GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דרור גרנית:  ויש מדינות שבהן זה יושב חלק, משטרת הגבולות היא גם יושבת בגבול והיא גם נוגעת בעולמות האוכלוסין
דרור גרנית:  חלק הם יושבים בתוך ה-Home Office באנגליה
דרור גרנית:  ושם ה-Home Office הוא גם שווי ערך של משרד הפנים פלוס בט"פ, יש אצלו פונקציות גם ביטחוניות וגם אכיפתיות
דרור גרנית:  זה קצת משתנה ממדינה למדינה
דרור גרנית:       אבל בתוך המסגרת הכללית הזאת ועל רקע התהליך שתיאר יואב, אנחנו חשבנו שאין קושי ואין מניעה להציב את היחידה הזאת, להקים את היחידה הזאת בתוך אכסניה של רשות המיסים, שהיא גוף שגם יש לו ידע מקצועי רלוונטי, זאת אומרת, יכולות מקצועיות, מודיעיניות, מחשוביות, ניסיון בהקמה של יחידות שמסוגלות לתמוך את כל התהליך הזה ארגונית ומחשובית ומקצועית וניסיון בדבר הזה
דרור גרנית:  וגם יש לו את קשרי העבודה הטובים עם מי שאמורים להיות הלקוחות המיועדים של המרכז, שזה גם המשטרה וגם גופי הביטחון וגם שחקנים אחרים שבעצם נוגעים בעולמות של מי שנכנס ויוצא מישראל, על רקע הניסיון שלו בעולם המכס, זאת אומרת, של סחורות, אבל בסוף יש איזושהי זיקה בין הדברים
דרור גרנית:  ובתוך כל המסגרת הזאת ראינו שגם במדינות מסוימות אחרות בעולם המכס הוא שחקן שמחזיק את היחידות האלה, צוינו בסקירה של הממ"מ צרפת ויפן
דרור גרנית:       משאמרנו כל זה, אני אגיד גם שחשבנו שזה לא, זאת אומרת, אגב גופים אחרים שקיימים בעולם ואיך זה עובד במקומות אחרים בעולם, חשבנו שלא נכון להגיד לחברות תעופה, גם הישראליות אבל בוודאי הזרות: אתן צריכות להעביר את המידע במישרין לגופי המודיעין של מדינת ישראל
דרור גרנית:  כלומר, המחשבה שלופטהנזה תידרש להעביר מידע ישירות לשב"כ נראתה לנו משהו שהוא אנומלי, לא מצטייר טוב בעולם, לא אופן טריוויאלי וטבעי
דרור גרנית:  וגם מונע איזושהי בקרה חיצונית, זאת אומרת, אפקטיבית ויעילה יותר ובזה שזה יושב במכס דווקא, ואנחנו דיברנו בישיבה הקודמת, עברנו על הסעיפים כשהתחלנו לדבר על העצמאות שביקשנו לתת ליחידה הזאת, אם לתת לה איזשהו standing משל עצמה כאיזשהו סוג של גוף שיש לו תורה מקצועית, שיש לו עמדה מקצועית, שיש לו יכולת מקצועית, והוא מסוגל גם להבטיח שהשימוש במידע נעשה באופן זהיר וממוקד ורק לתכליות
דרור גרנית:  עצם הפיצול הזה מאפשר כאילו איזושהי בקרה בדבר הזה
דרור גרנית:  אנחנו נדבר על זה גם בהמשך הדרך, כשנגיע לעולם השלוחות או לחלק של השלוחות
דרור גרנית:       מכל הטעמים האלה חשבנו שלהציב את המרכז, להקים אותו בתוך האכסניה של רשות המיסים, זאת תשובה טובה ומסגרת רעיונית נכונה
דרור גרנית:  ושוב, הם גם הביעו את הנכונות וגם היה להם את הידע המקצועי, את הניסיון המקצועי, את הזיקות המקצועיות
דרור גרנית:  מכל הטעמים האלה חשבנו שאין מניעה לדבר הזה, וראינו גם בעולם שזה לא משהו מופרך
יולי יואל אדלשטיין:  מי מייצג את רשות המיסים כאן?
כפיר חן: אני, כפיר חן, ראש מינהל המכס
אורנה ברביבאי: אהלן, כפיר
יולי יואל אדלשטיין: היי
יולי יואל אדלשטיין:  מעניין – אני אפילו לא אשאל שאלה קצת פוגענית – אם אתם מסכימים, כי אני מניח שאם נמסר לנו שאתם מסכימים, אתם מסכימים
יולי יואל אדלשטיין:  אבל אני כן אשאל: האם אתם ערוכים? עד כמה אתם ערוכים? כי מדובר פה בהקמת יחידות נוספות, ואנחנו פה בלוחות זמנים מאוד מאוד צפופים
יולי יואל אדלשטיין:  ממה שאני מבין גם מגורמים אמריקאים, שאם לא עכשיו אימתי, כן? It’s now or never, כפי שאומרים בשפה שלהם
יולי יואל אדלשטיין:  אז הייתי רוצה שהוועדה תשמע עד כמה אתם ערוכים לקלוט ולהתחיל לפעול
כפיר חן: אז ברשותך, אני אתייחס טיפה יותר רחב
יולי יואל אדלשטיין: בכבוד
כפיר חן: אני אענה, במסגרת ההתייחסות גם על השאלות
כפיר חן:  אנחנו בעניין הזה של מוקד לאומי כבר למעלה מעשור
כפיר חן:  הניסיון המקורי היה להקים מוקד אחד, בדומה לארצות הברית, ל-NTC האמריקאי, שיכיל בתוכו למעשה שני מוקדים
כפיר חן:  מוקד אחד שמטפל בכל המטען המסחרי שנכנס ויוצא מהמדינה ומנוטר, ודרכו עושים הערכת סיכונים ומחליטים איך מטפלים בסחר החוץ של המדינה
כפיר חן:  והשני באמת מטפל בנוסעים
כפיר חן:  וזו הייתה הכוונה המקורית
כפיר חן:       מאחר שהיה קושי מאוד מאוד גדול להקים את המוקד הזה, המשולב, באיזשהו שלב, אנחנו כמכס התמקדנו, מטבע הדברים, בנושא סחר החוץ, שזה הנושא הכבד ביותר שאנחנו עוסקים בו
כפיר חן:  ב-2016 נחנך המוקד הלאומי לאבחון למטען מסחרי
כפיר חן:  כמו שהתייחס פה גם דרור, בעולם קצת קשה לעשות את ההשוואה מאחר שבעולם מה ששונה זה לא המכס כארגון או רשות האוכלוסין כארגון, אלא המטרייה שבה הארגונים האלה יושבים, וזה מאוד מאוד שונה בעולם
כפיר חן:  יש מדינות שיש את אותו משרד ממשלתי שמחזיק את שני הגופים
כפיר חן:  יש גופים שזה אותו מנכ"ל והוא מחולק למטה
כפיר חן:  ולכן אני מציע קצת להיזהר בהשוואה של אחד על אחד, כי לא רואים את המטרייה הרחבה יותר
כפיר חן:       כמו שאמרתי, מאחר שהמוקד הזה הוקם ב-2016, המוקד משלב בתוכו, בדומה מאוד לקונספט של נתוני הנוסעים, הרבה מאוד גופים, רובם ביטחוניים, אבל יש לנו גם שותפים שהם לא ביטחוניים, והדבר הזה כבר נוסה ופועל בהצלחה מאוד מאוד גדולה
כפיר חן:  אנחנו למעשה הסכמנו להקים והתנדבנו להקים את המרכז גם של הנוסעים שיש לנו בו גם כן אינטרס
כפיר חן:       עכשיו, אני רוצה רק לסבר את האוזן רגע לוועדה
כפיר חן:  זה שהמכס מקים את הגוף הזה, בשונה מהמרכז הלאומי לאבחון מטען, את המרכז הזה אנחנו מקימים עבור מדינת ישראל כמוקד לאומי
כפיר חן:  זה שאנחנו מקימים אותו לא אומר שאנחנו מנהלים אותו ומשתמשים במידע, והמידע מותך לתוך מערכות המידע של רשות המיסים
כפיר חן:  מדובר על גוף עצמאי לחלוטין, שהמכס הוא הגוף המקים עבור שמונה משרדי ממשלה שונים
כפיר חן:  אין לו בעלות שונה על המידע מאשר גופים אחרים, אלא במסגרת מה שהתיר לו החוק
כפיר חן:  זאת אומרת, המכס הוא הגוף המקים, אבל יש לו עוד פוזיציה, שזה הלקוח, המכס הוא גם לקוח
כפיר חן:  והמכס יקבל מתוך המידע של הגוף הזה אך ורק את מה שיעמוד במטרות החוק ויהיה מותר לו כמו כל השותפים האחרים
כפיר חן:  אין לנו פריווילגיה שונה מכל רשות אחרת בעניין הזה
כפיר חן:       במסגרת ההקמה של הגוף הזה, הוקמה ועדת היגוי ועברו כבר, אגב, שלוש החלטות ממשלה בעניין וקריאה ראשונה בכנסת
כפיר חן:  ואז הגיע הנושא של הפרויקט של הוויזות
כפיר חן:  במקור, אני מדגיש, אנחנו לא נכנסו לפרויקט ויזות
כפיר חן:  זה בכלל לא היה השיח
כפיר חן:  השיח היה למרכז לניתוח נתונים נוסעים ברמה הלאומית
כפיר חן:  מאחר שאנחנו אמורים להקים את המרכז, ופרקים שלמים מתוך המרכז השלם זה למעשה מה שייתן מענה לוויזות, אז כמו גופים אחרים שכל אחד עשה את חלקו כדי לעמוד בקריטריונים שהאמריקאים מבקשים לפרויקט הוויזות, אנחנו מנסים להאיץ את הפרקים הרלוונטיים בתוכנית המלא"ן – המרכז הלאומי לנתוני נוסעים – להאיץ אותם ולקצר את לוחות הזמנים כדי לעמוד בדרישות האמריקאיות
כפיר חן:  אוקיי? זאת אומרת, צריך רגע להבין שמדובר בפרויקט להקמת מרכז נתוני נוסעים במקור שמתקדם בלו"ז שנקבע מראש, ובדרך נכנס הנושא של הוויזות שגרם לנו להאיץ חלקים מתוך הפרויקט
כפיר חן:  את החלק האחרון, אני מדגיש, כי לוחות הזמנים הם, אני אהיה עדין ואגיד, צפופים ביותר
כפיר חן:  ואנחנו בשיח מול האמריקאים
כפיר חן:       חלק מהסיבות, אגב, שהוועדה וכל הגופים החליטו שזה יקום במכס, והמכס הוא גוף שפועל ברמה הבין-לאומית, יש לנו נציגים בחו"ל, אנחנו בשיתוף פעולה עם מכסים אחרים, יש לנו שיח עם ה-Homeland Security וגופים אחרים בשוטף, בלי קשר למוקד הזה, והוא למעשה מצטרף ליכולת שלנו לנהל את השיח הזה ברמה הבין-לאומית
כפיר חן:  כי צריך לזכור נקודה חשובה, שאחרי שהמרכז כאן במדינת ישראל, אחד הדברים שצריך לעשות זה לחתום על הסכמי שיתוף פעולה עם הגופים המקבילים בעולם, על מנת שנוכל להעשיר את המידע הזה במידע שלא מתקבל בישראל, אלא מתקבל במוקדים אחרים
כפיר חן:  והרעיון הוא באמת לבצע שיתופי פעולה, וזה למעשה חלק מהיתרונות של המכס
כפיר חן:  אחד שהוא הקים את הגוף המקביל למטען מסחרי, הוא פועל, הוא עושה את זה עם כל השותפים בישראל, והוא גם יודע לעבוד בזירה הבין-לאומית, ויש לו למעשה ניסיון מוכח מאוד מאוד מוצלח
יולי יואל אדלשטיין:  אבל רק לחדד את הנקודה הזאת
כפיר חן: כן
יולי יואל אדלשטיין: אני גם מכיר את אמריקאים
יולי יואל אדלשטיין:  הם מאוד נחמדים
יולי יואל אדלשטיין:  אבל אם אנחנו לא נהיה מוכנים בזמן, אנחנו לא נהיה
יולי יואל אדלשטיין:  אני אז אנחנו נהיה מוכנים בזמן או לא?
כפיר חן: אנחנו נהיה מוכנים בחלקים שאנחנו יכולים להרים בלוחות הזמנים האלה
כפיר חן:  אנחנו מתואמים מול אמריקאים
כפיר חן:  יש שיח כמעט יום-יומי, אני אפילו אגיד יום-יומי, לא תמיד של המכס רק לבד
כפיר חן:  אנחנו מתואמים איתם באבני הדרך
כפיר חן:  לדוגמה, הסכם שיתוף פעולה עם האירופאים מצריך חקיקה אירופית
כפיר חן:  אז החקיקה האירופית מן הסתם לא תקרה עד ספטמבר, אבל דברים אחרים כן יקרו
כפיר חן:  ואמריקאים מודעים לכל התהליך
כפיר חן:  אנחנו עובדים מאוד צמוד בעניין הזה
כפיר חן:       ולגבי משאבים שפירטת, אז כרגע – כרגע, אני אומר בזהירות; זו מדינת ישראל, בסופו של דבר – אין לנו כרגע מגבלת משאבים
כפיר חן:  כרגע מגבים אותנו כל הגופים הרלוונטיים, מאגף התקציבים ואחרים, באמת כדי לעמוד בלוח הזמנים המאוד מאתגר הזה
יואב קיש: אני רוצה אולי להוסיף שני משפטים בהקשר הרחב
יואב קיש:  הראשון, החלטת הממשלה בדבר מימון המאגר, המלא"ן, אומרת שדמי, סך התקציב הנדרש שאנחנו אומדים אותו היום, הוא כחצי מיליארד שקל על פני עשר שנים
יואב קיש:  הוא גם מסך השותפים, כל אחת מהרשויות השותפות משלמת את חלקה היחסי, חלקים שווים, והאוצר גם
יואב קיש:       כשיצאנו לדרך, והדבר נכון עד לפני חודשיים, לצורך הדיון של היום, בוודאי נכון לחקיקה, לא היה על הפרק נושא הוויזה
יואב קיש:  על הפרק היה צורך מבצעי שהמדינה אישרה אותו, שהממשלה אישרה אותו, ועל הצורך המבצעי הזה בא לענות המלא"ן
יואב קיש:  במהלך הדרך, לפני זמן לא ארוך, הוצג לנו על ידי מי שמוביל את הנושא של פטור מוויזה, שהיכולות שלנו הן אלו שנדרשות, אחד מהקריטריונים, כדי לקבל את המעמד של פטור מוויזה
יואב קיש:  היכולות שאנחנו התכוונו לספק ממילא למדינה ומתוקצבים ממילא למדינה, בהנחה שהחוק התקציב יעבור ויאושר וכן הלאה, אבל בלוח זמנים שלא רלוונטי לדרישה האמריקאית
יואב קיש:  ואנחנו הסכמנו להאיץ את חלק מהתהליכים בלי לפגוע במלא"ן
יואב קיש: וזה היה תהליך שכרגע נעשה
יואב קיש:  אנחנו חייבים להישען על החקיקה
יואב קיש:  החקיקה היא תנאי הכרחי לעצם המהלך כולו
יואב קיש:  ואנחנו עושים את כל מה שאנחנו יכולים בחלק שלנו כדי להאיץ את לוחות הזמנים
יואב קיש:  ישנם דברים רבים שאינם תלויים בנו, ואנחנו מציפים את הדבר הזה באופן שוטף
יואב קיש:  זה לא רלוונטי כל כך לנושא של החקיקה של היום, אבל אם תרצו על זה הרחבה, אמסור אותה בנפרד
יולי יואל אדלשטיין:  לא, אני שאלתי את השאלות האלה, ראשית, מכיוון שהבנתי שזה מה שעניין את חברי הכנסת בדיון הקודם
יולי יואל אדלשטיין:  והסיבה השנייה, אנחנו באמת עובדים גם כאן בוועדה בהתאם ללוחות זמנים מאוד מאוד צפופים על שני החוקים הרלוונטיים, על חשבון דברים אחרים שהוועדה צריכה לעסוק בהם
יולי יואל אדלשטיין:  ולכן אני לא רוצה להיות במצב שבו אנחנו נעבוד מאוד קשה ואז אנחנו נראה כותרת בעיתון שכל הסיפור על Visa Waiver, כן? על פטור מוויזות, נדחה לפרק זמן בלתי ידוע, כי ישראל לא הייתה ערוכה
יולי יואל אדלשטיין:  אז אני מאוד רציתי לשמוע את התשובות
יואב קיש: מהצד שלנו כל הסיכונים מוגדרים ומגודרים, ובחלק גדול מהם אנחנו יודעים להתמודד וחלק אחר מונח על שולחנם של מקבלי ההחלטות כדי להתמודד עם זה
יולי יואל אדלשטיין:  האם יש עוד מישהו שלנושא הספציפי הזה רוצה להתייחס, נציגי גופים שונים? אין
יולי יואל אדלשטיין:  אז אנחנו נמשיך, אדוני
אסף פרידמן: בהקראה
יולי יואל אדלשטיין: כן, כן
יולי יואל אדלשטיין:  לפי הסעיפים נקרא את הנוסח
עידו בן יצחק:  הגענו לסעיף 15
עידו בן יצחק:  אנחנו מתחילים עכשיו אנחנו את סעיף 16
עידו בן יצחק:  אני גם אגיד כבר עכשיו שההערות שנשמעו בדיון הקודם וההערות שנשמעו עכשיו, אנחנו לאחר מכן נשב עם נציגי הממשלה וננסה לתת להם מענים
יולי יואל אדלשטיין: עד כאן סעיף 16
יולי יואל אדלשטיין:  יש לחברי הכנסת הערות, שאלות? לא
יולי יואל אדלשטיין:  אז אנחנו יכולים להמשיך לסעיף 17
דרור גרנית: אני רוצה רגע, ברשות אדוני
דרור גרנית: אני רוצה רגע להדגיש, זה סעיף מאוד מרכזי, ואני חושב רגע ששווה להתעכב עליו
דרור גרנית:  הנקודה בו שאני חושב שחשוב לדבר עליה, בין היתר, לאור ההערות של המכון הישראלי לדמוקרטיה שנשמעו בישיבה הקודמת, וגם לאור ההערות שהעביר לנו הייעוץ המשפטי לממשלה, ואני רוצה רגע לחדד את זה
יולי יואל אדלשטיין: הייעוץ המשפטי לוועדה
דרור גרנית: לוועדה, סליחה
דרור גרנית:  אני מתנצל
יולי יואל אדלשטיין: העתיד עוד לפניו
יולי יואל אדלשטיין:  זה בסדר
דרור גרנית: העתיד עוד לפניו
דרור גרנית:       חשוב רגע להבין לעניין עיבוד המידע, וזו נקודה שאנחנו פה הלכנו גם בדבר הזה בעקבות הסטנדרט האירופאי היחסית מחמיר שבדירקטיבה
דרור גרנית:  אמרתי בישיבה הקודמת שבעצם הדין אמריקאי הוא יחסית מאוד מצומצם בתחולה, כלומר, במה שנקבע בחקיקה הראשית
דרור גרנית:  בחקיקה הראשית נקבע חובת העברת המידע מחברות התעופה אל הרשויות האמריקאיות, ופחות או יותר זהו
דרור גרנית:       ואילו אנחנו בעצם, על כל זה דיברנו בפרק הראשון, או סליחה, בפרק ב' של הצעת החוק, שמדבר רק על החובות של חברות תעופה להעביר את המידע, אבל זה רק פרק ב'
דרור גרנית:  אחרי זה יש לנו את כל שאר החוק
דרור גרנית:  בדבר הזה אנחנו הלכנו לפי המודל האירופאי
דרור גרנית:  בין היתר, אחד הדברים שלקחנו ושאבנו את הרעיונות מתוך ההסדר האירופאי וזה בא לידי ביטוי בסעיף הזה, היא אמירה שאומרת שלעיבוד יש שני שלבים
דרור גרנית:  יש שלב שהוא העיבוד הממוכן, זאת אומרת, שבו אתה מפעיל את המכונה, מפעיל את המחשב, אומר לו: תרוץ עם כללי חיפוש או עם שאילתה על כל הדאטה, תשלוף לי את התשובות הרלוונטיות
דרור גרנית:  ומהתשובות הרלוונטיות האלה, וזה השלב השני, נעשית בעצם בחינה אנושית
דרור גרנית:  עין אנושית צריכה לעבור על התוצאות ולהגיד: רגע, מתוך – סתם אני זורק מספרים בשביל הדוגמה – אבל אם היו 300 נוסעים על הטיסה והעיבוד הממוכן שלף לי 30 תוצאות, צריכה העין האנושית לעבור על 30 התוצאות האלה ולהגיד: זה לא רלוונטי, זה לא רלוונטי, זה לא רלוונטי, זה אולי רלוונטי
דרור גרנית:  להגיע בסוף לשלושה, לחמישה, אולי כל ה-30 רלוונטיים
דרור גרנית: אבל יהיה פה שיקול דעת אנושי שיופעל ויאמר: רגע, מה מכל הדאטה רלוונטי לחיפוש שאני מחפש? ורק הדאטה הזה שהעין האנושית, אחרי העיבוד הממוכן, העין האנושית בחנה, ראתה, אמרה: אה, זה נראה רלוונטי – רק הנתונים האלה זורמים למאגרים של הרשויות המושרות והמוסמכות
דרור גרנית:  ופה זו נקודה שחשוב להבין אותה
דרור גרנית:  יש פה שני שלבים של העיבוד, אחד ממוכן, אחד אנושי, מופעל שיקול דעת אנושי, ובזה מובטח שאין אגרנות מיותרת של המידע
דרור גרנית:  פשוט עצם העובדה שאדם טס, זה כשלעצמו אומר שמעכשיו הנתונים שלו מוחזקים בשב"כ, במשטרה ובמשרד הבריאות
דרור גרנית:  לא
דרור גרנית:  התפיסה אומרת, במרכז הזה, וזו דרך אגב שוב פעם השאלה של עצמאותו של המרכז, דיבר על זה כפיר קודם, על עצמאותו של המרכז גם ביחס לרשות המיסים
דרור גרנית:  וזו, אגב, הערה שעלתה פה מאחד מחברי הכנסת, אני לא זוכר מי, בישיבה הקודמת, נדמה לי מחבר הכנסת אייכלר אולי, שדיבר על זה שכאילו עושים בזה שימוש כדי לרדוף התנהלות כלכלית כו'
דרור גרנית:  התפיסה אומרת שהמידע זורעים למרכז, הוא יושב במרכז, אבל הוא לא זורם על מאגרי המידע הרגילים של כל השחקנים ששותים מהמאגר הזה, אלא לאחר שקורים שני השלבים האלה: עיבוד ממוכן ועין אנושית שבוחנת
דרור גרנית:  והתהליכים האלה אמורים לסנן שרק הרלוונטיים מגיעים למאגרי המידע
דרור גרנית:       זה סטנדרט, אני חושב, אני מרשה לעצמי להגיד, אגב, שוב, ההערות שנשמעו בציבור על הגורפות של המידע והפוגענות של החוק הזה בעולמות הפרטיות – זה סטנדרט יחסית מחמיר ביחס למה שמקובל בחקיקה הישראלית כאמירה שאומרת: אנחנו מזרימים אל הרשויות את המידע; הן יכולות לקחת פה מה שהן צריכות, אבל הן צריכות לחשוב רגע מה הן צריכות
דרור גרנית:  להפעיל את שיקול הדעת, הן צריכות בעין אנושית לבחון
דרור גרנית:  וזה דבר שאני חושב ששווה רגע להתעכב עליו, כי זה מקבל ביטוי פה בסעיף 16(ג)
דרור גרנית:  אנחנו נראה את זה אחר כך גם בשלוחות, זה סעיף חופף
שרון ניר: אבל עדיין נוצר מאגר גדול
שרון ניר:  אז של מי הוא? נמחק?
דרור גרנית:  אז המאגר יושב במרכז
דרור גרנית:  שוב, יש את המרכז
שרון ניר: והוא נמחק? אם הוא לא רלוונטי, הוא נמחק? יש עליו איזושהי הגנה?
דרור גרנית:  רגע
דרור גרנית:  אז התשובה היא שהוא נשאר במרכז לפרקי זמן סדורים שמוגדרים החקיקה
עידו בן יצחק: זה הפרק הבא
דרור גרנית: זה הסעיף הבא
דרור גרנית:  אז אולי רגע נדבר על זה בקריאת סעיף הבא, ואז אני ארצה להתייחס לזה
יולי יואל אדלשטיין:  בבקשה, בוא נמשיך
עידו בן יצחק:          אז בעצם יש כאן שתי הוראות – יותר משתיים
עידו בן יצחק:  ההוראה הבסיסית אומרת שהמידע יימחק אחרי חמש שנים, ויש מידע מסוים – שאני תכף אפרט – שאותו צריך להסתיר באופן ממוכן אחרי שישה חודשים, שהמידע הזה כולל שם מלא של הנוסע, מסמך הנסיעה שלו, מועד הפקיעה של מסמך הנסיעה, שם הנוסעים הכלולים בהזמנה כולל מגדר ואזרחות, כתובת, טלפון, דואר אלקטרוני, אמצעי תשלום, חברות במועדון הנוסע המתמיד והערות כלליות שמתייחסות, בין היתר, לקטינים
עידו בן יצחק:  ופה אני רוצה להעלות את השאלה, כי - - -
שמעון סולומון: שנייה, רק
שמעון סולומון:  אם תכלית של המידע הוא בסוף להימחק, כן? אחרי חמש שנים, למה קבעו חמש שנים? מה יש בחמש השנים האלה? ושתיים, מהי נקודת הזמן, מהי נקודת ההתחלה של חמש השנים? האם זה מספר הפעמים שבן אדם נוסע? האם זה כל פעם מתחדש או שזה מידע אחר?
עידו בן יצחק: המידע הוא פר נסיעה
עידו בן יצחק:  זאת אומרת, ברגע שהוא שמועבר, אז מתחילות, פר המידע הקונקרטי נספרות חמש השנים
עידו בן יצחק:  אם אדם טס פעמיים, אז המידע שלא יופיע בשני מקומות שונים, ובטיסה הראשונה הוא יימחק, ואם הוא טס שנה אחר כך אז יימחק גם שנה מאוחר יותר
שמעון סולומון: לגבי חמש השנים?
עידו בן יצחק: מה?
שמעון סולומון: לגבי קביעת הזמן הזה של חמש שנים, מה?
עידו בן יצחק: אז אני רוצה רק להעיר באמת בהקשר הזה, שבשבוע שעבר אושר בכנסת תיקון החוק כניסה לישראל שעסק במידע API, שהוא יותר טריוויאלי, נאמר, זה מידע שמצוי בדרכון, ולגביו נקבעה תקופה קצרה יותר של 90 יום
עידו בן יצחק:  ואני פה מעלה את השאלה למה צריך את המידע הזה לתקופה כזאת ממושכת, גם חמש השנים וגם 180 הימים
עידו בן יצחק:  אז פה אנחנו מדברים על מידע שהוא הרבה יותר מפורט והרבה יותר רגיש
דרור גרנית: אז אני אשיב רגע על הנקודה הזאת, כי זו נקודה חשובה
דרור גרנית:  ראשית, לשם ההשוואה נציין שהתיקון שעבר בחוק הכניסה לישראל לא מתייחס לכלל המידע
דרור גרנית:  הוא מתייחס למידע מאוד מסוים ביחס לישראלים בלבד
דרור גרנית:  זאת אומרת, הוא מתייחס לשאלה איזו טיסה טסת, עם איזו חברה, ובעיקר זה
דרור גרנית:  סליחה?
יגאל כהן: בנתוני הדרכון
דרור גרנית: בנתוני הדרכון, אבל רק ביחס לישראלים
דרור גרנית:  אבל הגבלת הזמנים מתייחסת בעצם לחברה שבה טסת
דרור גרנית:  למשל, אם אני, גרור גרנית, טסתי לברלין עם לופטהנזה
דרור גרנית:  אז המידע ששמירתו מוגבלת הוא המידע שטסתי עם לופטהנזה לברלין
דרור גרנית:  רק זה
דרור גרנית:  רק רכיבי מידע האלה, ורק ביחס לאזרחים ישראלים, מוגבל ל-90 יום
דרור גרנית:  יתר המידע שבדרכון שלי, ובוודאי לגבי זרים, לא מוגבל
דרור גרנית:  אין הגבלה
עידו בן יצחק: זה נכון
דרור גרנית:  אז לכן צריך להגיד, ההגבלה שמופיעה בעניין הזה בחוק הכניסה לישראל היא ממוקדת ומצומצמת
דרור גרנית:  זה אחד
דרור גרנית:  שניים, ייאמר בהגינות שגם זה, את הצעת החוק הממשלתית הראשונית לעניין חוק הכניסה לישראל, אנחנו הצענו את זה
דרור גרנית:  זו הייתה תוספת שהוסיפה הוועדה
דרור גרנית:  אנחנו חשבנו שבסופו של יום, ההסדר כללי שיוחל יהיה ההסדר שפה
דרור גרנית:       אבל אני רוצה רגע לחדד ולהבהיר למה צריך, ופה אני כרגע מתייחס לשאלתו של חבר הכנסת סולומון, למה צריך את המידע למשך הזמן הזה
דרור גרנית:  אז נגיד ככה
דרור גרנית:  בעצם אמרנו פה? אני עובר רגע על סעיף 17, על הרציונל שבו
דרור גרנית:  התפיסה הבסיסית היא שהמקסימום שהמידע נשמר זה חמש שנים
שמעון סולומון: כן
דרור גרנית: בחצי שנה הראשונה המידע נשמר, נגיש, זמין
דרור גרנית:  זאת אומרת, יש לך את כל הרשומה זמינה, גלויה, כל מה שיש – שוב, הרשומה המלאה זה מה שהגדרנו בתוספת הראשונה, כל הפרטים שהגדרנו
שמעון סולומון: זה כולל כרטיסי אשראי?
דרור גרנית:  אנחנו דיברנו על זה
שמעון סולומון: אני זוכר
דרור גרנית: ולא כל כרטיס אשראי ורק 4 הספרות האחרונות, אבל כן אמצעי רישום
דרור גרנית:       בתום חצי שנה ממועד הטיסה, הכול ממועד הטיסה, המידע ממוסך
דרור גרנית:  זאת אומרת, כל הפריטים שעידו פה הקריא, המנויים בתוספת, שהם בעצם פרטי זיהוי מובהקים, זאת אומרת, שמשויכים לנוסע המסוים, זה בעצם הרבה מאוד מהפריטים, הם ממוסכים
דרור גרנית:  מה זה אומר? זה אומר שנדרש, מה שמתואר בסעיף 2, נדרש עוד מהלך, עוד איזשהו צעד, עוד איזשהו אישור, כדי לשוב ולהגיע אליהם
דרור גרנית:  וזה לא סתם עוד מהלך, זה לא סתם עוד אישור שמסמנים וי, אלא בעצם אתה צריך את האישור הנוסף הזה ולהראות שיש לך צורך קונקרטי
שרון ניר: למה אבל שיהיה צורך קונקרטי לחמש שנים?
דרור גרנית: אז יפה
דרור גרנית:  הינה השאלה
דרור גרנית:  נניח, למשל, שהמשטרה חוקרת איזושהי פעילות עבריינית של רשת, אני יודע מה, של מבריחי סמים, או רשת של סחר בנשים למטרות זנות, או איזושהי פעילות עבריינית אחרת שבטבעה היא בין-לאומית, היא חוצה גבולות
דרור גרנית:  עכשיו, לפעמים אגב חקירה אתה לא מגלה דברים שקרו בשבוע האחרון, אתה לא מגלה אירוע שקרה בחצי שנה האחרונה, אלא פתאום אתה אומר: רגע, אני זיהיתי חשוד שאני חושב שהוא עוסק בפעילות הזאת של סחר בסמים, הברחת סמים, ובואו ננסה To trace it back, כאילו ללכת אחורה ולראות
שרון ניר: באילו מדינות דמוקרטיות נשמר לחמש שנים דבר כזה?
דרור גרנית: אז תכף אני אשיב על הדבר הזה
דרור גרנית:  התשובה הקצרה היא כל אירופה
יולי יואל אדלשטיין: כל אירופה
דרור גרנית: הדירקטיבה האירופית קובעת חמש שנים וחצי שנה
דרור גרנית:  גם בזה הלכנו לפי הדירקטיבה האירופית
דרור גרנית:  לא חרגנו
דרור גרנית:  התיישרנו לסטנדרט הזה
שרון ניר: והאמריקאים?
דרור גרנית: אמריקאים שומרים Indefinitely
שרון ניר: מה?
יניב יוסף ארד: ללא הגבלה
דרור גרנית: ללא הגבלה
דרור גרנית:  ולכן אני אמרתי קודם שהחוק הזה, בכל מיני פרמטרים, קובע פה הגנות לפרטיות הרבה יותר מאלה שמקובלות בכל מיני הקשרים בדין הישראלי
דרור גרנית:  וגם בהקשר הזה אני אומר, ואתם תראו את הסייג הזה בעצם בסעיף 3, ולכן גם תכף אני אתחבר למה שאמרתי קודם על הבחינה הדו-שלבית של מה עובר למאגרים של הרשויות
דרור גרנית:  אבל התשובה היא לפעמים, אם אני נותן רגע את הדוגמה - - -
שרון ניר: למעשה, הפרטים של כל מי שנסע פה בשנים האחרונות שמורים כבר במאגרים כאלה ואחרים בעולם
שרון ניר:  זה מה שאתה אומר?
דרור גרנית: בעולם בוודאי
שרון ניר: ופה הוא לא?
דרור גרנית: זאת אומרת, האמריקאים, לשם הדוגמה ששאלת עליה, יודעים to trace back 20 ו-30 שנה אחורה מי נכנס, איך הוא טס, באיזה תאריך, עם איזו חברה - -
שרון ניר: כרטיסי אשראי
דרור גרנית: - - באיזה כרטיס הוא שילם, באיזה כתובת, הכול
דרור גרנית:  אבל בלי להתייחס רגע לאמריקאים, התפיסה הבסיסית שאנחנו הלכנו אליה, ושוב, אנחנו התכתבנו עם הדירקטיבה האירופית, אנחנו הלכנו עם הסטנדרט האירופאי שהוא הרבה הרבה יותר שואף להגן על הפרטיות
דרור גרנית:  אנחנו אמרנו, עצם העובדה שאדם טס זה מכניס אותו למאגרים לתקופה נתונה של חמש שנים ממועד הטיסה
דרור גרנית:  אם בחמש השנים האלה לא התגלה שום דבר ולא קפץ שום דבר ואין שוב סיבה לחשוד בו, הרי בסוף רוב רובם המוחלט של אנשים שנכנסים ויוצאים מישראל הם אנשים תמימים
דרור גרנית:  בתום חמש שנים המידע הזה לא אמור להישמר
דרור גרנית:  הוא נמחק כליל, סופית נמחק, Gone
דרור גרנית:  זה סעיף 17(א)
דרור גרנית:       מעבר לכך, גם אחרי חצי שנה, אם שום דבר לא קם, אז צריך להראות צורך קונקרטיים וספציפי למה אתה צריך אתה המידע
דרור גרנית:  זאת אומרת, צריכה אחת מהרשויות, בדוגמה שנתתי כרגע על חקירת משטרה על סחר בסמים, כן? צריכה הרשות המשטרתית, ופה שוב פעם אנחנו מגיעים לנפרדות הזאת של המלא"ן מלשים את המרכז הזה בתוך הגופים
דרור גרנית:  רק סתם דוגמה, נגיד, שהיינו שמים את זה במשטרה, אז המשטרה פשוט הייתה ניגשת והיה בתוך המאגרים שלה
דרור גרנית:  אז אמרנו: לא
דרור גרנית:  זה יושב ברשות המיסים, במלא"ן, במרכז נפרד, ואם המשטרה חוקרת עבירת סחר בסמים ורשת של סחר בסמים וחושבת שפלוני אלמוני הוא בלדר שהולך הלוך חזור, הלוך חזור, הלוך חזור, ומביא כל פעם חבילות סמים, היא רוצה את זה, היא צריכה לבוא ולהראות איזשהו בסיס, איזשהו - - -
שמעון סולומון: אז למה זה אחרי חצי שנה? למה זה לא לאורך כל הזמן?
דרור גרנית: לא הבנתי את השאלה
שמעון סולומון: הרי אמרת שבין זמן ביצוע הנסיעה לבין חצי שנה, יש איזשהו חופש פעולה
שמעון סולומון: ואחרי חצי שנה אתה דורש עוד איזשהו אלמנט של כיסוי
דרור גרנית:  אז אני אסביר רגע
דרור גרנית:  חצי השנה הזאת יכולה להפעיל את הכללים הרגילים שהם בעצם חיפוש, אבל החיפוש הוא הרי לא כל בן אדם, אלא החיפוש הוא קודם כול חיפוש ממוכן
דרור גרנית:  זאת אומרת, קודם כול, מפעילים איזשהו כלל חיפוש או איזושהי שאילתה
דרור גרנית:  אחרי זה, מעבר לחצי שנה, אתה כבר מגיע לצורך להראות ספציפית מה אתה מחפש באופן הרבה יותר ממוקד, עוד יותר מדויק וממוקד, שאתה צריך להגיד: רגע, אני עכשיו חוקר רשת של סחר בסמים; זיהיתי שפלוני אלמוני הוא, תפסתי אותו פעם אחת עם סמים, עכשיו אני צריך לראות איפה הוא עוד טס, כי עכשיו כבר יש לי מידע ספציפי על אותו פלוני; תפסתי אותו עכשיו בשדה עם סמים, בואו נראה רגע איפה עוד הוא טס, אולי הוא קבוע
שרון ניר: צו שופט צריך בשביל דבר כזה?
דרור גרנית:  אנחנו לא הילכנו פה לעולמות של צווי שופט
דרור גרנית:  אנחנו קבענו פה את האמירה שאומרת שבעצם הוא צריך את ראש המרכז או את מי שהוא הסמיך לכך
דרור גרנית:  זאת אומרת, הוא תלוי – המשטרה צריכה לעשות את הדיון בדבר הזה – היא צריכה את האוקיי מהמרכז
שרון ניר: מה קורה במדינות מקבילות בהקשר של צו שופט?
דרור גרנית: באירופה התפיסה לא מחייבת צו שופט, אלא אפשר בעצם גם כן תפיסה מינהלית
דרור גרנית:  אני אגיד למען ההגינות, שיש איזו ביקורת של בית הדין האירופי
דרור גרנית:  אבל גם שם התפיסה היא לא תפיסה שיפוטית
דרור גרנית:  כלומר, לא תפיסה של ללכת לצו שופט
דרור גרנית:  וזה לשאלה הזאת
דרור גרנית:       התפיסה הכללית היא, שוב פעם, שהרשויות שאנחנו מדברים עליהן, הן רשויות שצריכות לעבוד,  אם הן זקוקות
דרור גרנית:  הרי בסופו של יום, מה שאתה עושה פה במאגר הזה, אתה מחזיק דאטה שצריך להשתלב בתוך תמונת מודיעין שלמה שאתה מייצר בין לצורך פלילי, בין לצורך ביטחוני, ובמקרים הספציפיים של מחלות, מגפות קורונה סטייל, אוקיי? אירועי קורונה כאלה, אז גם לצורך הבריאותי
דרור גרנית:  הצורך ההגירתי גם כן אנחנו חושבים שהוא יהיה יותר ממוקד באותם חודשים ראשונים
דרור גרנית:  אני מתקשה לראות שזה יחרוג הרבה יותר מדי
דרור גרנית:  אבל התפיסה הבסיסית היא שהגופים האלה צריכים לפעול ולתפקד, ובסוף אנחנו ניתן להם את כלי העבודה
שרון ניר: גם אצל האמריקאים זה ללא צו שופט?
שמעון סולומון: לא כדאי להשוות לאמריקאים, אני מבין
דרור גרנית: אם חוזרים ומשווים לארצות הברית, אז התשובה שהחקיקה אמריקאית, אמרתי, היא מאוד מאוד דלה
דרור גרנית:  היא פחות או יותר נגמרת באמירה: חברות תעופה חייבות להעביר את המידע לרשויות
דרור גרנית:  זה פחות או יותר, זהו
דרור גרנית: זהו
דרור גרנית:  אבל התפיסה האמריקאית של הזכות להגנת פרטיות היא הרבה יותר צרה ומצומצמת מהתפיסה בוודאי האירופית, אבל גם מהתפיסה הישראלית
דרור גרנית:  אנחנו אכן הלכנו פה למקום אחר
דרור גרנית:  בכלל המודל שלנו לא היה המודל האמריקאי
דרור גרנית:  המודל שלנו במפורש, אני גם אומר את זה על השולחן, היה הדירקטיבה האירופית
דרור גרנית:  הדירקטיבה האירופית שבה, בתפיסה האירופאית, הזכות להגנת פרטיות היא זכות חוקתית משמעותית
דרור גרנית:  ואתה מחפש מנגנונים להגן עליה
דרור גרנית:  ואנחנו הלכנו פה עם המנגנונים הקבועים בדירקטיבה בכל מקום שיכולנו
דרור גרנית:      זה מביא אותי לסעיף 17(ג), אני רוצה רגע שנעמוד עליו