GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דנה לב: הם חוששים לחייהם, חוששים מהדודים שמחרימים אותם, חוששים לפרסם משהו בפייסבוק.
דנה לב: הם חווים אלימות, אלימות מילולית, אני לא רוצה לחשוב על אלימות יותר מזה.
דנה לב: הם מפחדים לספר שהם עובדים אתנו.
דנה לב: יש שותפים בצד השני.
דנה לב: אנחנו צריכים איכשהו לפלס להם את הדרך.
אמילי חיה מואטי: אני ברשותכם, אממש את ההזדמנות הזאת כדי להגיד כמה מילים על א.ב.
אמילי חיה מואטי: יהושע, אם כבר הגענו לזה.
אמילי חיה מואטי: כבוד גדול להיות חלק מדור שהוא היה סופר בו, איש אדיר, הלוואי שהייתי יכולה לקרוא לו חבר או ידיד, אבל זה לא היה המצב, כי אני – אני, והוא – ענק.
אמילי חיה מואטי: אבל נפגשתי איתו כמה פעמים, לא על נושאים ספרותיים, בעיקר על נושאים פוליטיים.
אמילי חיה מואטי: בפגישה האחרונה שלנו התחושה שלי הייתה שהוא מאוד התייאש והוא מאוד מאוכזב, כי הוא רצה שלום, הוא רצה שלום חם, הוא רצה חברים, הוא רצה לשתות קפה בשוק בעזה.
אמילי חיה מואטי: האהבה הנכזבת הזאת, התחושה שרצינו נורא, ובסוף זה מה שאנחנו מקבלים, היא תחושה לגיטימית כשהיא באה מאזרחים, אבל אנחנו, ההנהגה, צריכים לשים בצד את התחושות והרגשות ואת הכמיהה להכרה ולאהבה ולכל הדברים הגדולים האלה, וזה היה הוויכוח שלי עם א.ב יהושע, שאמר לי: את מנותקת.
אמילי חיה מואטי: אם לא הצלחנו לעשות איתם שלום ולא הצלחנו לגרום להם להכיר בנו, זה כבר לא יקרה.
אמילי חיה מואטי: אני באמת מאמינה ששלום חם ומסעיר לא יהיה בשנים הקרובות.
אמילי חיה מואטי: אנחנו כל כך הרבה שנים תחת האיבה, וחומות של טינה נבנו בנינו.
אמילי חיה מואטי: אבל אני כן מאמינה שאפשר להגיע להסדר, וכמו שאמר ז'בוטינסקי, אולי קיר הברזל מתישהו – אז הוא אמר בעוד 50 שנה – יתפורר, אבל עד אז אנחנו צריכות להפוך כל אבן.
אמילי חיה מואטי: חברות, אנחנו תיכף נסיים את הדיון וניגש למליאה, אני רק רוצה את זכות הדיבור לד"ר יעל אדמי מנשים עושות שלום, שגם להן יש פרויקט חינוכי קטן בתחום הזה, ואז אנחנו נתפזר – אני למליאה ואתם לחיים.
יעל אדמי: על הפרויקט החינוכי יספרו תיכף חברותיי, ד"ר רביעה בסיס והיאם טאנוס.
יעל אדמי: אני רוצה לפני זה, קודם כל, כמו שאת פתחת, להודות על ההזדמנות להיות חלק מהדיון החשוב הזה וחלק מהעשייה הכול כך משמעותית שלך בנושא הכול כך חשוב הזה, ולספר לכולכן – אולי בעיקר לך – שלנשים עושות שלום יש תנועה אחות ברשות הפלסטינית.
יעל אדמי: יש אלפי נשים מכל רחבי הרשות הפלסטינית וגם מעזה, שותפות שלנו לדרישה הכול כך פשוטה ולגיטימית לדאוג לעתיד של שלום, ביטחון וחירות לנו ולילדים שלנו.
יעל אדמי: אני מזמינה אותך להיות חברת הכנסת הראשונה שחותמת על קריאת האימהות, זה החזון המשותף שכתבנו יחד עם הנשים השותפות, האמיצות והנפלאות שלנו, ולהיות חברת הכנסת הראשונה שחותמת על קריאת האימהות.
יעל אדמי: כתוב בה: אנו, נשים ישראליות ופלסטיניות מכל שדרות החברה, מאוחדות בשאיפה האנושית לעתיד של שלום, חירות, שוויון זכויות וביטחון למען ילדינו ולמען הדורות הבאים.
יעל אדמי: אנו קוראות למנהיגינו לגלות אומץ וחזון בכדי להביא את השינוי ההיסטורי שכולנו שואפים אליו.
אמילי חיה מואטי: תודה רבה, יעל.
אמילי חיה מואטי: אני אעשה את זה אחרי שאנחנו נשחרר את המשרדים הממשלתיים ואת האורחים.
אמילי חיה מואטי: אני אעשה את זה בשמחה.
יעל אדמי: אני חושבת שכדאי לכם לשמוע את מה שהחברות שלנו יספרו, אם זה בסדר.
יעל אדמי: אני גם רוצה לספר לך שכבר נעשו שיתופי פעולה בעודנו מחכים לתחילת הדיון, ויש לנו מקום נפלא בבית ג'אלא, מקום של הפלסטיניות, עם ארבעה חדרים גדולים, עצומים ומרווחים.
יעל אדמי: כל מפגש של שלום, כולם מוזמנים, לא צריך לנסוע לקפריסין.
היאם טאנוס: ואני מזמינה אותך אישית.
אמילי חיה מואטי: תודה גדולה.
אמילי חיה מואטי: בבקשה, מי מכן מציגה את הפרויקט החינוכי?
רביעה בסיס: אני אציג, וגם היאם, חברתי, תציג.
רביעה בסיס: אני מתחילה והיא תציג.
רביעה בסיס: קודם כל, שמי ד"ר רביעה בסיס, אני בהיגוי של נשים עושות שלום.
רביעה בסיס: יעל עשתה כבר הקדמה שיש לנו מקום של השותפות שלנו, תנועת השמש, בבית ג'אלא.
רביעה בסיס: יש להן שם משרדים ואנחנו מתכוונות לעשות פעילות משותפת.
רביעה בסיס: דיברתם על כל הגילאים, וחשוב מאוד להתחיל מהגיל הצעיר, מהגיל הרך, ועל זה אנחנו בונות, כי אם אנחנו מחנכות ומחנכים מהגיל הצעיר, אז אנחנו יכולות להבטיח דור סובלני ודור שמוכן לעשות אתנו שלום.
רביעה בסיס: חילקנו את המיזם שלנו לשתי אוכלוסיות – אוכלוסיית הגיל הרך, שזה מגיל אפס עד כיתה ג', פלוס-מינוס גיל 9; ואחר כך מכיתה ג' עד כיתה ו'.
רביעה בסיס: הכוונה היא שאנחנו בגיל הרך – והיאם אולי תדבר על מה שהיא תעשה עם האימהות – אנחנו רוצות להביא את הילדים ואת האימהות ביחד למרכז הזה, ושהן תקבלנה הכשרה.
רביעה בסיס: ההכשרה תהיה הכשרה משותפת של נשים ערביות ישראליות ונשים פלסטיניות שביחד תקבלנה את ההכשרה, שלא יחשבו שאנחנו החכמות והחכמים שמתנים להם, אלא ביחד.
רביעה בסיס: ולמה ערביות ישראליות?
רביעה בסיס: אנחנו רואות בערביות הישראליות גשר לשלום, ולכן אנחנו רוצות שהן אלה שביחד עם הפלסטיניות תעברנה את ההכשרות לאימהות.
רביעה בסיס: הגיל הרך – אנחנו מתכוונות להתחיל.
רביעה בסיס: סיפורים, שירים, שירי ערס, משחקים, שהילדים יחשפו יכירו, ושזה יהיה בשתי השפות.
רביעה בסיס: אנחנו רוצות שהילדים יתרגלו לשמוע את השפה של האחר.
רביעה בסיס: המחקרים אכן הוכיחו שחשיפה לשפה של האחר, במיוחד אם אתה מסוכסך איתו, היא מאוד מאוד חשובה – האוזן מתרגלת, אתה גם.
רביעה בסיס: חוץ מזה שאתה מוכן לקבל – דיברנו על נרטיב וקבלת הנרטיב של האחר, אז שאתה גם תהיה מוכן לתקשר עם האחר, ואם אתה מוכשר מגיל צעיר, זה בהחלט ניתן, וזה גם הופך את האדם לאדם גמיש יותר, הוא מוכן לקבל דברים גם אם הוא אינו מסכים להם.
רביעה בסיס: שכבת הגיל השנייה שדיברנו עליה היא שכבת גיל מכיתה ג' עד כיתה ו', שם גם חשבנו על פיילוט, עדיין לא סגרנו סופית את העניין, אבל אנחנו חושבות שילדים יגיעו ויקבלו טקסטים בשתי השפות, עברית וערבית, כאשר – שוב – מדריכות ערביות או מורות מהחברה הערבית הן אלה שתלמדנה את הטקסטים האלה.
רביעה בסיס: יש לי פה חוברת שאני יכולה להעיד שעבדנו עליה במכללת גורדון כשהייתי שם בנושא רב תרבותיות, והיא בשתי שפות.
רביעה בסיס: אנחנו יכולות דרך החוברות האלה או חוברות אחרות להעביר את תוכנית הלימודים שתהיה בשתי השפות כאשר הילדים ילמדו מגוון תחומים.
רביעה בסיס: אני אתן להיאם להגיד משהו על האימהות.
היאם טאנוס: קודם כל, אני מאוד שמחה להיות פה.
היאם טאנוס: אני גם הייתי מפקחת במשרד החינוך שנים רבות בנושא הייעוץ, ולכן ביחד חשבנו, לאור כל מה שהיה פה, מה אנחנו עושים כדי שיהיה שינוי בגיל הרך החדש.
היאם טאנוס: אנחנו חושבות שעל יד הילדים יהיו גם האימהות.
היאם טאנוס: זאת אומרת, כשהילדים מקבלים את ההכשרה, האימא גם תקבל, בגלל שכשהילד הולך הביתה, הוא מקבל כל מיני מחשבות ואמירות שאנחנו לא רוצים אותן יותר.
היאם טאנוס: לכן מה שיקרה בבית הספר, בהנחיה שלנו בבית ג'אלא, גם האימא תקבל אותו דבר וככה יהיה לנו חיבור בין האימא לבין הילד.
היאם טאנוס: אנחנו רוצות לעבוד על דעות קדומות, אנחנו רוצות לעבוד על מה זה לקבל את האחר, על הנרטיב של האחר.
היאם טאנוס: זאת אומרת, יש לנו את המגוון של התוכניות שלנו, והיופי והחדש במיזם שלנו, שעובדים עם האימא כאישה, שאנחנו רוצים להעצים גם את האישה הפלסטינית, שהיא תגיד לא, אני רוצה לשנות, אני רוצה שהילד שלי יחיה, אני לא רוצה ילד שאהיד יותר, אני רוצה לתת לו חיים.
היאם טאנוס: החברות שלנו, נשים - - - השמש, על זה הן עובדות.
היאם טאנוס: אישה ממחנה דהיישה אומרת לנו: נמאס לי להיות במחנה דהיישה.
היאם טאנוס: אני לא רוצה שלילד שלי יקרה משהו, אני רוצה שהוא יחיה, אני רוצה לראות את הנכדים שלי.
היאם טאנוס: לכן אני חושבת שזאת הדרך להעצים את הנשים, זאת הדרך להביא דור חדש שחושב אחרת, שמדבר אחרת, שיודע לשוחח, שיודע לעשות דיאלוג, שמקבל את האחר.
היאם טאנוס: היה לנו לפני יומיים מפגש מדהים, וראינו איך היהודיות שישבו ביחד – באה אלי אימא פלסטינית: כמה שהן נחמדות, אני לא מאמינה, זאת אימא של החייל.
היאם טאנוס: זאת אומרת, קורה משהו.
היאם טאנוס: במפגש קורה משהו.
היאם טאנוס: אנחנו רוצים להפגיש בין האימא ובין הילד, האימא הישראלית והאימא הפלסטינית, והילד הישראלי והילד הפלסטיני.
היאם טאנוס: עכשיו שיש להם משרד בבית ג'אלא, משרד גדול שיכולים להביא לשם ילדים, אני חושבת שפה השינוי מתחיל.
היאם טאנוס: אנחנו יכולים לעבוד גם עם מה שאמרתם פה, הייטק והכול, אבל חייבים להשקיע בגיל הרך, בגיל אפס, וזה מה שאנחנו נעשה.
היאם טאנוס: אני יכולה לדבר עד מחר, אבל - - -
רביעה בסיס: ברשותך, משפט אחד.
רביעה בסיס: משפט ששמעתי מפרופ' שמעון שטרית.
רביעה בסיס: יש לנו משדר, משדרות שלום, לתנועה, וראיינתי אותו יחד עם חברה לפני שבוע, ואז הוא אמר משפט מאוד מאוד מעניין: הבורות היא זו שגורמת לשנאה.
רביעה בסיס: כשאנחנו מכירים זה את זה, אנחנו בהחלט - - -
אמילי חיה מואטי: ז'קלין כהנוב כתבה על זה מאמר שלם.
קריאה: ממשלה שנותנת במה לדיון כזה חשוב ומשמעותי חייבת להמשיך עד קץ הימים.
אמילי חיה מואטי: חברות וחברים, הדיון נעול, מסקנות יישלחו לכולכם.
אמילי חיה מואטי: תודה, תודה, תודה.
אמילי חיה מואטי: יום טוב.
רם בן ברק: בוקר טוב לכולם, אנחנו פותחים דיון בקרה או מעקב אחרי יישום רפורמת "נפש אחת" כפי שאושרה בממשלה, בכנסת ובוועדה.
רם בן ברק: אנחנו רוצים לראות שהעסק מתקדם בצורה טובה ושפצועי צה"ל מקבלים את הטיפול המיטבי שאפשר להעניק להם.
רם בן ברק: נתחיל עם לימור.
לימור לוריא: (מלווה דבריה בהקרנת מצגת).
לימור לוריא: בוקר טוב, בהמשך לבקשת היושב-ראש נציג את עיקרי העשייה מאז יוני 2021.
לימור לוריא: נציג את תפיסת השירות, את המהלכים שנרצה לממש עד סוף השנה והאתגרים שעומדים בפנינו.
לימור לוריא: ב-12 באפריל 2021 היה האירוע של איציק סעידיאן שבעקבותיו הייתה תקופת הפגנות.
לימור לוריא: ב-17 ביוני אישר שר הביטחון את התוכנת של רפורמת נפש אחת ואז התחלנו ביישומה.
לימור לוריא: מאז עוד קמו שני צוותי עבודה, שני סבבים של צוותי עבודה שטיפלו בנושאים נוספים.
לימור לוריא: אם אני מסתכלת על הדבר הגדול הזה שנקרא "נפש אחת", אנחנו מחלקים את זה לשני צירים מרכזיים – ה-"מה?
לימור לוריא: " וה-"איך?".
לימור לוריא: "מה" זה השירותים החדשים והמענים החדשים שאנחנו נותנים.
לימור לוריא: "איך" זה כל עולם השירות שדובר עליו רבות ברפורמה ואפרט בהמשך.
לימור לוריא: לפני שנדבר על עיקרי העשייה אני רוצה להגיד תודה מראש, הלקח הגדול ביותר הוא שאם לא נעבוד ביחד אז דברים יקרו פחות טוב.
לימור לוריא: אני רוצה להודות לארגון נכי צה"ל, גם לאנשים שיושבים סביב השולחן.
לימור לוריא: הם נותנים לנו הצעות ייעול שאנחנו מאמצים לעיתים.
לימור לוריא: אני מודה גם לצה"ל שתורם את חלק.
לימור לוריא: מדובר בטריו שהוא שם המשחק.
לימור לוריא: השקף המוצג בא להגיד שנעשתה עבודה אדירה.
לימור לוריא: אנחנו עשרה חודשים אחרי אישור תוכנית שר הביטחון ומפה, כל מה שאתם רואים, כל מה שמסומן ב-V אלו דברים שבוצעו.
לימור לוריא: אנחנו לקחנו מכל הדבר הגדול הזה וניסינו לחלק לפרויקטים הגדולים שנציג אותם.
לימור לוריא: נעבור על הפרויקטים העיקריים.
לימור לוריא: נתחיל בשלב ההכרה, אחד האתגרים הוא גישה לאנשים שלא יודעים איך לפנות אלינו, מסתבכים בתהליך, משלמים שכר טרחה גבוה לצורך ייצוג.
לימור לוריא: לשם כך הקמנו את מרכז "בידיים טובות" שמסייע בהגשת בקשה בשלב ההכרה וגם מסייע בהכנת התיק לוועדה רפואית, לתיאום ציפיות, לכל מה שצריך בעניין הזה.
לימור לוריא: השירות ניתן ללא תשלום, זה מזכיר את מוסד "יד מכוונת" של הביטוח הלאומי.
לימור לוריא: הדבר השני שגם ארגון נכי צה"ל דיבר עליו הוא נושא הוועדות הרפואיות.
לימור לוריא: התחלנו בפיילוט שבמסגרתו אנחנו מנהלים את הוועדות הרפואיות בשני בתי חולים שיקומיים.
לימור לוריא: כבר היו 200 ועדות, נשלחו עוד לקוחות להיבדק בבתי החולים, אנחנו בינתיים מקבלים תגובות טובות וממשיכים לעקוב.
לימור לוריא: הדבר הנוסף הוא המסלול הירוק למבצעי.
לימור לוריא: אחד הדברים שאנחנו יודעים הוא שמשך זמן הטיפול בזמן ההכרה הוא גבוה, לצערי אין אפשרות לתת את הנתון של כמה זמן זה לוקח מקצה לקצה.
לימור לוריא: אנחנו יודעים שהורדנו משמעותית את משכי זמן הטיפול בכל הבקשות החדשות וגם הפחתנו משמעותית, כרגע אנחנו עומדים על משהו כמו 50%, בעבר, כשהגישו בקשה, 100% מהאנשים היו עוברים לרופא שנתן חוות דעת בשלב הכרה ואחר כך היו מגיעים לעוד ועדה רפואית שקבעה את האחוזים הרפואיים.
לימור לוריא: בשלב ההכרה כבר הורדנו 50% מהמקרים שצריכים להופיע בפני רופא, אני יודעת כמה זה מלחיץ.
לימור לוריא: איתרנו את הצורך ואנחנו מאשרים את זה על סמך המסמכים.
לימור לוריא: אבחון ממוקד בשלוותה שהמטרה שלו היא לא רק להגיד מה האבחנה אלא להציע את הטיפול הנדרש.
רם בן ברק: מסלול ירוק מבצעי זה אומר שעושים הפרדה בין מי שנפצע במסלול לוחם לבין מי שלא?
לימור לוריא: אנחנו קוראים לזה "מבצעי", הכוונה היא שבמקרים ברורים, כל האנשים שהם לוחמים, אנחנו לא בודקים מצב קודם של מצבים נפשיים ואחרים.
לימור לוריא: הלכנו עם זה צעד אחד קדימה ולזה אנחנו קוראים מסלול ירוק.
לימור לוריא: כשאתה מקבל בקשה וכל הנתונים ברורים, ואין צורך להפנות אל רופא לעוד בדיקה – אנחנו מריצים.
לימור לוריא: אנחנו רואים שסדר גודל של 50% ממגישי הבקשות החדשות כבר לא עוברים רופא מומחה.
יאיר גולן: רופא שקובע קשר סיבתי.
עידן קלימן: ההפרדה לא ערכית אלא עובדית.
עידן קלימן: פשוט הלחימה, הלוחמים זה משהו שהוא 100 מ-100%, אין מה לדון בזה.
עידן קלימן: במקומות האחרים נדרשת הבדיקה ונדרש האישור.
עידן קלימן: עם הלוחמים זה ברור הרבה יותר.
מופיד מרעי: יש לי שאלה: עדיין פונים אלי אנשים שנשללו בעבר.
מופיד מרעי: יש להם שלילה, הם לא יכולים להתקדם, המצב אצלם מחמיר – הן לדעתם והן לדעת הגורמים הטיפוליים – הם נתקלים במחסום.
מופיד מרעי: מה עושים במצב כזה?
לימור לוריא: אשמח, אני חושבת שאין מישהו כאן שאין לו את הטלפון שלי, אם יש מקרים ספציפיים.
עמית שקד: אני אומר את זה, יש 1,500 מקרים ספציפיים.
עמית שקד: עצם העניין שהמסלול הירוק מקרטע - - -
מופיד מרעי: שנייה, אדוני, תן ללימור לענות.
רם בן ברק: חברים, אני מזכיר שאין לדבר בלי קבלת רשות.
עמית שקד: אני מתנצל.
לימור לוריא: כשהבקשה נדחית עלינו לבדוק האם היא נדחתה בגלל שלא נמצא קשר סיבתי בין המצב הרפואי או התפקודי של אותו אדם לבין השירות שלו.
לימור לוריא: אם יש עובדות חדשות שנתגלו אנחנו כמובן יכולים לבדוק את זה.
לימור לוריא: אם, חלילה, יש החמרה במצב הרפואי אבל אין קשר בין המצב הרפואי לבין השירות, אז הסיפור הוא אחר ולכן צריך לבדוק כל מקרה.
מופיד מרעי: זאת אומרת שהיום משרד הביטחון, גם אם יש מצבים כאלה ואני מדבר על כולם – אפשר לדון בהם עוד פעם במסלול שתיארת?
לימור לוריא: כן, בוודאי, רק חשוב שיהיו נתונים חדשים שיאפשרו לנו לעזור.
מופיד מרעי: זה כבר יחנה אצלכם.
רם בן ברק: אם אני מבין נכון, כשמדובר בלוחם שהיה חלק מאירוע מבצעי – אין שאלה בכלל.
לימור לוריא: אין שאלה.
רם בן ברק: לא בודקים.
רם בן ברק: כשמדובר באנשים שהם אינם לוחמים אז בודקים את הקשר הנסיבתי.
לימור לוריא: כמו שעידן אומר, תמיד בודקים קשר סיבתי, בסדר?
לימור לוריא: גם ללוחמים.
לימור לוריא: אנחנו אומרים שכשכל העובדות ברורות אז מבחינתנו אפשר להריץ ומריצים.
עידן קלימן: זה כמו קיצור בירוקרטיה.
לימור לוריא: נכון, פישוט הבירוקרטיה.
לימור לוריא: אבחון ממוקד בשלוותה שהמטרה שלו היא לא רק אבחון אלא גם נתינת כלים לצורך ההמשך ופירוט לגבי הטיפולים הנדרשים.
לימור לוריא: הדבר שאתם רואים מצד שמאל זה בעצם שבחודשים האחרונים, מהרגע שלקוח מגיש בקשה להכרה, עוד לא יודעים אם כן או לא, בגלל שאנחנו יודעים שלוקח לנו זמן ובגלל שאנחנו מאמינים שככל שניתן טיפול מוקדם יותר כך נגיע להישגים טובים יותר, כבר משלב הגשת הבקשה אנחנו נותנים סיוע רפואי ונפשי למי שמגיש את הבקשה.
לימור לוריא: אני חושבת שזו בשורה ואני חושבת שחשוב שאנשים ידעו את זה.
לימור לוריא: אנחנו עדיין מדברים על המענים החדשים שאנחנו נותנים.
לימור לוריא: אני רוצה לדבר על אוכלוסייה שנתנו לה דגש מיוחד בשנה האחרונה, קבוצת המתמודדים עם PTSD.
לימור לוריא: יש מוקד תמיכה 24/7 - - -
עמית שקד: הוא לא עובד, התקשרתי אמש, הוא לא עובד.
לימור לוריא: גם פה נשמח להראות נתונים, אם תרצו.
לימור לוריא: אנחנו נשמח לראות, אם תיתן לנו תעודת זהות נדאג שיבדקו בזמן שאתה מדבר מתי התקבלה השיחה.
לימור לוריא: עמית כבר תיקח ממך את זה.
לימור לוריא: בתקופות מסוימות כמו יום הזיכרון או תקופות שבהן יש החרפה במצב הביטחוני אנחנו רואים גידול בהיקף השיחות והפניות למוקד.
לימור לוריא: טיפולים נפשיים ללא הגבלה לאנשים שמתמודדים עם PTSD, כלבי שירות, טרום-שיקום, אפשרות ללמוד עד סכום של 10,000 שקלים, חונכות לילדים – שאני יודעת שהמשפחות מאוד אוהבות את השירות הזה – טיפולים נפשיים לבני המשפחה, לבנות זוג, לילדים, קבוצות - - -, סל טיפולים אלטרנטיביים, בית מאזן ייעודי – שלשמחתנו יצא מכרז ואנחנו מקווים שבאוגוסט יתחיל לפעול – בית בטוח שנחתם עם תל השומר ויהיה מוכן בחודש יולי.
לימור לוריא: בשורה למטה אתם רואים דברים שאנחנו עובדים עליהם כמו שדרוג היכולות של היחידה לתגובות קרב, עדכון סעיף PTSD והרחבת המענים הנוספים כמו מרכזים ומרכזי תעסוקה לאנשים עם PTSD.
רם בן ברק: בחור, איך קוראים לך, אתה רוצה להעיר משהו?
עמית שקד: שלום רב, אני עמית שקד, אני חושב שיש המון כוונות טובות, מהניסיון שלי בשטח - - -
קטי קטרין שטרית: תציג את עצמך.
עמית שקד: לי קוראים עמית שקד, אני פעיל חברתי, נכה צה"ל בעצמי.
אופיר סופר: תגיד באיזה גדוד היית בחפ"ק.
עמית שקד: הייתי בגדוד 202.
עמית שקד: לענייננו, אנחנו התרכזנו אחרי פרשת איציק סעידיאן והתחלנו לעבוד על הרפורמה.
עמית שקד: הרפורמה התחילה בבית של גנץ בשעה 23:00 כשהוא היה אז שר הביטחון.
עמית שקד: חצי מהדברים שכתובים פה הבאנו אז על דפים ארעיים והסברנו מה צריך לעשות.
עמית שקד: המדינה הגיבה מהר, מצד אחד, ומצד שני, כשזה מגיע לבירוקרטיה הם נתקלים בקשיים רבים.
עמית שקד: גם ראש האגף וגם ראש הארגון איתנו, אבל אני לא צריך להתקשר לעידן כל פעם ב-23:00 כי יש נכה שעומד מהחלון.
עמית שקד: צריכה להיות לו כתובת בווצאפ לכתוב אליה ושזה יהיה יישומי, ביצועי וטיפולי ברגע, ואז כל מה שכתוב לנו כאן ייושם בשטח.
עמית שקד: אנחנו יכולים להתבחבש על זה, אני יכול לתת נתונים במשך 20 דקות.
עמית שקד: בשורה התחתונה, כשהוא היה צריך כלב אמרו לו שאין תקן, כשהוא היה צריך תמיכה אמרו לו: " מחר או מחרתיים תשלח פקס".
עמית שקד: מה שכתוב פה נהדר אבל לא באמת עובד.
עמית שקד: אוסיף את הנתון הכי פשוט, לכל נכה צה"ל יש עובדת שיקום.
עמית שקד: עובדות השיקום באזור המרכז עובדות ביחס של 1,200 נכים לעובדת.
עמית שקד: באזור הצפון והדרום זה יורד ל-700 בערך.
עמית שקד: אם הנתונים שונים אשמח שתתקנו אותי, זה מה שאני מכיר.
עמית שקד: זה יותר מדי, יש אפשרות מיקור חוץ, לא יכול להיות שיהיה מוקד של ילדים בני 24 שלא מבינים שהם מדברים עם בחור עם פוסט טראומה שאין לו סבלנות ומבקשים ממנו לשלוח פקס או להמתין שני ימי עסקים עד שיהיה לו טיפול, זה לא משהו שאנחנו יכולים לאפשר.
עמית שקד: הדבר האחרון שאני רוצה שתדע – כי הוא לא בחוץ – זה ששישה נכי צה"ל התאבדו.
גל רוטשטיין: שבעה, ביום רביעי התאבד לנו עוד אדם.
עמית שקד: שבעה.
דניאל סער: בין קירות, בבית, למול עיני ילדיו בני השנתיים.
עמית שקד: אי-אפשר לעבור על זה לסדר היום.
עמית שקד: יש פה כל-כך הרבה אנשים שעובדים בהתנדבות, יש פה כל-כך הרבה אנשים שעושים את העבודה שלהם, באמת, אין לי מילה אחת רעה להגיד על לימור, אין לי מילה אחת רעה להגיד על עידן ועל כל מי שמתחתיו.
עמית שקד: אתם לא עושים את העבודה שלכם, חברי הכנסת היקרים, סליחה.
קטי קטרין שטרית: אנחנו?
עמית שקד: כן.
עמית שקד: צריכה להיות פה חקיקה מסודרת.
עמית שקד: יש פה נכי צה"ל שכששלחתם להם צו 8 הם עזבו הכול ובאו.
עמית שקד: אנחנו חוזרים אליכם עכשיו עם אותו צו ואומרים לכם: "תחזירו לנו את זה".
עמית שקד: יש לכם את הכלים, את היכולת, את האפשרות, לא צריך לשבת פה מישהו - - -
יוסף טייב: סליחה שאני קוטע אותך, שבעה נכי צה"ל, אתה אומר, התאבדו בשנה האחרונה?
רפי כהן צמח: מאז המקרה של איציק סעידיאן.
גל רוטשטיין: יש לנו את הפרטים של כולם.
דניאל סער: שבעה מוכרים ועוד ארבעה בהליכי הכרה, וזה ממה שאנחנו יודעים, ממה שהצלחנו למצוא.
עמית שקד: דניאל סער היא ממובילות אחד המאבקים הכי חשובים שמדינת ישראל ידעה מאז הקמתה.
רם בן ברק: חברים, אנחנו חוזרים למצגת.
לימור לוריא: אני חושבת שנושא האובדנות עלה בישיבה הקודמת ונשמח להרחיב גם על אודותיו.
לימור לוריא: אני רוצה להגיב למה שנאמר, אני רוצה לדבר על משהו שאנחנו כן עובדים עליו.
לימור לוריא: והוא לא קשור למוקד של 24/7 אלא לתקשורת מול האגף.
לימור לוריא: זאת אומרת, אגף השיקום מקבל סדר גודל של חצי מיליון פניות טלפוניות בשנה, מה שעמית מדבר עליו זה שבאמת הם לא מגיעים לעובד המקצועי שיושב במחוז אלא למוקדן שאם הוא יכול הוא פותר את הבעיה ואם לא הוא מעביר את זה למחוז ואז לוקח לנו 48 שעות שאנחנו חוזרים ולא תמיד תופסים.
לימור לוריא: בעניין הזה אנחנו נערכים למכרז חדש ומנסים לחשוב איך נותנים מענה טוב יותר.
לימור לוריא: מצד אחד אנחנו לא יכולים שעובדי אגף השיקום רק יענו לטלפונים, כי אז הם לא עושים את העבודה שהם צריכים לעשות, ומצד שני אנחנו צריכים לאפשר לכם כתובת שאתם מגיעים אליה.
לימור לוריא: אנחנו מנסים לראות - - -
עמית שקד: יש לזה פתרון פשוט.
רם בן ברק: עמית, רגע.
אופיר סופר: לימור, יש קו שהספקית שלו היא נט"ל, נכון?
לימור לוריא: נט"ל זה ה-24/7 וזה לאנשים עם פוסט-טראומה.
לימור לוריא: עמית מדבר על חצי מיליון שיחות שמגיעות לאגף השיקום של כלל אוכלוסיית מדינת ישראל.
אופיר סופר: אולי לא מספיק מכירים את הקו של ה-24/7.
לימור לוריא: זה בדיוק העניין.
לימור לוריא: יש שני דברים, לכן אמרתי שיש ליצור אבחנה.
לימור לוריא: יש מענה של תמיכה נפשית - - -
קטי קטרין שטרית: הבעיה היא כוח אדם.
אופיר סופר: מדובר על ספק חיצוני.
גל רוטשטיין: בנושא של מוקד החירום הבעיה היא לא של כוח אדם, הם לא ערוכים קלינית לטפל בהלומי קרב והם לא צריכים להפעיל את מערך החירום בכלל.
רם בן ברק: חברים, עם כל הכבוד, יש כאן גם פצועים, גם הלומי קרב, גם אנשי מקצוע, גם חברי כנסת.
רם בן ברק: יש לי סימפטיה לכולם אבל לא אתן שיהיה כאן ברדק.
רם בן ברק: אתן לכולם לדבר אבל איש איש בתורו.
רם בן ברק: אופיר, רציתי לשאול?
לימור לוריא: אני שאלתי ולימור ענתה, זה בסדר.
נדב הירש: נעים מאוד, נדב הירש, אני אחד ממובילי המאבק של הלומי הקרב.
נדב הירש: שמעתי את לימור מדברת, אני רוצה לפנות אליך, רם בן ברק, ולהגיד לך תודה על זה שאתה מקשיב לנו ונותן מזמנך למעננו.
רם בן ברק: אני מקבל על זה אחלה משכורת.
נדב הירש: אבל אני יכול להגיד מנקודת המבט שלי שאני מאוד מעריך את מה שאתה עושה עבורנו.
נדב הירש: שלושה דברים חשובים שלא קורים באגף השיקום, הנושא הראשון הוא העובדים הסוציאליים שדיברה עליו לימור.
נדב הירש: כרגע המצב הוא שיש עובד אחד לכל 700 נכים.
נדב הירש: זה משהו שהוא לא הגיוני, זה משהו שהוא לא תקין בעליל.
נדב הירש: יש לכם בעיה עם שינוי התדמית, אגף השיקום, אתם סובלים מזה מאוד כי אנחנו מוסיפים שמן למדורה ואנחנו לא מוותרים לכם.
נדב הירש: יש לי הצעה עבורכם: אם אין מכרזים אז אני מציע למי שמנהל את רפורמת "נפש אחת" שפשוט ייקח את הרגלים ושילך לפקולטות וימשוך אותם משם, אם זה לא אפשר דרך מכרז אז תביאו אותם דרך האוניברסיטאות ותעלו להם את השכר.
נדב הירש: העובדת הסוציאלית שלי מאוד רוצה לתת לי שירות אבל לצערי היא פשוט לא יכולה היא מעדיפה לטפל בבן-אדם שעוד שנייה הולך למות מאשר באדם שרק צריך לקבל החזר עבור כלב השירות שלו.
יוסף טייב: מי יושב על הקו, עמית אמר שמדובר באנשים בני 24, אתה אומר שמדובר בבעיה של 700 על אחד.
נדב הירש: אם אני מתקשר עכשיו לאגף השיקום העובדת הסוציאלית שלי לא עונה, יש תא קולי.
נדב הירש: אחר כך אני מבקש ממנה שתחזור אלי ואז עוד ארבעה ימים אני כבר הולך למות.
נדב הירש: יש פה בעיה מערכתית בשירות, יש בעיה בקבלת העובדים.
נדב הירש: תעלו את השכר, תשקיעו בחיילים, אני לא סתם מדבר על זה ולא סתם מבזבז את הזמן שלי.
נדב הירש: באתי לעשות פה את השינוי.
נדב הירש: יש פה כלבי שירות, הוצאתם רק 70 בשנה, מדובר בפרויקט שנכשל.
נדב הירש: בואו, סדרו את הדברים, יש פה את עידן קלימן, היושב-ראש היקר שלי שאני סומך עליו שיש לו את כל היכולת שהדברים האלו יקרו.
נדב הירש: הפשוש הקטן הזה שיושב פה למטה הציל לי את החיים, מה שאגף השיקום לא עשה ב-8 שנים הוא עשה ב-3.
נדב הירש: אז אני באמת מבקש, זה מציל חיים, זה מציל אותי, זה מציל את ההורים, זה מציל את המשפחה, זה מציל את כל הסובבים אותנו.
נדב הירש: הסביבה יותר טובה כשיש כלב ליד המשוקם.
נדב הירש: דבר שלישי ואחרון: הבתים המאזנים ואי-יכולת הספיקה בבתי החולים.
נדב הירש: אתם לוחצים על הכפתור, חברי הכנסת היקרים, אתם לוחצים על הכפתור ושולחים אותנו לקרב.
נדב הירש: הרמטכ"ל שלי דאז, בני גנץ, לימד אותי שניצחונות חוגגים רק בסוף, אז אני מצפה שיחגוג איתי רק בסוף, כשהרפורמה הזאת תעבור במלואה.
נדב הירש: גם אם יש ממשלת מעבר וגם אם הממשלה מתפרקת זה לא עניין שלי.
נדב הירש: אנחנו, כנכי צה"ל, רוצים שהסמכות הזאת וכל הדברים שאתם יכולים, אדוני היושב-ראש, יש לך כוח אדיר ביד.
נדב הירש: אתה יכול לדאוג שהרפורמה הזאת תתנהל כמצופה, תודה רבה.
רם בן ברק: יש כאן משהו שאני לא יודע איך להגדיר אותו.
רם בן ברק: הממשלה הביאה הצעה, אישרנו תקציב של מיליארד שקלים, זו הייתה פריצת דרך.
רם בן ברק: משרד הביטחון ואגף השיקום באמת עשו דרך ארוכה ובנו את הרפורמה יחד איתכם.
רם בן ברק: משהו כאן לא עובד, לא יכול להיות שנגיד שיהיה מוקד 24/7 והלום קרב יקבל את התשובה מהפסיכיאטר אחרי שלושה ימים.
רם בן ברק: הרי אין כאן מישהו שלא רוצה שזה יקרה, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו למה זה לא קורה.
רם בן ברק: אם יש בעיה של עובדים סוציאליים אז צריך לעשות מאמץ וצריך לשפר להם את המשכורת כדי שיבואו עוד.
רם בן ברק: אם יש בעיה של בית חם, אני לא מבין, באמת לא מבין, למה לוקח כל-כך הרבה זמן לייצר בית חם להלומי קרב אם כולם אומרים שזה דבר חשוב.
רם בן ברק: אם יש אנשים שצרירים להתפנות מהבית כי הם מרגישים שהם צריכים לפוצץ את המשפחה עוד רגע והם רוצים לנוח באיזה מקום, למה לא לאפשר להם ללכת לאכסניה או חדר במלון להירגע יומיים ולחזור הביתה, למה כלבי שירות לא מסופקים, למה זה לא קורה?
רם בן ברק: הרי הכסף ישנו.
עמית שקד: התשובה לשאלה שלך זה סבב חתימות, זו הנורמה באגף, סבב חתימות.
דניאל סער: זה לא עניין של משאבים, זה עניין של רצון.
רפי כהן צמח: זה לא עניין של סבב חתימות.
רפי כהן צמח: אני רפי כהן צמח, ממלא מקום יושב-ראש הארגון.
רפי כהן צמח: אדוני היושב-ראש, שאלת את השאלה הנכונה.
רפי כהן צמח: במאי 2021 ממשלת ישראל אישרה את הרפורמה בסך של 1.2 מיליארד ועוד 300 מיליון על 2021 כמקדמה.
רפי כהן צמח: על פי הנתונים שיש בידי ארגון נכי צה"ל, בפועל יצאו כ-91 מיליון.
רפי כהן צמח: אני, כאחד שהשתתף במספר של ועדות שהוקמו בעקבות הרפורמה יכול לספר שהוסקו מסקנות וישבו בוועדות הרבה אנשי מקצוע הבכירים במשק.
רפי כהן צמח: יש מסקנות, המסקנות אושרו על ידי אגף השיקום – וזה המקום לומר להם תודה על שיתוף הפעולה – אושרו על ידי מנכ"ל משרד הביטחון אבל נתקעות אצל פקידי האוצר, שם דרך הייסורים האמיתית.
רפי כהן צמח: אנחנו נמצאים כבר במחצית של 2022 ומתוך 900 מילוני שקלים שאושרו ל-2022 בוצעו רק 91 מיליון שקלים ובסוף השנה הם יגידו: "חסכנו 450 מיליון".
רפי כהן צמח: פקידי האוצר תוקעים את הכול אצלם ואנחנו מבקשים, אדוני, בשביל זה אנחנו פה, יש שיתוף פעולה ויש עבודה משותפת.
רפי כהן צמח: אנחנו יושבים ועושים לילות כימים עם האגף, אבל בסופו של דבר, כשהדו"ח סוכם על פני מאות עמודים הוא הגיע לפקידי האוצר והם תוקעים את המקלות בגלגלים.
רפי כהן צמח: הכסף אושר במאי 2021.
רפי כהן צמח: אומר משהו פופוליסטי: היום כל חבר כנסת שיכול לאיים שהוא לא יאשר את תקציב המדינה בפעם הבאה, הוא יכול לאשר את זה פה-אחד.
רפי כהן צמח: אתם רוצים שהממשלה תיפול ועוד פעם ניכנס לממשלת מעבר והכול ייתקע?
רפי כהן צמח: הרי כבר היינו בסרט הזה.
רם בן ברק: נציגת משרד האוצר, את רוצה להגיב על ההאשמות.
רפי כהן צמח: לא האשמות, עובדות.
רם בן ברק: לא האשמות, עובדות, כן.
יעל אגמון: אני יעל אגמון, רכזת ביטחון באגף התקציבים באוצר, במסגרת חוק התקציב לשנת 2021-2022 תוקצבו בבסיס תקציב משרד הביטחון בתוכנית ייעודית ונפרדת – בשנת 2021 900 מיליוני שקלים ובשנת 2022 1.2 מיליארד שקלים.