GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שרון חדד:  יש לי פרויקט שאני מתחיל באפריל לפנות שם את נפלים, כדי שהקרקע תשווק
אורנה ברביבאי: ותשלים רגע את - - -
אלעזר שטרן:  העלויות לאן ילכו?
שרון חדד: אני מאמין שזה בסוף יגולגל למחיר הקרקע
אלעזר שטרן: אז מחזיר את השאלה לאוצר
אלעזר שטרן:  אז למה אנחנו מחכים?
דרור גרנית:  חבר הכנסת שטרן, הרי זה אחת משתיים
דרור גרנית:  או שהמדינה יכולה לעשות כאילו, אפשר לחשוב על זה רגע מבחינת סדר פעולות
דרור גרנית:  או שאני אשווק קרקע פגומה
דרור גרנית:  אני המדינה, אני משווק ליזם הפרטי קרקע פגומה
דרור גרנית: ואז הוא יודע שאחרי זה תהיה לו עלות נוספת, אז הוא ישלם עליה פחות עכשיו
דרור גרנית: או שאני אפנה ואז אני אשווק לו קרקע טובה
דוד אמסלם: מה נראה לך יותר סביר?
קריאה: לפנות
דרור גרנית: זאת שאלה שאפשר לחשוב רגע מה היתרונות והחסרונות
אורנה ברביבאי: רגע
אורנה ברביבאי:  הוא היה באמצע
קריאה:  ברור
דרור גרנית: אבל התקציב, זאת אומרת, כך או כך תהיה איזושהי עלות פינוי
דוד אמסלם: השאלה, איפה לדעתך העלות תהיה יותר גבוהה?
דרור גרנית:  מבחינת המדינה, בסוף זה יוצא כך או כך
דוד אמסלם:  אני שואל
דוד אמסלם:  מבחינת המדינה, לדעתך, איפה העלות תהיה גבוהה יותר? אם המינהל יפנה אליו באופן ישיר או ישווק לקבלן והקבלן יבוא אליו, לדעתך, בסוף איפה בעצם העלות יותר גבוהה של הפינוי?
דרור גרנית: שרון, אתה יודע להתייחס?
שרון חדד: קשה לי לומר את זה כרגע
דוד אמסלם: הרי יש עוד מישהו באמצע שצריך לאכול, לשתות, לא?
יולי יואל אדלשטיין: דודי, אולי נציג האוצר רוצה להתייחס לזה?
אריאל הבר: כן, כן
יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, תציג את עצמך
אריאל הבר: שמי אריאל הבר מאגף התקציבים באוצר
אריאל הבר:  חלק מהרציונל של הזיקה והחיבור הישיר יותר בין היזם שמבקש את הקרקע לעלות הפינוי היא באמת שהמדינה תוכל להגיע לקרקעות שיותר נדרש לפנות אותן
אריאל הבר:  עכשיו, לצד הדבר הזה, קיים גם, כמו ששרון הציג, תקציב ממשלתי לפינוי הומניטרי, נקרא לו, שהוא לא תלוי בביקוש של יזמים
אריאל הבר:  אבל אנחנו כמדינה קשה לנו לבוא ולהגיד אילו קרקעות נדרשות יותר ואילו פחות, בגלל שהעלות סביר להניח שתהיה יחסית דומה
אריאל הבר:  ושוב, אפשר להביא לפה גם נציג רמ"י כדי לשאול אותו ולוודא את הדבר הזה, אבל בגלל שהדבר הזה אמור להיות בשיקולים כלכליים גרידא יחסית דומה, עדיף שההקצאה תיעשה בצורה כזאת ולא בצורה עקומה, שהמדינה צריכה לחשוב אילו קרקעות צריכים לתעדף ואז לתקציב את הדבר הזה
יולי יואל אדלשטיין: אם אני מבין את התשובה לשאלה של חבר הכנסת אמסלם, אתה אומר שלא יהיה הבדל משמעותי בעלויות, אם כך או כך פועלים?
אריאל הבר: כמו שאמרתי, שווה לשאול את נציגי רמ"י שזה עולם התוכן שלהם, אבל מבחינה הכלכלית - - -
דוד אמסלם:  אני עשיתי כמה מכרזים בחיים שלי, אתה יודע
דוד אמסלם:  זה עולה קצת הרבה מאוד
אורנה ברביבאי: שרון, אתה יכול להשלים? תשלים, בבקשה, שרון
יולי יואל אדלשטיין:  עידו, בבקשה
עידו בן יצחק: אני רק אציין שלהתייחס לפינוי שהמדינה עושה כפינוי ההומניטרי זה קצת מצמצם
עידו בן יצחק:  המדינה בוחנת מספר שיקולים ובוחנת איפה יש סכנה יותר לציבור, איפה שמסתובבים אנשים
שרון חדד:  זה ההומניטרי
עידו בן יצחק: היא בוחנת גם אינטרסים רחבים של המדינה, אם היא רוצה להרחיב יישוב מסוים או לא, אלה גם שיקולים שהם לאו דווקא כלכליים, אלא אינטרס מדיניים גם
יולי יואל אדלשטיין: אזרחיים, כן
יולי יואל אדלשטיין:  שרון, אתה רוצה להשלים את התשובה?
שרון חדד: אני רוצה להשלים, בבקשה, את הסקירה
שרון חדד:  בדיוק
שרון חדד:  אז 20,000 דונם נוספים בסביבות מאזור צומת צמח עד בצפון ים המלח, שזה אזור בקעת הירדן בעצם, ואזור מועצת העמקים, ובסיבות דרום, שאני קורא לזה האזור הממוקש הכי דרומי היום בארץ, באזור צוקים-צופר עד מרכז ים המלח, מה שהיום נקרא הנהר הנסתר, איפה שהיום כולם מטיילים, יש שם בסביבות 60,000 ומשהו דונמים של שטח החשוד במיקוש, בעיקר חשוד במיקוש
שרון חדד:  יש רצועה נוספת של בסביבות 500 דונם של שדות מוקשים שעדיין קיימים בנחל עידן סמוך למושב עידן בערבה
אלעזר שטרן: שם גם נסחפו הרבה, נכון?
שרון חדד: שם נסחפו הרבה מאוד, נכון מאוד
שרון חדד:  כל האזור זה סחף
שרון חדד:  אלה שדות מוקשים שבעבר נוקו על ידי צה"ל, זה גבול ירדן, ונסחפו
שרון חדד:  כולם נסחפו מנחל הערבה עד ים המלח בעצם
אורנה ברביבאי: ולך כקבלן ביצוע, כמפנה, יש תוכנית עם סדרי עדיפויות שמגדירה לך מה נכון קודם?
אורנה ברביבאי: מה סדרי העדיפויות היום?
שרון חדד: קודם כול, הסיכון לאוכלוסייה
אורנה ברביבאי: אוקיי
שרון חדד: זאת אומרת, אנחנו בתיאום עם צה"ל מבררים מה הם שדות המוקשים הכי מסוכנים, בגלל סחף מוקשים, זליגה של מוקשים מחוץ לשדות מוקשים, אתרי מטיילים
שרון חדד:  אנחנו פינינו עכשיו במצפה גדות
שרון חדד:  אנחנו מפנים בעין עלמין בגולן
חיים דרוקמן: שביל הגולן
שרון חדד: בדיוק
שרון חדד:  שביל הגולן
שרון חדד:  יש אזור בשביל הגולן סמוך לרסניה וחזקה שיש מוקשים שזולגים החוצה
שרון חדד: עכשיו אנחנו בעיצומו של פרויקט שם
אורנה ברביבאי: אז הסיכון הוא הדבר המוביל
שרון חדד: אמת, הסיכון לאוכלוסייה
שרון חדד:  אני עכשיו פיניתי בנאות הכיכר
שרון חדד:  סיימתי פרויקט, ואני חוזר לשם בנובמבר, של שדות מוקשים באזור סחף שבין השטחים החקלאיים של נאות הכיכר
שרון חדד:  גם שם פינינו ומצאנו שם יותר מ-40 מוקשים
שרון חדד:  זאת אומרת, בעיקר הסיכון לאוכלוסייה זה קודם כול סדר עדיפות ראשון
שרון חדד:  והחוכמה היא גם להגיד מה הכי מסוכן
שרון חדד:  אחרי שאנחנו מתעסקים עם מה הכי מסוכן ומפנים את שדות המוקשים המסוכנים, אנחנו עוברים בעצם גם למה עושה תועלת לציבור, אוקיי?
אורנה ברביבאי: כן
שרון חדד: אנחנו מפנים שטחים חקלאיים בגולן לטובת החקלאות
אורנה ברביבאי: דיור, כן
שרון חדד: פחות דיור
שרון חדד:  אנחנו גם עסקנו בדיור
שרון חדד:  אבל יותר לחקלאות
שרון חדד:  זה בעיקר שדות המוקשים
שרון חדד:  שטחי נפלים זה בעצם מה שכל מועצה מבקשת מהצבא והצבא מאשר לה
שרון חדד:  אם יש יכולת לשחרר את זה באמצעות סקרים, אז אנחנו נשחרר
שרון חדד:  אני שחררתי 9,000 דונם במועצה האזורית אשכול בתחילת השנה לחקלאות; 2,700 דונם ברמת הנגב לחקלאות
שרון חדד:  זאת אומרת, אנחנו עושים גם עבודה, בנוסף לפינוי, עם קבלנים ועם יזמים
שרון חדד:  זו עבודה של מחקר, של סיורים, תצ"אות, לדבר עם הצבא, לאסוף עדויות, לסייר בשטח, עד שבסוף אתה אומר: אוקיי, הסיכוי שיש פה נפל הוא נמוך מאוד, ואתה משחרר את השטח הזה
יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גדי איזנקוט
גדי איזנקוט: אני חושב שיש פה שאלה של אחריות ותועלת למדינה
גדי איזנקוט:  אני הייתי אלוף פיקוד צפון ב-2011
גדי איזנקוט:  כשיובל נפצע, הרמתי טלפון לאבא
גדי איזנקוט:  רציתי לבקר
גדי איזנקוט:  הוא לא רצה שנבוא לבקר
גדי איזנקוט:  זה היה באיזה יום שלג
גדי איזנקוט:  הם עלו לאביטל, נכון?
שרון חדד: להר אביטל
שרון חדד:  כן
גדי איזנקוט: הייתה שם גדר מעוכה
גדי איזנקוט:  יש פה בעיניי תועלת גדולה למדינה
גדי איזנקוט:  מדובר גם באזורי תיירות, ארץ המנזרים, וואסט ומקומות נוספים
גדי איזנקוט:  גם שטחי חקלאות וגם שטחי התיישבות
גדי איזנקוט:  בעיקר אנשי רמת הגולן מבקשים כל הזמן גם כדי להרחיב על חשבון שטחים
גדי איזנקוט:  עכשיו, מדובר לדעתי במיליוני מוקשים, רובם ישראלים אבל גם ירדנים, סורים ונוספים
גדי איזנקוט:  אם אתם שואלים אותי, אני חושב שזה מקום להשקיע בו, ככה שתהיה תוכנית לעשור מתוקצבת
גדי איזנקוט:  והכסף יחזור
גדי איזנקוט:  אני חושב שיש למדינה אינטרס רציני מאוד שישוחררו קרקעות ברמת הגולן גם להתיישבות וגם לחקלאות
גדי איזנקוט:  ולשחרר אזורים, זה תחום שאני התעסקתי איתו באופן אישי
גדי איזנקוט:  עירבנו גם את נשיא המדינה
גדי איזנקוט:  הוא נסע לאפיפיור
גדי איזנקוט:  ארץ המנזרים, מי שמסתכל על הצד הירדני רואה אזור תיירות - -
משה טור פז: מטורף
גדי איזנקוט: - - מטורף
גדי איזנקוט:  מסתכל על הצד הישראלי - -
משה טור פז: שומם
גדי איזנקוט: - - יש שם אזור שומם
גדי איזנקוט:  למה? כי רפול ב-1969-1968 היה מח"ט הבקעה והחליט למלכד אז בצדק מבחינתו, כי זה היה מקפצה לפיגועים בארץ המרדפים וכו'
גדי איזנקוט:  אני לא יודע אם עד היום פונו
גדי איזנקוט:  אני יודע שחלק פונו, לפחות ביקרתי במנזר אחד שהתחיל לשקם
גדי איזנקוט:  זה יכול להיות אתר עולמי שמגיעים אליו מיליוני צליינים, למקום הזה
גדי איזנקוט:  ככה שאני חושב שיש פה עניין, שיש לו היבטים כלכליים ואני לא מקל בהם ראש, אבל יש פה תועלת רצינית למדינה
גדי איזנקוט:  ובסוף, כשמישהו חותם עם תו תקן שזה פונה, צריך לקחת בחשבון שלא עולה שם איזה מישהו על מוקש, מתפוצץ
גדי איזנקוט:  משפחה עם אוטו שעולה על מוקש נ"ט, זה ארבעה-שישה הרוגים
קריאה: נכון
גדי איזנקוט:  ולכן יש פה חשיבות בעיניי
גדי איזנקוט:  אני הייתי מסתכל על זה רחב יותר ומתקצב את זה
גדי איזנקוט:  אני חושב שזה יהיה לתועלת המדינה, ולא על הדרך
גדי איזנקוט:  הצבא לא יודע לעשות את זה
גדי איזנקוט:  זו הסיבה שביקשנו שזה ייצא החוצה
גדי איזנקוט:  התחלנו לפנות לבד ולשקם גדרות
גדי איזנקוט:  זה אירוע ענק
גדי איזנקוט:  זה אירוע שאני לא יודע אפילו אם אתם יודעים כמה מיליוני מוקשים יש
שרון חדד:  אנחנו יודעים כמה שדות מוקשים
גדי איזנקוט: כן, יש
גדי איזנקוט:  לדעתי, המספר הוא מיליונים
גדי איזנקוט:  בעיקר ברמת הגולן זה רצועות ירוקות, שחלק נכון עוד להשאיר מול הסורים, אבל חלק אחר נכון לפנות
גדי איזנקוט:  ואני הייתי מסתכל על זה אחרת לגמרי והייתי מגדיר תוכנית לעשור, בטח לא ל-100 שנים, לתקצב את זה ומנסה להוריד עלויות ולעשות כל מה שאפשר עם ההערות המחכימות שעלו פה
יולי יואל אדלשטיין: רותי, בבקשה
רות פרמינגר: שלום
רות פרמינגר:  שמי רותי פרמינגר
רות פרמינגר:  קודם כול, אני מברכת על ההצעה להגדיל את התקציב שלנו
רות פרמינגר:  אני אפתח ואומר שאני בוועדה המייעצת לשר הביטחון מתוקף חוק לפינוי מוקשים
רות פרמינגר:  אני הייתי בכל הליכי החקיקה
רות פרמינגר:  אני נפצעתי בשדה מוקשים מייד אחרי מלחמת ששת הימים ואיבדתי רגל
רות פרמינגר:  כן, נכנסתי בטעות ואני נפגעת פעולות איבה
רות פרמינגר:  אני מלווה את החוק הזה, ואני רוצה להסביר משהו לחברי הכנסת
רות פרמינגר:  אני חושבת שחבל שאנחנו לא יכולים להציג לכם באמת מה הרלפ"מ עושה
רות פרמינגר:  הרלפ"מ עובדת באמת במסירות
רות פרמינגר:  אנחנו מנסים להביא את הנושא של השמירה על הכסף הצבוע, 27 מיליון שקלים בתקציב של הרלפ"מ, שהוא באמת תקציב מאוד מזערי
רות פרמינגר:      במסגרת החקיקה נקבעה גם מועצה או ועדה, קרן לגיוס תרומות
רות פרמינגר:  וזה יתברר כדבר שהוא בלתי אפשרי לחלוטין
רות פרמינגר:  הקרן הזאת שבמסגרת החקיקה לא הצליחה כמעט בכלל לגייס כסף
רות פרמינגר:  אני התבקשתי על ידי החברים ברלפ"מ לנסות לגייס כספים
רות פרמינגר:  הקמתי עמותה שנקראת "הקרן הישראלית לפינוי מוקשים"
רות פרמינגר:  מישה ארנס, עליו השלום, היה גם חבר בקרן שלי, הקרן מאוד קטנה ומצומצמת
רות פרמינגר:  אני מוכרחה להגיד שאנחנו נתקלים בקשיים מאוד גדולים
רות פרמינגר:  בעולם תמיד שואלים: סליחה, למה שניתן לכם כסף? שהמדינה תממן את זה
רות פרמינגר:  וזה מאוד מאוד קשה
רות פרמינגר:  אנחנו מנסים לעשות, וזה מאוד קשה
רות פרמינגר:       אני רוצה להגיד עוד משהו אחד לגבי למה הרלפ"מ אמורה לפנות את המוקשים ולא חברות פרטיות
רות פרמינגר:  אני אסביר לך
רות פרמינגר:  היו דיונים ארוכים מאוד על איך מפנים, מה התנאים, מה הקריטריונים, ואחר כך דיונים מאוד ארוכים מי לוקח את האחריות, כמו שאמרת, איזנקוט, על הנושא מי מחליט שהשדה הוא ריק, הוא נקי
רות פרמינגר:  תחשבו על זה שאם מישהו עושה טעות והשדה לא נקי ונכנסים לשדה פעיל, שזה משהו אסוני, וזה באמת אני חושבת שאין אף אחד שיכול לעמוד במקום הרלפ"מ, שהיא אמונה על הדבר הזה
רות פרמינגר:       אני חושבת שהנושא של לנסות לגייס באמצעות פתיחה או הסמכה שיהיה אפשר לגייס בעלי ממון שהם ייתנו את הכסף עבור הפינוי, בזכות זה, משהו כמו - - - הם נותנים כסף, הם לוקחים לתקופה מסוימת את הקרקע או עושים איזה משהו, אני לא יודעת
רות פרמינגר:  צריך לנסות לגבש את זה
רות פרמינגר:  אבל אני חושבת שהפתרון הזה הוא פתרון נכון
רות פרמינגר:       אני רוצה להגיד לכם שאני אישית ישבתי פה בוועדה ונלחמתי
רות פרמינגר:  כשהגדילו את הסמכות לפנות גם שדות - -
שרון חדד: שטחי נפלים
רות פרמינגר: - - את הנפלים, אני עמדתי על כך שזה לא ייגע בשקל מה-27 מיליון של פינוי המוקשים
רות פרמינגר:  ואני חושבת שדבר נוסף עמדתי עליו וחשוב שאתם תדעו אותו, נכון דיברתם על תע"ש ברמת השרון, שזה Prime Area, בטח ששם ירצו לבוא לפנות
רות פרמינגר:  אבל בדרום, בצפון, במקומות של אנשים שזה לא מקום מבוקש, אז יש לנו פה את התיעדוף של הרלפ"מ והיא זאת שאחראית על תיעדוף, שלא ייווצר מצב עוד פעם שלעשירים יש ולעניים אין
רות פרמינגר:  אני חושבת שמאוד נכון יהיה להגדיל את התקציב של הרלפ"מ
רות פרמינגר:  כבר ראינו בחודשיים-שלושה אחרונים פוטנציאל אסוני כשנכנסו לשדות מוקשים
רות פרמינגר:  אני מברכת את הרלפ"מ שפינו את האנשים וגם את הצבא מהמקום
רות פרמינגר:  אני חושבת שנכון יהיה שנשלב כסף למקומות שצריך לפנות כי אין מי שיכול לסייע בפינוי ולאפשר לרלפ"מ, להסמיך אותה להיות מסוגלת להוציא את זה החוצה למכרזים לאנשים שיכולים לממן את זה
רות פרמינגר:  תודה רבה לכם
יולי יואל אדלשטיין: תודה, רותי
יולי יואל אדלשטיין:  אבל רק שנבין כאן וגם לפרוטוקול
רות פרמינגר: כן
יולי יואל אדלשטיין: את אמרת שאת עמדת על כך שהתקציב הזה, 27 מיליון, לא יכלול נפלים
רות פרמינגר: נכון
יולי יואל אדלשטיין: בפועל זה מה שקרה או לא?
רות פרמינגר: נכון, בפועל זה מה שקרה
רות פרמינגר:  ואני בוועדה המייעצת יושבת ושומרת על העניין הזה, כמו גם שומרת שכשיש סחף או שאנחנו שומעים שביודעין משפחות נכנסות לשדות מוקשים, אני יושבת בדיון ברלפ"מ ואומרת: חברים, תגדרו את זה; עוד פעם תגדרו
רות פרמינגר:  דניאל נכנס בצפון מפני שהגידור היה מוסתר, הוא לא ראה אותו
יולי יואל אדלשטיין: וכולנו זוכרים
דוד אמסלם: אז מי משלם על הנפלים?
רות פרמינגר: המדינה
דוד אמסלם: באמצעות מה?
רות פרמינגר: שרון ייתן לך תשובה
שרון חדד: אני אסביר
יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, שרון יסביר ואז ראש מועצת גולן
אלעזר שטרן: רגע, שנייה
אלעזר שטרן:  משפט אחד רק
אלעזר שטרן:  אולי גם ששרון יגיד
אלעזר שטרן:  ממה שאני מבין, יכול להיות בכלל שחלק מההוצאות, בגלל שלא פינינו מספיק בזמן, ילכו על גידור שלא היינו צריכים לעשות אם היינו מפנים בזמן
שרון חדד:  הגידור מתקיים עם בתוכנית סדורה כל הזמן
רות פרמינגר: נכון, אבל לא כזה משמעותי, חבר הכנסת
רות פרמינגר:  זה משהו שחייב להיות
אלעזר שטרן: במקומות שנסחפו, אני מדבר
שרון חדד: הצבא מחזיק אצלו, כל פיקוד מחזיק אצלו צוותי אחזקת שדות מוקשים
אלעזר שטרן: זה מה שאני אומר
אלעזר שטרן:  אבל בסוף זה עולה
אלעזר שטרן:  ברור
שרון חדד: בסדר
שרון חדד:  ברור
שרון חדד:  צוותי אחזקת שדות מוקשים שהתפקיד שלהם הוא לוודא ששדות מוקשים מגודרים, משולטים ומסודרים
אלעזר שטרן: ברור, ברור
רות פרמינגר: סליחה
רות פרמינגר:  אנחנו גם עושים תשדיר ברדיו
רות פרמינגר:  אנחנו עושים גם פרסום
רות פרמינגר:  זה אחד הדברים החשובים, שלא תקרה טעות בכל חופש, לפני כל חופש אנחנו עושים את זה
יולי יואל אדלשטיין:  שרון השלמה, ואז ראש המועצה
שרון חדד: כן, רק השלמה
שרון חדד:  27 מיליון השקלים של שדות המוקשים הולכים אך ורק לשדות מוקשים
שרון חדד:  משרד הביטחון, אחרי שעברה הוראת השעה בינואר 2018 על פינוי שטחי נפלים, בעצם הקים את חטיבת הנפלים בתקציב במשרד הביטחון
שרון חדד:  אנחנו קיבלנו את זה ברלפ"מ, ובעצם אנחנו מחזיקים את החטיבה הזאת מהתקורות
שרון חדד:  יש כל מיני פרויקטים שהרלפ"מ עשתה
שרון חדד:  מפורט לכם פה בחוברות שקיבלתם אילו פרויקטים הרלפ"מ עשתה, ובעצם מהתקורות שנכנסות אנחנו מממנים את איוש החטיבה הזאת
שרון חדד:  זהו
יולי יואל אדלשטיין:  חיים, בבקשה
חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, תראו, בשבוע שעבר ביליתי איזה ארבע-חמש שעות בעת פינוי נער משדה מוקשים
חיים דרוקמן:  אירוע קשה
חיים דרוקמן:  אתה עומד בחוץ ומתפלל קודם כול שהוא לא ייפגע ולאחר מכן שהכוחות נכנסים ולאט-לאט מוציאים אותו
אורנה ברביבאי: אין שילוט שם?
חיים דרוקמן: יש ואין והשלט כן החזיק והשלט לא החזיק
חיים דרוקמן:  הצבא עושה מה שהוא יכול
חיים דרוקמן:  אבל זה לא קירות
חיים דרוקמן:  אלה גדרות בקר, דומה לגדרות בקר, כשמזג האוויר של הגולן הוא קשה, לא מחזיקות הרבה זמן
חיים דרוקמן:  ואז התיל יורד לאט-לאט וכן הלאה
חיים דרוקמן:  זה מה שקרה גם עם הילד
חיים דרוקמן:       ויותר מזה, אני אגיד בשבוע הקרוב, בעזרת השם, או בשבוע הבא, שלג בגולן
חיים דרוקמן:  כשנכנסים לשלג מהגולן, אנחנו נכנסים לכוננות
חיים דרוקמן:  למה? זה הפחד שלנו
חיים דרוקמן:  שלג, לא רואים, כן רואים
חיים דרוקמן:  מישהו חוצה גדר, ואנחנו בבעיה
חיים דרוקמן:       אז מעל הכול, זה הסיכון לחיי אדם, אני אומר את זה בצורה הכי פשוטה והכי אמיתית
חיים דרוקמן:  כשאני חושב על זה שייקח 100 שנים לפנות את השדות האלה, מישהו כאן מפקשש
חיים דרוקמן:  סליחה שאני אומר את זה ככה
חיים דרוקמן:  100 שנה
חיים דרוקמן:  זה לא אגדה
חיים דרוקמן:  זה הזמן שייקח
חיים דרוקמן:  הינה, יושב כאן איש המקצוע בסופו של עניין
חיים דרוקמן:       אחר כך, יש כאן למעשה שתי סוגיות
חיים דרוקמן:  אחת, צריך לאשר את החוק, כי אם אתם לא תאשרו את החידוש של החוק היום, אז הוא מחר עוצר אצלי את העבודה
חיים דרוקמן:  הוא עובד עכשיו אצלי
חיים דרוקמן:  חד וחלק
חיים דרוקמן:  אז לכן צריך לאשר את החוק
חיים דרוקמן:  שתיים, צריך לראות איך מגבירים את הקצב בצורה הכי פשוטה
חיים דרוקמן:  אני אתן מספר דוגמאות, כי אנחנו מדברים באוויר
חיים דרוקמן:  אבל יישוב כמו שעל, בסדר? שצמוד לשדה מוקשים, צמוד-צמוד, פה בית ואיפה שהקיר כבר שדה המוקשים
חיים דרוקמן:  כל פעם שעולים שם חזיר או פרה על מוקש, הבתים חוטפים סטייקים
חיים דרוקמן:  עכשיו, תחשבו ילד שיושב במרפסת ועף עליו סטייק
חיים דרוקמן:  זה המחזה
חיים דרוקמן:  אוקיי? זה מטורף
חיים דרוקמן:      אז בתוכנית העבודה שלנו, כשבעזרת השם תאשרו את החוק, כן? זה שהוא יפנה שם קטע מתוך שדה המוקשים הזה
חיים דרוקמן:  אבל רק קטע
חיים דרוקמן:  למה רק קטע? כי אין לי כסף
חיים דרוקמן:  בסוף אין כסף
חיים דרוקמן:  יש 20 מיליון שקל
חיים דרוקמן:  זה מה שיש
חיים דרוקמן:  אז אנחנו עושים מה שאפשר
חיים דרוקמן:  אנחנו לא יכולים יותר
חיים דרוקמן:  יש לי שדה חקלאי מעולה לכרם יין הכי טוב שיכול להיות, בסדר? אנחנו נפנה אותו בשנתיים-שלוש
חיים דרוקמן:  למה? כי אין לי כסף
חיים דרוקמן:  וכן הלאה וכן הלאה
חיים דרוקמן:      אתם יודעים מה? שני יישובים חדשים שהכריזה עליהם ממשלת ישראל – אסיף ומטר
חיים דרוקמן:  אסיף לא יקום, אם לא יפונו שדות מוקשים
חיים דרוקמן:  כרגע אין לי תקציב
חיים דרוקמן:  וזה לא נגמר איפה שאנחנו מסתכלים על זה
חיים דרוקמן:  יש תקציב שמ-2011 עד היום אותו דבר
חיים דרוקמן:  חברים, משהו לא הגיוני וצריך לעשות עם זה משהו
חיים דרוקמן:  רמת טראמפ, אני יכול להמשיך כאן
חיים דרוקמן:       החוק גם מדבר על זמן זיכוי
חיים דרוקמן:  זאת אומרת, יש כאן שינוי גם בדבר הזה
חיים דרוקמן:  זאת אומרת, אחרי שהרלפ"מ פינה ואחרי שהאלוף חתם והמנה"פ חתם וכן הלאה וכן הלאה וכן הלאה
חיים דרוקמן:  גם את זה צריך לקצר
חיים דרוקמן:  אוקיי? החוק מדבר על זה, מדבר על זה שאפשר לקצר את לוחות הזמנים
חיים דרוקמן:  יש כאן הרבה מאוד עשייה
חיים דרוקמן:  הגולן זקוק לקרקע
חיים דרוקמן:  אני אומר את זה בצורה הכי פשוטה
חיים דרוקמן:  ואם היזמים שמגיעים לגולן, כן? – אני לא ראיתי אותם עומדים בתור – יצטרכו לשלם גם על הפינוי של הקרקע, כמו של דודי אמר, חבר הכנסת דודי - -
יולי יואל אדלשטיין: זה מה שאמרנו, כן
חיים דרוקמן: - - אז באמת אנחנו נחכה לא 100 שנה, אלא כנראה 200 שנה
דוד אמסלם: זאת אומרת, בגולן הכול בא מהתקציב הזה?
חיים דרוקמן: בוודאי
דוד אמסלם: אני מבין שגם קרקעות חקלאיות בלי קשר באות מהתקציב הזה?
חיים דרוקמן: נכון
דוד אמסלם: בגלל שאין איזה אינסנטיב כלכלי
חיים דרוקמן:  הוא בא מכסף אחר, משרד החקלאות וקק"ל מממנים קרקע חקלאית
דוד אמסלם: אה, משרד החקלאות
דוד אמסלם:  הבנתי
חיים דרוקמן: אבל ברגע שזה שדה מוקשים, אף אחד לא נוגע
דוד אמסלם: דרך אגב, הסכום פתוח פה לדיון גם?
יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?
דוד אמסלם: במסגרת החוק, הסכום גם פתוח לדיון פה?
יולי יואל אדלשטיין: הסכום פחות
יולי יואל אדלשטיין:  תכף נשמע את האוצר מה אפשר לעשות עם זה
דוד אמסלם:  במסגרת החוק אנחנו יכולים לשנות גם את הסכום
דוד אמסלם:  השאלה היא אם מבחינת החוק זה פתוח לדיון
יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, משרד הביטחון
אריאל הבר: במידה שמסגרת התקציב תשתנה, זו תהפוך להיות הצעת חוק תקציבית, שנתייחס אליה בהתאם
יולי יואל אדלשטיין: טוב
יולי יואל אדלשטיין:  אוקיי
יולי יואל אדלשטיין:  בבקשה, שרון
שרון ניר: אדוני היושב-ראש, קודם כול אישור החוק הוא חובת סף
שרון ניר:  אבל לדעתי יש פה משהו הרבה יותר רחב מבחינת האופן שבו אנחנו צריכים להתייחס לנושא הזה
יולי יואל אדלשטיין: את צודקת לגמרי
שרון ניר: הנושא הזה נראה לי שלאורך השנים הוא לא טופל בצורה אינטנסיבית ומתוך מקום שבאמת לפתור את הבעיה באופן מערכתי
שרון ניר:  וזו ההזדמנות לעשות תוכנית לאומית לפתרון הבעיה
שרון ניר:  וכמובן שאחת מההזדמנויות היא באמצעות הגדלת התקציב
שרון ניר:  וקיבלנו פה תיאור – תודה – מאוד רחב
שרון ניר:  אני חושבת 250,000 דונם זה המון ביחס למדינה כמו שלנו ולצרכים שלה
שרון ניר:  בטח שיש פה את הנושא הראשון שאנחנו מדברים עליו, שזה פשוט סיכון מהלך עם כל הסחף וההשתנות בקרקע
שרון ניר:  אבל גם יש פה את הסעיף השני, שזו הזדמנות גם משאבית, כלכלית, התיישבותית, אלף ואחד צרכים שיש פה
שרון ניר:       ולכן אני חושבת שאחת שהתכנסנו פה והחוק מונח, זו הזדמנות להסתכל על זה בצורה הרבה יותר רחבה
שרון ניר:  אני ממליצה לך להסתכל על זה בצורה יותר רחבה, וגם לתת פה את המשאב ולקבוע איזשהו סדר גודל של תוכנית שתוצג וסביבה כמובן ייקבעו המשאבים שמושקעים בזה
שרון ניר:  אבל בעיניי זה דבר שאנחנו צריכים להתקדם איתו שלב נוסף
יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז
יולי יואל אדלשטיין:  בבקשה
דרור גרנית: אגב ההערות גם של חבר הכנסת איזנקוט וגם של חברת הכנסת שרון ניר, יוער שהחוק מחייב כבר היום תוכנית רב-שנתית, ויש תוכנית רב-שנתית, ששרון ירצה להרחיב עליה
יולי יואל אדלשטיין: לא הבנתי
יולי יואל אדלשטיין:  החוק מה?
דרור גרנית: החוק מחייב הכנה של תוכנית רב-שנתית
יולי יואל אדלשטיין: רב-שנתית
אורנה ברביבאי: מה שווה תוכנית שאין לה משאבים?
דוד אמסלם: כמה שנים?
דרור גרנית: רגע
דרור גרנית:  שרון אולי תכף יפרט על התוכנית הרב-שנתית
דרור גרנית:  אני רק אציין לעניין התקציב, מה שאמרתי קודם, שבעצם כאילו הטכניקה החקיקתית פה של לייצר סעיף מיוחד, לטעמי לפחות, היא קצת יצרה את הבעיה
דרור גרנית:  זאת אומרת, היא גרמה לזה שבמקום שיהיה שיח תקציבי בהתאם לצרכים, אגב חוק התקציב מדי שנה, בעצם נתקבע לו אותו סכום שנקבע ולא זז, ובכלל לא היה שיח עליו באופן ענייני, כי הוא לא נכנס לתוך המסגרת הרחבה של דיוני תקציב בהתאם וביחס לצרכים אחרים שעולים ויורדים מהפרק
דרור גרנית:  ולכן הדבר הזה בעיניי יצא שכרו בהפסדו
דרור גרנית:  זאת אומרת, יצא שהכנסת רצתה להבטיח שיהיה תקציב לדבר, אבל בעצם השיגה את ההפך
עידו בן יצחק: אני כמובן מחזיק בעמדה הפוכה
עידו בן יצחק:  אני חושב שהסעיף הזה נועד כדי להבטיח שיהיה תקציב, כי אם לא היה את המינימום הזה – שאגב, זה שהוא הפך להיות מקסימום זה לא גזרת גורל כמובן – אבל אם לא היה את זה, היינו מדברים פה על סכומים נמוכים הרבה יותר
עידו בן יצחק:  לא היה לו 12 עובדים היום, אלא היו לו שלושה עובדים, ובקושי היו מסתכלים על זה, כי כשאתה נכנס לתקציב הביטחון הגדול, אז אתה דבר על ההתעצמות צבא היבשה ועל חיל האוויר, ועל זה אף אחד לא מסתכל בכלל
עידו בן יצחק:  ולכן מלכתחילה הדבר הזה נועד גם כדי למשוך תרומות, אבל זה פחות קרה
עידו בן יצחק:  אבל הרעיון המרכזי היה לקבוע תקציב כדי להבטיח שהדבר הזה קורה
רות פרמינגר: אדוני, סליחה
רות פרמינגר:  אני מוכרחה להעיר פה משהו
רות פרמינגר:  אני רוצה להגיד שגם כשיש לנו תקציב צבוע היו לנו במהלך השנים, ואני חברה מתחילת מועד חקיקת החוק, ויכוחים, מאבקים איומים, קשים עם הרבה עוגמת נפש, שמשרד הביטחון לא רצה לתת את הכסף בהתחלה
רות פרמינגר:  משרד האוצר רב עם משרד הביטחון
רות פרמינגר:  כלומר, מה שאתה אומר, אני רוצה להגיד לך, כל דיון שיש פה בנושא של הרלפ"מ, שגם באים ומדברים ומספרים ומדווחים, תמיד עולה הנושא הזה למה בעצם זה צבוע
רות פרמינגר:  וגם בדיון הקודם בנושא של נפלים רצו לבטל את הכסף הצבוע
רות פרמינגר:  אני אומרת, שוב, אני מסכימה איתך, עידו
רות פרמינגר:  אני חושבת שצריך לשמור על זה מכל משמר
רות פרמינגר:  זה באמת לא נמצא בקונסנזוס של כולם, שזה הכסף הכי חשוב להשקיע, זה הנושא הכי חשוב להשקיע בו
רות פרמינגר:  ואני חושבת שאם זה לא היה, אז אף אחד לא היה מטפל בזה
רות פרמינגר:  גם כשהוא קיים יש לנו מאבקים כל שנה מחדש לקבל את הכסף שלנו בדין
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהכוונה פה הייתה ברורה, שתכף אני אתן לאורנה, אבל הכוונה הייתה ברורה
יולי יואל אדלשטיין:  כל מי שהיה בדיונים האלה אם בכנסת, אם בממשלה, מכיר את המציאות
יולי יואל אדלשטיין:  וכשעכשיו צה"ל צריך לתגבר בגדוד-שניים-שלושה, אז ברור אלמלא תקציב צבוע היו לוקחים את הכול
יולי יואל אדלשטיין:  בתקציב צבוע יותר קשה לקחת
יולי יואל אדלשטיין:  אבל כמו שאמר עידו, זה לא גזרת גורל וצריכים לחשוב על זה
יולי יואל אדלשטיין:  אורנה, בבקשה
יולי יואל אדלשטיין:  רצית עוד להוסיף משהו
אורנה ברביבאי:  תודה, היושב-ראש
אורנה ברביבאי:  אחד, אני חושבת שאין ספק שצריך לקבע את החוק בנושא כל כך משמעותי ולעבור מזמניות למשהו שהוא קבוע וידוע
אורנה ברביבאי:  אני חושבת שבתווך הזה שבין אחריות מדינה לאחריות יזם, יש כמעט פיתוי להעביר את האחריות ליזם
אורנה ברביבאי:  אבל צריך להגדיר באופן מאוד ברור על מה המדינה אחראית, מה הם סדרי העדיפויות שלה
אורנה ברביבאי:  ברור שנושא הסיכון הוא לפני כל דבר אחר
אורנה ברביבאי:  ואיך לא נוצר מודל מעוות שבו מעודדים הפרטה בגלל אילוצים תקציביים ושוחקים את האחריות הלאומית לנושא חיי אדם
אורנה ברביבאי:  משהו באופן שבו מנסחים גם את החוק חייב להגדיר את אחריות המדינה, את קביעת סדרי העדיפויות שלה, את התוכנית הרב-שנתית
אורנה ברביבאי:  ואם אתה רוצה שהיזם הוא זה יממן, אוקיי, אבל שזה לא ישחק
אורנה ברביבאי:  מה יכול להיות הסיכון? שבמובן מסוים, כשאתה תהיה מדולל באמצעים וליזם יהיה אינטרס כלכלי, שהוא יראה בעיקר את האינטרס הכלכלי, זאת התכלית, אתה עוד עלול להפריט באופן מלא גם את האינטרס של במה עוסקים קודם וגם לסגת מהאחריות של המדינה, כי יש לי יזם שעושה את זה במקומך
אורנה ברביבאי:      אני חושבת שבעניין הזה חייבים לדייק
אורנה ברביבאי:  בעיניי, אם אנחנו כבר פה ויושבים, צריך להגדיר מאמץ של מסגרת שנים נתונה שבה פרויקט הזה של מדינת ישראל, לפחות ה-100,000 דונם האלה, מסתיים ושנגזרת התקציב היא פועל יוצא של טווח הזמנים
אורנה ברביבאי:  כי אחרת, אם אומרים לך תפנה את המוקשים ואין לך יעד אסטרטגי לכמה בכל שנה, ואין לך גזירה של משמעויות תקציביות, זה יכול להיות עד בכלל
אורנה ברביבאי:  מה אנחנו מדברים? על חיי אדם
יולי יואל אדלשטיין:  אבל זה נושא לדיון, כי דיברו על עדיפות אזרחית ואיפה ולמה וכמה
יולי יואל אדלשטיין:  יכול להיות שבאזור מסוכן יש שלושה מוקשים וכדאי לפנות דווקא אותם, ולא 300 באזור שאף אחד לא מגיע אליו
אורנה ברביבאי: נכון
אורנה ברביבאי:  לגמרי
יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה
פזית תדהר: אני רוצה באמת להתייחס להערה של חברת הכנסת
פזית תדהר:  אנחנו בהחלט התייחסנו לזה, זה היה גם בדיונים שלנו כשאנחנו חשבנו על איך אנחנו מנסחים את החוק
פזית תדהר:  ולכן העיקרון שכתבנו בחוק הוא שכל הפעילות של היזמים תאושר על ידי מנהל הרשות רק בתנאי שאין בזה כדי לפגוע בתוכנית הלאומית, שכמו שאמר שרון, התוכנית הלאומית, האינטרס או העדיפות הגבוהה, היא העניין של חיי אדם
פזית תדהר:  אז לעניין הזה אנחנו כן נתנו את המענה בנוסח החוק
פזית תדהר:      אני רוצה להגיד עוד משהו לגבי היזמים, להבהיר
פזית תדהר:  היזם יכול לבוא, בעצם לבקש שיהיה פינוי של איזשהו שטח, שטח שכמובן הצבא ויתר עליו
פזית תדהר:  הוא גם נדרש לממן את הפינוי
פזית תדהר:  אבל בסוף כל עבודת התכנון המקדימה וההתקשרות עם החברה המפעילה, החברה שעושה את הפינוי בפועל, ועם החברה המפקחת והפיקוח העליון שעושים שרון ואנשיו, הכול נשאר בידי הרלפ"מ
פזית תדהר:  אלה לא נושאים שמופרטים, כי מדובר פה בחיי אדם