אוהבת ישראל
נעם דן:
 אנחנו נמצאים בוועדת חוץ וביטחון, והפנים שלנו מתפרק מחוסר ביטחון
נעם דן:
 לא יהיה חוץ בלי פנים, ולא יהיה ביטחון בלי השבת החטופות והחטופים
נעם דן:
      עופר קלדרון – כל הזמן אומרים לי: נעם, תעשי פרסונליזציה; תעשי שיכירו אותו באופן אישי; תעשי שיוטרדו באופן אישי מזה שהילדים שלו יהיו יתומים
נעם דן:
 אבל עופר הוא לא שלי יותר ממה שהוא שלכם
נעם דן:
 האמת היא שאת כל אחת ואחד מהאנשים כאן אני כל כך אוהבת ואני באמת לא מכירה אותם
נעם דן:
 אני מלטפת את הפוסטרים שלהם
נעם דן:
 ואני בכוונה לא הולכת כאן עם הפוסטר של עופר כי אני לא הקול של עופר, אני הקול של המדינה
נעם דן:
 אני גם לא הקול של משפחות החטופים, אני הקול של המדינה שלי
נעם דן:
 הם לא מגש הכסף של שום דבר ושל אף אחד
נעם דן:
 הם המדינה, והמדינה שלנו נחטפה
נעם דן:
      זה לגמרי באחריותנו
נעם דן:
 זה לא גדול עלינו
נעם דן:
 האמת, זה קטן עלינו
נעם דן:
 יש את הדבר הנכון לעשותו, ויש את הדבר הנכון מאוד לעשותו
נעם דן:
 לא צריך לחשוב שהדברים הם מקבילים או מתנגשים או סותרים
נעם דן:
 יש משימה ויש ערך
נעם דן:
 המשימה היא מיטוט חמאס
נעם דן:
 לעולם לא נוכל לאפשר לחמאס להתנהל באופן שבו הוא התנהל
נעם דן:
 לא נוכל לאפשר לעצמנו להשאיר אותו על תילו
נעם דן:
 אין לי ויכוח על זה
נעם דן:
 ערבים הם לא חמאס, פלסטינים הם לא חמאס, ערביי ישראל הם לא חמאס
נעם דן:
 העולם המוסלמי הוא לא חמאס
נעם דן:
 את חמאס צריך להשמיד
נעם דן:
 תנו לי נשק, אני אהיה שם איתכם
נעם דן:
      אבל להציל את חיי החטופות והחטופים זה ערך, זאת לא משימה
נעם דן:
 הם לא מתנגשים כי ללא הערך הזה של הצלת חיי אדם, של הצלת החטופים, של פדיון השבויים, לא נוכל לקיים את המשימה של מיטוט חמאס
נעם דן:
 זה ממש ממש פשוט
נעם דן:
 זה פשטני
נעם דן:
 זה כמעט אינפנטילי
נעם דן:
 אני לא צריכה לשכנע אף אחת או אחד מכם בדבר הזה
נעם דן:
      עכשיו אני צריכה שאתם תעזרו לי
נעם דן:
 ראש הממשלה אמור להגיע לכנסת ישראל היום
נעם דן:
 אני צריכה את עזרתכם
נעם דן:
 אני צריכה שהשכל הישר והלב האוהב יבין שאם לא נחזיר את 137 החטופות והחטופים, לא נוכל לשקם את המדינה
נעם דן:
 לא תהיה מדינה
נעם דן:
 נצטרך להקים אותה ממילא מחדש, הפעם מתוקנת
נעם דן:
 אבל לא תהיה אפשרות אחרת
נעם דן:
      עופר הוא לא שלי
נעם דן:
 אני לא משפחת החטופים
נעם דן:
 גם אתם לא
נעם דן:
 המדינה שלנו חטופה
נעם דן:
 אני צריכה אתכם לא רק אמפתיים ומהנהנים, אני צריכה אתכם נוקטים פעולה
נעם דן:
 אנחנו אומה גאונית
נעם דן:
 תיזמו את העסקה, תיזמו את המתווה
נעם דן:
 אל תגידו לי: חמאס לא מעוניין; לא בשלו התנאים
נעם דן:
      עבור חלק מהאנשים האלה התנאים כבר מזמן הרקיבו
נעם דן:
 האנשים האלה הם שלנו, ואנחנו הצבנו אותם על הגבולות ואנחנו הפקרנו אותם – אני הפקרתי אותם – ב-7 באוקטובר וכנראה הרבה לפני
נעם דן:
 עכשיו התפקיד שלי ושלכם הוא להוציא אותם החוצה ולתקן את שיוכל לתקון
שחר מור:
שלום, אני פה בשלושה כובעים – אני גם נציג משפחות הנרצחים, נציג משפחות החטופים ונציג משפחות השבים
שחר מור:
 יש לי "ברוך השם" מכל הסוגים
שחר מור:
 אני רוצה להגיד לכם בהמשך למה שנעם אמרה
שחר מור:
 אני איבדתי את הקולקטיב
שחר מור:
 בעיניי מדינת ישראל לא נחטפה, בעיניי מדינת ישראל מתה
שחר מור:
 לכם יש תפקיד היסטורי להחזיר את החטופים ואחרי זה לעוף
שחר מור:
 אחרי זה לעוף
שחר מור:
 יהיה כאן אחרי זה משהו אחר
שחר מור:
 בעזרת השם ובעזרת הרבה כוחות של אנשים טובים יהיה כאן משהו אחר
שחר מור:
 אבל כל מי שנמצא כאן, התפקיד ההיסטורי היחיד שלכם הוא לא לדון על 42 או 45 יום
שחר מור:
 לא
שחר מור:
 התפקיד ההיסטורי שלכם הוא להביא אותם כמה שיותר מהר הביתה ולפנות את הבמה
שחר מור:
 אתם את שלכם עשיתם
שחר מור:
      אני איבדתי את הקולקטיב
שחר מור:
 אני כבר לא מאמין במדינת ישראל, היא רק צריכה להחזיר לי את דוד שלי יחד עם כל החטופים
שחר מור:
 אחרי זה נתחשבן איתכם
שחר מור:
 תחזירו לי ולכל המשפחות את מה שאנחנו, אתם – תקראו לזה איך שאתם רוצים – הפקרתם, וכל יום שעובר מפקירים אותם שוב ושוב
שחר מור:
 יש עוד הרבה אנשים כמוני
שחר מור:
 אתם מנותקים ואתם לא מבינים עד כמה הרבה אנשים איבדו את הקולקטיב
שחר מור:
 לא מאמינים לכם, לא מאמינים ברצינות כוונותיכם, ולא מאמינים במעשיכם
שחר מור:
 הדבר היחידי שנשאר לכם לעשות בתפקידכם ההיסטורי הוא להחזיר את אלה שנחטפו במשמרת שלכם
שחר מור:
 סֶה-טוּ
שחר מור:
 אין לכם שום דבר אחר לעשות
שחר מור:
 על זה הנכדים שלכם ימדדו אתכם, לא על 42 או 45 יום
שחר מור:
 תודה
בועז ביסמוט:
אפשר שאלה? קודם כול, כדי שיהיה ברור, ליבי איתכם, אני חושב שכולם
שחר מור:
אנחנו לא צריכים חיבוקים ולא צריכים אמפתיה
שחר מור:
 היה לנו כל כך הרבה זמן וחיבוקים ואמפתיה
בועז ביסמוט:
גם אם אתה לא צריך אני מעניק לך אותו
בועז ביסמוט:
 אני מעניק לך אותו גם אם אתה לא רוצה
בועז ביסמוט:
 אתה לא רוצה? אני מעניק לך אותו
בועז ביסמוט:
 הרי מ-7 באוקטובר כל אחד מאיתנו איתכם
בועז ביסמוט:
 אתם לא לבד ואתה יודע את זה
בועז ביסמוט:
      רק דבר אחד
בועז ביסמוט:
 אתה יודע, אני יוצא מתוך הנחה שמשפחות הן מעל הכול ומותר להן להגיד הכול
בועז ביסמוט:
 אבל יש גם לוחמים, יש לוחמים, וליבנו גם עם הלוחמים
בועז ביסמוט:
 אני חושב שללוחמי צה"ל האדירים, באמת אדירים – אתה רואה אותם, כולם רואים אותם – אי-אפשר להגיד לבחור שעכשיו נלחם בעזה ומסכן את חייו שהמדינה מתה – ויש כאלה שלא חוזרים
בועז ביסמוט:
 אתה לא יכול להגיד את זה
בועז ביסמוט:
 כי המדינה לא מתה, המדינה חיה, המדינה תפרח
בועז ביסמוט:
 הייתה פשלה נוראית ב-7 באוקטובר, כולנו מסכימים
שחר מור:
אלה האדים של הדלק של המדינה הישנה
שחר מור:
 המדינה החדשה שתקום, בעזרת השם, תהיה שונה לגמרי
שחר מור:
 אתם עוד לא הפנמתם את זה, אתם עוד לא רואים עד כמה המציאות השתנתה
בועז ביסמוט:
מה שתגיד
בועז ביסמוט:
 רק אל תגיד שהמדינה מתה, כי המדינה הזו חיה והמדינה הזו תפרח
נעם דן:
המדינה הזאת חיה אם נחזיר את החטופות והחטופים
נעם דן:
 זה בדיוק עומד על זה
שחר מור:
"עם ישראל חי" אני שומע 3,000 שנה
שחר מור:
 המדינה קיימת 78
נעם דן:
חבר הכנסת ביסמוט, זה בדיוק זה
נעם דן:
 אני לא צריכה אותך איתי
נעם דן:
 ברור שאתה איתי
נעם דן:
 עופר קלדרון הוא שלך
נעם דן:
 קח אותו ותחזיר אותו הביתה
נעם דן:
 וזה מסוכן נורא, כי הלוחמים האלה הם מוגבלים
נעם דן:
 תמרון צבאי הוא מוגבל מעצם טבעו
נעם דן:
 בסוף נגיע למעטפת של 40 חטופים וחטופות שמקיפים את סינוואר החלאה, ושם שום לוחם לא יוכל לעזור
נעם דן:
 שום לוחם
נעם דן:
 וזאת לא דילמה
נעם דן:
 זאת לא דילמה
נעם דן:
      צחי הנגבי יצטרך להבין שאין שום דילמה, כי אם אנחנו מעדיפים סינוואר אחד מת על פני אדם יהודי אחד חי, אנחנו לא יותר טובים מהם
נעם דן:
 זה הכול
יפעת זילר:
אני רוצה להגיד לך עוד משהו, חבר הכנסת
יפעת זילר:
 אני בטוחה שחלומם של כל חייל וכל חיילת, כל מפקד וכל מפקדת בשטח בעזה, למצוא שני ראשים ג'ינג'ים או כל פרצוף שנמצא כאן
יפעת זילר:
 זה לא הם
יפעת זילר:
 ואתה לא תגיד שאנחנו אומרים נגדם משהו שמוריד את מורלם
בועז ביסמוט:
חס וחלילה, אני לא אמרתי את זה
יפעת זילר:
אני הולכת לישון בלילה עם כל אימא וכל בת זוג וכל ילד שמחכה לאבא או לאימא שיחזרו מהקרב
יפעת זילר:
 ראינו את הפירות של העסקה
יפעת זילר:
 ראינו את החיבוקים
יפעת זילר:
 מבצע צבאי ותמרון צבאי לא מוביל לאותה תוצאה כרגע
יפעת זילר:
 לא רק
יפעת זילר:
 אפשר להיות חכמים, לא רק צודקים
יפעת זילר:
 מה יקרה אם המשפחה שלי תחזור בשקים כי חיכינו עוד יום? כי חיכינו עוד יום, כי חיכינו עוד יום ולא חתרנו לעסקה
יפעת זילר:
 מה הסיכוי שלא? כי אנחנו מתלבטים בדברים מסוימים שמעבר לראש שלנו ולא מספרים
יפעת זילר:
 מה יקרה למורל של החיילים האלה שאתה מדבר עליו כשהם יחזרו בארונות כי חיכינו עוד יום, כי הם נרצחו על ידי מחבלים או כי חס וחלילה ייפגעו מאש כוחותינו? בלגן שלם שורר
יפעת זילר:
      מדברים על דילמות
יפעת זילר:
 אני רוצה לספר לך על טרגדיה
יפעת זילר:
 זאת טרגדיה מה שקורה
יפעת זילר:
 ב-6 באוקטובר בת דודה שלי ואהבת חייה, ירדן, הרדימו שני ילדים טובים במיטות שלהם
יפעת זילר:
 סבא וסבתא שלהם, דודים שלי, נרצחו בקיבוץ ניר עוז ב-7 באוקטובר, ו-66 ימים אנחנו לא יודעים מה עלה בגורלם
יפעת זילר:
 ראינו את ירדן במצב מזעזע
יפעת זילר:
 אי-אפשר להמשיך להתדיין, צריך להוציא אותם משם עכשיו
יפעת זילר:
 עכשיו
יפעת זילר:
 כולנו
שחר מור:
הם 80 ק"מ מאיתנו עכשיו חיים
שחר מור:
 80 ק"מ מאיתנו
נעם דן:
אתם יודעים משהו אחר? אתם יודעים משהו שאנחנו לא יודעים? הם כבר אינם?
יולי יואל אדלשטיין:
 חס וחלילה
נעם דן:
הם מתים?
נעם דן:
כולם הלכו?
נעם דן:
כי אם אתם יודעים משהו, אני לא רוצה לסכן או לשחרר אסירים אם אנחנו לא בטוחים שהם חיים
יולי יואל אדלשטיין:
כמו שאתם ראיתם, עם כל הכאב שבדבר, ברגע שידעו לגבי משפחות מסוימות מה קרה ומה עלה בגורלן, אז גם הודיעו ברגע שהיו הוכחות
יולי יואל אדלשטיין:
 אז כאן, כמו שהבטחתי לך כשנפגשנו, שאלנו כל שאלה אפשרית בדיון שלא היה משודר בטלוויזיה
יולי יואל אדלשטיין:
 לצערי או לשמחתי – אני לא יודע איך להגדיר את זה, אבל אין מידע שמאשר את מה שחמאס עושה בתור לוחמה פסיכולוגית
יולי יואל אדלשטיין:
 לכן אני מקווה מאוד שגם המשפחה יכולה יחד עם כולנו, אני חושב - - -
נעם דן:
לא, לא שאלתי רק על משפחת ביבס, הג'ינג'ים המתוקים, שאלתי בכלל
יולי יואל אדלשטיין:
שאלת בכלל? ודאי שלא
נעם דן:
בכלל
נעם דן:
 137 האנשים האלה טבוחים כבר?
יולי יואל אדלשטיין:
אין ידיעה כזאת
נעם דן:
אז כל עוד אין ידיעה כזאת, אנחנו חייבים לעשות הכול כדי להחזיר אותם
לינור דן:
אני רוצה להוסיף שלוחמה פסיכולוגית לא רק חמאס יודעים לעשות, לוחמה פסיכולוגית עושים לנו פה גם בתוך הארץ שלנו, המדינה שלנו: אל תגידו את זה, זה יסכן אותם; כן תגידו את זה, זה לא יסתכן אותם; תהיו בשקט עכשיו כי אולי זה יסכן אותם; אל תדברו על הצבא
לינור דן:
      מותר לדבר על הצבא
לינור דן:
 הצבא עוזר לנו, הצבא אמור להגן עלינו
לינור דן:
 אין מקום ללוחמה פסיכולוגית פה
לינור דן:
 פה מותר לומר הכול, זאת המדינה שלנו
נעם דן:
תמי ארד שתקה
נעם דן:
 תמי ארד שתקה
נעם דן:
 היא הייתה נורא נורא מנומסת
נעם דן:
 עד היום היא עגונה ומנומסת
יולי יואל אדלשטיין:
יש פה כמה אנשים שישבו איתי גם בפגישות אישיות, ואני לא חושב שלמישהו מכם אמרתי אי פעם שאתם צריכים לשתוק
יולי יואל אדלשטיין:
 אתם כמשפחות צריכים לעשות את הכול, מה שאתם מרגישים שצריך לעשות
לינור דן:
כולנו
לינור דן:
 למה אתה מרגיש שלך אסור? כולנו צריכים להגיד הכול, כולנו צריכים לעשות הכול
יולי יואל אדלשטיין:
אני אגיד לך למה, כי בסופו של דבר – נכון, אנחנו לא ממשלה, אנחנו ועדת חוץ וביטחון אבל צריכים לדבר גם על דברים אופרטיביים, והמשפחות פטורות מהדברים הפרטיים האופרטיביים, וטוב שכך
יולי יואל אדלשטיין:
 לכם יש דרישה מאוד ברורה: תעשו את הכול להחזיר את החטופים, להחזיר את הקרובים שלנו, את היקירים שלנו
לינור דן:
אני אגיד לך משהו שאמרתי גם בישיבה עם גנץ ואיזנקוט – אגב, אנשים שיקרים לליבי ואיבדו במלחמה הזאת
לינור דן:
 הם גם מתעסקים במשהו שאף אחד לא התעסק בו אף פעם
לינור דן:
 זה אירוע שאף אחד לא התעסק בו אף פעם, לא כל המומחים, לא כל הטקטיקנים, לא כל אלה שיודעים לעשות משא ומתן
לינור דן:
 אף אחד לא התעסק עם כל כך הרבה אנשים חטופים בו-זמנית אצל פסיכופת מטורף
לינור דן:
אז שאף אחד לא יגיד שהוא יודע יותר טוב, שהוא יודע מה נכון, שהוא יודע מה לא נכון