GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה טור פז: כן, יש לזה כללים, אבל היועצת המשפטית של הוועדה הייתה סבורה שזה אפשרי.
משה טור פז: נושא שני שעלה בוועדה וקשור לאנשים כאן גם כן, במסגרת הדברים שהעלה פרופסור שיין, זה נושא של מיצוי הזכויות לסטודנט ששירת 14 יום אבל לא ברצף, פעם היה מאוד מקובל, עשינו תעסוקות של 30 ו- 40 יום בשנה, ככה בשנות ה- 90 ובראשית ה- 2000, היום זה כבר לא כל כך מקובל, יש הרבה פחות, ובאמת הסיפור של לתת זכויות גם למי ששירת 14 יום אבל לא ברצף, שזה רוב חיילי המילואים היום יעשו כמה ימים במתקן החד יומי שקיש ואני ומרי ביקרנו בו, ויעשו אימון של חמישה ימים, אבל בעצם הם לא ישרתו 14 יום.
משה טור פז: עכשיו לסטודנט למשל זה מאוד משמעותי, כי הוא נעדר בסוף מ- 14 ימי לימודים, נכון שלא ברצף, עדיין את הזכות למשל ל-שתי נקודות זכות, נכון שננגיש לו לא לשיקול דעת המוסד אלא כנורמה, זו הנקודה השנייה שאני מבין לכאן.
משה טור פז: נקודה שלישית באמת שוב בהקשר של השכלה גבוהה, יש לנו פער פה בין האוניברסיטאות שמטופלות יחסית, תשעה וחצי מוסדרות, כי אחד ורה עוד לא מכירה בו, אנחנו מכירים בו, ואנחנו נרצה לראות את העשירי גם כן, וזה באמת שהאוניברסיטאות יטופלו, שמה אני חושב שיש לנו פחות בעיה, יש פערים, אבל במכללות יש אתגר לא קטן, יש בישראל למעלה מ- 150 מוסדות השכלה גבוהה, ושם אנחנו צריכים לראות שהמענה הניתן באחרונת המכללות גם הלא מתוקצבות, הוא בסוף אותו מענה, כי חייל המילואים הוא חייל מילואים, זה שהוא הלך למכללה לא מתוקצבת, לא גורע את חלקו.
משה טור פז: נקודה אחרונה בנוגע למה שכאן עולה, נושא הצו החריג, אנחנו קיבלנו הרבה מאוד פניות כשדולת המילואים באמת סביב הנושא הזה.
רם בן ברק: אפשר חבר הכנסת קינלי לעשות את זה גם בחוק.
רם בן ברק: תרים את הכפפה.
משה טור פז: אני חושב שאנחנו בהחלט צריכים לשקול כאן לעשות תיקון חקיקה, ואני אומר כאן משהו.
יוסף טייב: יש סיכוי שאפילו האופוזיציה תתמוך.
משה טור פז: לא נראה לי אבל בסדר נסתדר בלעדיהם, קיש אל תיעלב.
יואב קיש: אנחנו פשוט נהיה קואליציה ואתם תהיו אופוזיציה אז אולי יש סיכוי שתתמכו.
משה טור פז: ברור ברור, הייתי בשלוש ועדות, לא היה דיון אחד שעסק בפוליטיקה רק במהות, לא יודע איך שהוא הגענו לפה, ובוא נשאל מי אשם.
משה טור פז: אני חושב שסוגיית הצו החריג היא באמת סוגיה מאוד מטרידה והיא לא תיאורטית, פגשנו אותה עכשיו, ממש בקריאה האחרונה של גדודי המילואים לקו התפר ופגשנו אותה גם בקורונה, והיא מטרידה משתי סיבות, האחת כי היא בסוף חורגת מהכללים שצה"ל עצמו רוצה לייצר עם אנשי המילואים של כמה זמן מראש הוא קורה להם, והוא גם מייצר איזה שהוא מנגנון לא מושלם בהקשר של איך מפצים אותם אחר כך, איך מפצים.
משה טור פז: כלומר כל הסיפור של הצו החריג פה, אני חושב, אני יודע את זה גם מאנשי עמותת המילואים, דורש טיפול חקיקתי מצידנו לדעתי במשותף, אם משרד הביטחון ירצה להוביל את זה אנחנו נברך אלון, ואם לא אז אני חושב שזה צריך לבוא כחקיקה פרטית בתמיכת המשרד, אבל זה דבר שצריך לטפל בו כי הוא מציק להרבה מאוד אנשים, והוא בסוף פוגע בחייל המילואים ובמעסיק שלו בקצה, תודה.
רם בן ברק: בבקשה חברת הכנסת שפק.
נירה שפק: אחד אני אתעקש לדבר על נושא הנשים ולקבל אמירה מהצבא בהקשר הזה, הצגתם כאן שהנשים עולים, אני מזכירה - - - .
אמיר ודמני: לוועדה הצגנו.
נירה שפק: אני משתמשת בחומר של הוועדה, הכל בסדר.
נירה שפק: אנחנו ראינו שמשנת 2016 עד שנת 2021, עלינו ב- 7% בנשים שמשרתות במצבת הפעילים על פי מגדר, ובטבלה אחרת שהצגתם שמדבר על נשים בשירות מילואים פעיל מסך הגברים והנשים שמשרתים, אנחנו רואים שהאחוזים הם גם נמוכים.
נירה שפק: אני רוצה לגעת בהקשר למה שאמרתי, בהמשך למגמה שמובילה עמותת המילואימניקיות, אני מוסיפה להן את ה- ק' אני יודעת, אבל יש לי הערה לזה ואתן מכירות.
נירה שפק: אני רוצה שתצאו בהצהרה או שתגידו לי אם יש תוכנית לעלות את זה, שיש מדדים, שיש קביעות, קמל"ר שבא ואומר, אנחנו משלבים, זה השאלה הראשונה שלי.
אמיר ודמני: אבל זו שאלה שהיא פונקציה של מה שאנחנו עושים בעולם הסדיר.
אמיר ודמני: אז אני מסביר, הסברתי את זה גם בוועדה, קודם כל יש עלייה, רואים את העלייה.
נירה שפק: אתה רוצה שאני עוד פעם אפרט 0.0 של פסיק העלייה?
אמיר ודמני: לא לא רגע, יש עלייה זה אחד, שתיים בשנתיים האחרונות יש מנגנונים של מעבר מסדיר למילואים, כמעט לכל, בעיקר מדובר פה על לוחמות באופן מלא, עכשיו שיעור הנשים בצבא הסדיר נמצא בעלייה מתמדת, גם במקצועות הלחימה, אנחנו מדברים על גידול של 180% בחמש השנים האחרונות, יש כ- 17%, כ- 18% אפילו אפשר להגיד מהסד"כ הלוחם הוא נשים, מן הסתם הדבר הזה מחלחל לתוך המילואים, עם מנגנוני מעבריות.
נירה שפק: אז זה לא כל כך חילחול, צה"ל עובד ביעדים מדדים וכשירויות, ככה חונכתי 36 שנה, אני שואלת האם יש תוכנית, כן או לא?
נירה שפק: עזוב את ה- 20 האלה אני מכירה מקודם.
רם בן ברק: חברת הכנסת שפק יש לי שאלה אלייך, את חושבת שנכון יהיה לחייב נשים לעשות מילואים?
נירה שפק: אני חושבת שמה שנכון לגברים נכון לנשים, אני אומרת לך את עמדתי, מה שנכון לנשים נכון לגברים.
רם בן ברק: אני שואל אותך שאלה, האם את חושבת שאישה שמשרתת בצבא בתפקיד כזה או אחר, האם זה נכון שבאופן אוטומטי היא תעבור למערך המילואים כמו גברים, או שאת חושבת שלתת להן את הזכות לבחור היא דבר נכון או לא?
נירה שפק: אני חושבת שאזרח במדינת ישראל, ולא משנה אם כתוב זכר או נקבה, אם מדינת ישראל וצה"ל ומערך המילואים כן חובה, וכמו שיש, כמו שהייתי מפקדת יחידה, היה ועדות, ראינו מי, אותו תהליך.
רם בן ברק: בסדר, אמרת שכן.
נירה שפק: כן, והדבר היחידי שאמרתי שאותו שווה לפנות ולא בפטור, זה אישה אחרי לידה לשאול אם היא רוצה להמשיך, או להקפיא, או לעשות פטור, וזה הדבר שאמרנו ואני שמחתי מאוד לשמוע אתמול את עמדת הצבא שאומרת שזה תהליך בטיפול, בעיני זה שווה היה גם להגיד את זה בקול רם פה, וזאת תשובתי לשאלה, ואני אשמח כן להגדיר יעד.
אמיר ודמני: אבל אני חושב שאין טעם בהגדרת יעד, כיוון שמה שקורה פה, זה שההרחבה בסדיר פלוס מנגנוני המעבר מסדיר למילואים, הם יוצרים את המציאות, לא צריך לקבוע יעד, זה קורה לבד, לא צריך לקבוע יעד לדבר הזה, ולכן העלייה הזאת תימשך, כי אנחנו רואים מה קורה בסדיר, מן הסתם זה גוזר את המילואים.
נירה שפק: אז אני מסכימה איתך, כי יש מנגנון הזנה, אז אני אגיד לך משהו אחר, יש אצלי פניות של עשרות נשים שהיו סמג"דיות, מ"פיות וגם מפקדה, שרוצות ומקבלות שלילי על שלילי על שלישי, אז אני אומרת אוקי, קדימה אתה מדבר על סב"מ אתה מדבר על כל הדברים האלה, כך אחורה ותפתח את זה.
אמיר ודמני: אני הרי לא יודע להתייחס למקרה פרטני שאת אומרת לי עכשיו.
נירה שפק: אז תגיד שמגמה היא כן, תפתחו את זה לנשים, תאמרו להם תגישו וזהו זה פתרון טוב.
נירה שפק: אני אשאל את השאלה השנייה שלי, השאלה השנייה שלי מדברת על תוכנית על החלטת הממשלה, זה גם לאלון, אני מקבלת המון פניות לזה שהתוכנית היא בעיקרה למפקדים, וההפרדה בין מפקדים ליתר היא בעייתית, אני אומרת כמפקדת יחידה וכקצינת אג"מ מל"י, האנשים שלי שהיו צי הקטק"ל והחימושניקים שיצאו לרק"מ, או הקשר שיצאו לפני לפתוח את הכל והלוגיסטיקה, הם לא פחות חשובים מהמפקדים, ובסוף כאילו אנחנו עושים איפה ואיפה.
נירה שפק: אם יש לי בגדוד או בפלוגה צוותים או מחלקות שנותנים מענה, למה ההפרדה הזאת, מפקדים הם מפקדים, אבל ההפרדה הזאת גורמת בעיני רע ואני שואלת אותה.
נירה שפק: והדבר האחרון שזו בקשה קטנה, כמה שזה מצחיק לא תיארתי לעצמי כמה זה חשוב, תעודת המשרת הפעיל שנותנים זו גאווה לאנשים בארנק, אנשים מתגאים בה, קיבלתי עשרות פניות על זה, שבוטלו אימונים, בוטלו תעסוקות, בוטלו כל מיני דברים בגלל המגפה, בגלל משבר הקורונה, ואז אנשים פספסו, ביקשו תחריגו את התקופה הזאת, זה לא יאמן כמה זה כלום, אבל כמה גאווה יש בתעודה הזאת, אני מבקשת אם אפשר לבחון להחריג את זה כדי שאנשים יקבלו, בסוף זה כלום.
אמיר ודמני: אני רק חושב, את נתת לי הזדמנות להפריך את האמירה הזאת, אני לא אומר שזה לא נכון, אנחנו מקדישים תשומת לב מאוד גדולה למפקדים, ויש לזה גם היגיון, בסוף זה אנשים שנושאים על גבם נטל יותר משמעותי, אבל בתוך ההחלטה עצמה, יש שורה של החלטות שלא נוגעות בהכרח במפקדים, כל הנושא של דירה להשכיר לא בהכרח נוגע במפקדים, הנחות באגרות לא קשור רק למפקדים, מלגות פר"ח לא קשור למפקדים, הסוגייה של הגדרות שמכניסים קבוצות נוספות של לוחמים לא קשור למפקדים, הנושא של הרחבת הזכויות לביטוח הלאומי שבעזרת השם נאשר בעוד שבועיים שלושה פה, ועדת העבודה והרווחה לא קשור למפקדים, ואני יכול להמשיך ולהגיד.
נירה שפק: נופש מפקדים, יש גם נופש לתומק"ל?
אמיר ודמני: לא, נכון כי יש דברים שהם למפקדים.
נירה שפק: אוקי אז אני אומרת שווה, אני לא קבעתי כן או לא, אמרתי ששווה, רק תשובה על התעודה יש למישהו?
אמיר ודמני: לגבי משרת מילואים פעיל אנחנו פועלים כן לראות איך אפשר להרחיב, אני לא רוצה לתת על זה תשובה כלאחר יד, זה גם עלה בפגישות שלי עם העמותות ואנחנו ניתן לזה תשובה.
רם בן ברק: כן חברים, יש מישהו שלא קיבל זכות דיבור ורוצה לדבר?
רם בן ברק: המכון לדמוקרטיה בדרך כלל את מדברת.
רם בן ברק: בבקשה רק תציג את עצמך.
דוד בקר: אני דוד בקר מעמותת צו 8, פורום המילואים בישראל, דיברתי עם הקמל"ר לגבי העניין הזה, אבל אני כן רוצה להעלות את זה בפני הוועדה.
דוד בקר: לפני כמה ימים סיימתי תעסוקה מבצעית, שהיית אמורה סך הכל כולל העלל, להיות 25 ימים.
רם בן ברק: חברים אני מבקש, אתם לא חייבים להיות פה זה לא חובה, כן.
דוד בקר: אבל הגיעה איזו שהיא הנחתה מהגדוד או מהחטיבה, אני משרת בגדוד 7016 בחטיבה 4, שצריך לקצץ לפלוגה שלנו 30 ימ"מים, ובסוף נוצר מצב שהוציאו חבר'ה שלנו, על חשבון המבצעיות נקרא לזה ככה, הביתה, כי היו צריכים מה שנקרא לקצץ ימ"מים וקיצצו בבשר החי.
דוד בקר: עכשיו אם אני אקח את עצמי בתוך דוגמה, כעורך חדשות בעיתון דה מרקר שאני עובד במשמרות ועוד אנשים שעובדים במשמרות, בסוף הגענו למצב שמצד אחד קיצצו לנו ימ"מים והיינו בבית ולא קיבלנו על זה כסף, ומצד שני לא יכולנו לעבוד, אז היו אנשים שנותרו קרחים מכאן ומכאן, ואיבדו נגיד שבוע שלם של עבודה.
רם בן ברק: דיברו על זה קודם.
דוד בקר: אז אנחנו נשמח שלפחות בתעסוקות מבצעיות, שאנשים מגיעים להרבה ימים והם יודעים שהם באים לכל הפחות לשלושה שבועות אם לא ליותר, שיתנו מספיק ימ"מים שאנשים לא יגיעו לסיטואציה בה הם נותרים חסרי תעסוקה ויפסידו כסף, כתוצאה מכך.
רם בן ברק: אבל אני לא הגנתי את הנקודה הזאת, נאמר שבאת לימי מילואים והוחלט לקצץ ימי מילואים ושלחו אותך הביתה, למה אתה לא יכול לחזור לעבוד?
דוד בקר: כי זה משמרות שצריך להגיש מראש, ואני לא יכול לבוא מתי שאני רוצה לעבוד.
נירה שפק: וחוץ מזה עולה שלעצמאיים בסוף אם ידעת שאתה 30 יום לא נמצא, אז אתה לא לקחת עבודות, ופתאום מהיום למחר אתה לא יכול לקחת פרויקט העצמאים אפילו נפגעים יותר.
דוד בקר: כן, אבל אני גם נמצא בכוננות בבית, זאת אומרת אני לא יכול לצאת לעבודה, כי יכולים להתקשר אלי מהפלוגה שנמצאת בתעסוקה, שמישהו נפצע, מישהו יוצא מישהו פה מישהו שם, לחזור.
רם בן ברק: יש לכם פתרון לזה?
מירב בן ארי: יש לנו בעיה עם זה שמביאים לתא"מ ואתה צריך לחלק את העומס, כי מכסת הימ"מ שיש לגדוד לתעסוקה מקצועית, היא לא מאפשרת לו להחזיק את כל הגדוד לכל אורך התעסוקה, ואז אחרי שהוצאנו לו צו ל- 25 יום, מחלקים את העומסים בצורה שונה, וחלק מהחיילים הולכים הביתה.
מירב בן ארי: צריך להגיד שברוב המסגרות לפחות שאני מכיר ומבקר, העסק הזה נעשה בתיאום עם המפקדים, זאת אומרת המפקדים מתאמים עם החיילים מי מסתדר לו ונוח לו עם העבודה, באמת לקחת שבוע הפסקה ולחזור לחלק השני של התעסוקה, אבל זה בדרך כלל נפתר ברמת המסגרת.
רם בן ברק: אפשר לעשות את זה במסגרת?
דביר אינדיג: אני חייב להגיד שבעבר זה לא היה, זה הרעת תנאים של השנים האחרונות, פעם היו מקבלים כל הגדוד היה מתייצב.
משה טור פז: 20 שנה זה כבר ככה.
דביר אינדיג: לא נכון, לפני 10 שנים לא הייתה בעיה של ימ"מים, לפני 10 שנים החליטו לחתוך את זה ולפצל את התעסוקה לשתיים.
נירה שפק: לפני 15 שנה אני אמרתי לחיילים שלי מי רוצה לחלק הזה וזה היה וין וין ולכן מי שלא, אז אסור שהוא יפגע.
רם בן ברק: קינלי בבקשה.
משה טור פז: אני רוצה לפני שאתה מסכם אדוני היו"ר, לומר משהו שאני חושב שצריך להגיד אותו, אתה יודע ביום המילואים יש כאן חמש ועדות, והן עוסקות בזכויות ובתנאים, ובימ"מים והכל חשוב ונכון, יש דבר אחד שאנחנו צריכים להעלות, וזו הסיבה לקיומו של היום הזה כאן בוועדת חוץ וביטחון ובכלל כאן בכנסת.
משה טור פז: חלק גדול מחיילי המילואים, כשהם יוצאים למילואים זה לא רק שאנחנו יוצאים מהפוך ועוברים אל שק השינה ומהחדר אל האוהל.
רם בן ברק: היום שקי השינה הם גם פוך.
משה טור פז: כן, תלוי איזה, תלוי כמה אתה מקומבן, אבל אני רוצה שנייה לעמוד על נקודה אחת, חיילי המילואים מסכנים את החיים שלהם, ולא מעט מתוכם גם שילמו את המחיר הזה, לצערי יצא לי לפקד על חיילי מילואים, שיצאנו בערב והם לא חזרו בבוקר, ואין דבר יותר קדוש במדינת ישראל, מזה שאנשים, ואני אומר בכוונה, זה לא חיילים זה אזרחים, שברגע אחד הפכו ללוחמים ולא חזרו.
משה טור פז: ולכן המחויבות שלנו היא בהרבה פרטים פה, ובהרבה זכויות, וצו חריג וצו מיוחד, והעלאה מ- 204 ל- 254, אבל הכי חשוב, אין שום אזרח במדינת ישראל, אם הוא עובד בהם או חייל מילואים שיוצא מהבית, ואנחנו אומרים לו תסכן את החיים שלך בשבילנו, ולכן הצו שלנו כאן צריך להיות באמת לעשות כל מה שאנחנו יכולים, ועוד קצת כדי לדאוג לאנשים האלה.
רם בן ברק: תודה רבה, בבקשה רק תציגי את עצמך.
מרגנית לוי: שלום, שמי מרגנית לוי, אני עו"ד ברשות המדינה, רב סרן במילואים בחיל הרפואה, אני רק רוצה להגיד נקודה אחת שהיא לא יודעת אם היא קונקרטית לטיפול, אבל היא כן חשובה בעיני לפחות.
מרגנית לוי: אני רב סרן בחיל הרפואה, אני מפקדת בחיל הרפואה, מפקדת צוות, אני כן חושבת שצריך לשים לב גם למפקדים ולמשרתי מילואים, שהם לא בהכרח לוחמים, מה שנקרא תומכי לחימה, החבר הכי טוב שלי הוא מ"פ בצנחנים, ואין לי ספק שלו ובטח לו ולחבריו ולכל המפקדים בשירות הקרבי מגיע הרבה יותר מאשר לנו כמפקדים שהם תומכי לחימה, אבל עדיין צריך לשים לב שגם אנחנו, אני עכשיו עשיתי חודש מילואים בחודש ממלחמה, גם אנחנו יוצאים מאזור הנוחות שלנו בקריירה ובמשפחה ובחברים, ואולי אני בורג קטן במערכת, אבל בחיל הרפואה למשל יש מפקדים שהעבודה שלהם היא חשובה לאין שיעור, ואני כאן רק אומרת, מדברת בשם חיל הרפואה, אבל יש עוד המון תומכי לחימה אחרים.
מרגנית לוי: אז זהו, לדעתי חשוב לשים לב לזה, גם עניין זכויות מפקדים, ובכלל משרתי המילואים ותומכי הלחימה, עושים עבודה חשובה מאוד וצריך לשים לב גם לזה.
רם בן ברק: ההטבות למשרתים הן לא מסווגות לפי לחימה ולא לחימה?
אמיר ודמני: קודם כל יש הטבות של מפקדים, ויש הטבות נוספות שהן מסווגות, יש עבודה שלמה שעשינו עכשיו, אט"ל המפקדים בצבא בחלוקה למדרגות, ממדרגה של גדוד דרך מדרגה של תומכי לחימה וכו', ולכל אחד יש מדרגה של זכאויות, כמובן שיש אבחנה מאוד חדה לכיוון הדרג הקדמי.
רם בן ברק: כן בבקשה רק תציג את עצמך ותקרב את המיקרופון אליך.
בן ארי: נעים מאוד, קוראים לי אביב, אני מג"ד במילואים, ביקשתי לבוא לכאן כי אני חייב להגיד לכם תודה שאתם דנים ביום כזה ועושים יום כזה, ואני גם הייתי עכשיו בחודש מלחמה מג"ד מתמרן.
רם בן ברק: אל תתבלבל, את התודה צריך להגיד לכם, לא לנו.
בן ארי: תודה לכולם פה, אנחנו בסוף משרתים את המדינה וזה הדבר החשוב, עכשיו פה כל הנושא של הצווים, אני גם בשומר החומות הוקפצתי והיינו בצו חריג, ואני חושב שהדבר החשוב להגיד לכולנו, שזה גם מאפשר לנו גמישות.
בן ארי: זאת אומרת יש לזה בהחלט צורך לייצר גמישות, גם ללוחם וגם למפקד ובכלל לצבא, בהחלט צריך לשים לב איפה, בקורונה לדעתי חברי המג"דים בפיקוד העורף צעקו וצעקו בקול, כי זה היה כואב מאוד וזה היה לא דיפרנציאלי לשום דבר אחר אל מול המשימה, וכאן זה בסופו של דבר, הדבר שצריך למצוא את האיזון, אני חושב שצריך לדעת לתת לזה תגמול, אבל זה דבר חשוב.
בן ארי: ולחלק מהנקודות כאן, חברת הכנסת שיצאה, אבל לי יש גם קצינת מודיעין, שהיא קצינת המודיעין המובילה אצלי מתוך כמה קציני מודיעין, יש לי קצינת שלישות שהיא קצינת המשע"ן המובילה, וגם קצינת לוגיסטיקה.
בן ארי: זאת אומרת, אני חושב שמה שהקמל"ר אמר כאן וודמני אמר זה בהחלט נכנס, אין לזה לא יעדים ולא דבר, אם יש לך קצינות מילואים נוספות לתת לי אני אשמח.
משה טור פז: לא, לא אלי.
בן ארי: אפשר לריב על זה אחר כך, אבל אני אומר, אנחנו מסתכלים בסופו של דבר אל מול מקצוע ומול צורך, הדברים מתבצעים וזה הדבר החשוב, וזהו, אני מקווה שהיום הזה ייתן פה באמת הכרה לכל אנשי המילואים ואת התגמול הנדרש, תודה.
שלום שילה: שלום שילה, מג"ד במילואים.
שלום שילה: אני רוצה קול קטן שלא שמעתי אותו פה, נכנסתי אומנם באמצע אבל חשוב שהוא ישמע, זה הקול של המילואימניק שהוא עצמאי.
שלום שילה: אני עכשיו במקרה שכיר, אבל רוב שנותיי כמפקד במילואים הייתי עצמאי, התגמול הוא, החישוב הולך, אתה עשית X ימים, הרווחת בכל יום על פי הממוצע השנתי הרווחת כך וכך כסף אתה מקבל כל יום, וזה הולך על פי הדוח הקודם שהגשת, זאת אומרת, אני ב- 2022 מקבל את הכסף על פי 2020, כי זה הדוח האחרון שהגשתי.
שלום שילה: כשאני עכשיו, נניח בגלל שעשיתי 100 ימי מילואים, המחזור שלי ירד בשליש נניח, כי קצת פחות עבדתי בעסק שלי, אני מקבל עוד שנתיים, כשאני אגיש את הדוח של השנה, שיש לי ירידה במחזור של 30%, אני אצטרך להחזיר למס הכנסה ולביטוח לאומי את ההפרש.
אלון שוסטר: ולא מחשיבים את ההכנסות שלך בימי המילואים?
שלום שילה: לא.
אלון שוסטר: כי תאורטית זה מה שהיה צריך לעשות.
שלום שילה: לא, ומה שקורה, בגלל שעשיתי מילואים אני נפגע פעמיים, בסוף עוד שנתיים אני אצטרך להחזיר את מה שקיבלתי, וגם המחזור שלי נפגע.
שלום שילה: זה משהו שנורא פשוט, אני רגע אומר, כבר יש הצעת חוק שישבנו עליה עם אופיר סופר ועם מתן כהנא בזמנו, הצעת החוק הזאת לפני הטורנדו שהיה פה בשנים האחרונות כבר הייתה מוכנה, שבסוף לעשות את הפונקציה של מספר הימים, פשוט להוריד את מספר ימי המילואים ואז אתה מקבל מכפלה נכונה, משהו שנורא פשוט להעביר את זה, זה חקיקה.
רם בן ברק: אתה מכיר את מי שיושב לימינך?
שלום שילה: כן.
רם בן ברק: תפעיל אותו שיתקן את זה.
רם בן ברק: סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלון שוסטר.
אלון שוסטר: נכון, בשבילכם סגן אלוף בדימוס, אני מניח שאני בנוכחים כאן עם כובד השירות המשמעותי, שלוש שנים בסדיר ושנתיים בקבע, ואחר כך 37 שנים במילואים, מזה 33 שעיקרם, כולם בעצם עם חריג קריאה.
אלון שוסטר: עכשיו מה מעניין, צו חריג קריאה, שרק עכשיו כשהתחילו לעסוק בזה, אתם מכירים את זה שהוא לא ידע שהוא מדבר פרוזה, אז לא ידעתי שזה העניין, הייתי מקבל, חותם כל פעם ורץ וזה היה על הכיפאק, וזה היה בהתנדבות, ואני מבין לדיון עצמו שהתקיים כאן, שברוב המקרים זה נעשה בתיאום וכך זה צריך להיות.
אלון שוסטר: אני קודם כל רוצה לנצל גם את הבמה הזאת – יהיו עוד במות היום - להודות לחבר הכנסת טור פז קינלי ולקיש, שיזמו את היום הזה יחד איתנו, עם צה"ל, ראוי לכבודנו.
אלון שוסטר: אני רוצה לחדד זווית שהיא אולי מובנית מאליה, המג"ד אמר תודה ואני חושב שהוא צודק, בכל שנותיי, מכל תפקידיי כשיצאתי מהאזרחות, מהעבודה, מהפעילות, מהקהילה שאני חי בה, הרגשתי נהדר, הרגשתי שאני לא רק תורם אלא אני נתרם המון, מעצם השינוי, מעצם הזווית, מעצם פעם זו הייתה יוקרה, אני מקווה שגם היום זה אירוע מעצב, הילדים והנכדים שלנו מתחזקים בשנות השירות, לפני הצבא ותוך כדי הצבא ובמילואים, אנחנו נתרמים.
אלון שוסטר: הייתה לי פגישה עם שר החירום היווני והוא אומר, איזו מדינה אתם, כולכם עוסקים בטובת הכלל, כולכם עם הפנים למה שצריך, ואמרתי לו, נו יפה, יפה מידי פעם לשמוע את זה, אז ככה זה נראה מבחוץ.
אלון שוסטר: אנחנו באמת זכינו במסגרת ההתייצבות שהייתה בשנה האחרונה השלטונית, להקים ועדות, ואחת הוועדות זו אותה ועדה שהייתה לי הזכות להיות מעורב בה, ולכן הצלחנו אחרי ארבע, חמש שנים שלא היו החלטות בתחום הזה, לקדם את מה שהבאנו לפני כמה שבועות להחלטה סופית בממשלה, ממש בשבוע הבא מתקיימת ועדת מנכ"לים כדי לעקוב אחרי ביצוע ההחלטות שאתם מכירים או שרשומות כאן, ולהתחיל לעסוק בהחלטות הבאות בואכה 2023.
אלון שוסטר: אני רוצה להצטרף לציפייה של תת אלוף ודמני וההערה של חבר הכנסת קיש, יש לנו בהחלט ציפייה מכל המשרדים בוודאי הרלוונטיים שבהם, להצטרף, ליזום, לשים סעיף תקציבי או רגולטורי, כדי לבצע את מה שאנחנו מחויבים לעשות, לחבק, להוקיר, לתת תחושה שאתם שנחלצים, שיוצאים בשמנו, מרגישים שאתם אוונגרד שמאחוריו אומה ששולחת אתכם באהבה, בהוקרה, ואני מקווה שנעשה את זה לכל הרוחב, כמו שנאמר למי שעושה פחות, למי שעושה יותר, וכמובן עם דגשים ועם סדר עדיפות כפי שאתם מכירים.
אלון שוסטר: אני רוצה להודות גם ליו"ר הוועדה, עשה פחות מילואים אבל עשה דברים אחרים לטובת המדינה.
רם בן ברק: אני עשיתי בכל ימי חיי בסך הכל חודשיים מילואים, חודש מלחמת לבנון וחודש אימון הקמה.
אלון שוסטר: אחרי זה נמלט מביטחון ישראל, תודה רבה.
רם בן ברק: ואז נמלטתי...
רם בן ברק: מהספסלים האחוריים, מהספסלים האלה?
אריאל חימון: אני אשמח תודה, ממש שתי נקודות קטנות, דיברנו מקודם על צו 9 וקריאת חריגה, החייל בקצה לא יודע מה קרה, הוא יודע שהזמינו אותו.
אסף פרידמן: רק תציג את עצמך לפרוטוקול בבקשה.
אריאל חימון: סליחה, שמי הוא אריאל חימון מעמותת צו 8.
אריאל חימון: אז החייל שמקפיצים אותו ביום רביעי או ביום חמישי, תגיע לאימון ביום ראשון כי צריך לתרגל הקפצה לחירום, זה לא באמת מתרגל את החייל בקצה, זה מתרגל את המפקדה, כי החייל בקצה להכין תיק לוקח גג 20 דקות ולנסוע לוקח גג שעתיים שלוש.
אריאל חימון: התרגול הוא בלהזיז פגישות, כל הדרך למילואים אתה מצלצל למזכירה תזיזי את הפגישה הזאת ואת הפגישה הזאת וזה באמת לא רציני, אין בעיה שיאמנו כל דבר, אבל לאמן אותי בלהזיז פגישות לא צריך, כי כשתהיה מלחמה יבינו אותי הרבה יותר מאשר בצו 9 או בקריאה חריגה, וזה באמת לא משנה איך קוראים לזה, 10 שנים לא הקפיצו לצו 9, לפני בערך שנה, שנה וחצי, אני לא יודע איך זה נקרא, הקפיצו אותי לאימון, לא שהסורים היו על הגדרות, התאמנו מה יקרה כשהסורים יהיו על הגדרות.
אריאל חימון: אז באמת אין בעיה, אנחנו מוכנים לכבוש את החרמון כל שבוע מחדש, אבל רק צריך להיערך מראש.
אריאל חימון: ודבר נוסף, דיברנו על יחידות השדה ויחידות מטה ויחידות עורפיות, לי זה מרגיש לא הגיוני שעל דיון בקריה של שעתיים שלוש, מקבלים את אותו ימ"מ כמו שבוע מלחמה או כמו תעסוקה מבצעית כשאתה 24/7 עם הלשון בחוץ.
אריאל חימון: בסופו של דבר כשאני בא לקריה לאיזה שעתיים, אני לא צריך למצוא בייביסיטר ואני לא צריך למצוא איך להיערך עם הילדים וכל הדברים האלה, החיים שלי ממשיכים כרגיל העבודה שלי נפגעה כמה שעות לא הייתי שם, מסתדרים.
אריאל חימון: כשאני יוצא לחודש תעסוקה מבצעית או שבוע מלחמה זה משבש הכל, אמרתי את זה גם בוועדה לקידום מעמד האישה, אשתי היא אם חד הורית במשך חודש, כשאני במילואים היא אם חד הורית ממש, אני לא שם , לא עוזר לה לא כלום, אני פשוט לא שם.
אריאל חימון: ואנחנו כבר ב- 2022, האיזון ברוב הבתים לפחות בדור שלי הוא יחסית שוויוני, אין מי שיעשה את הכביסות עושה, אין מי שיבשל מה שאני בדרך כלל מבשל, אין מי שיטפל בילדים, האישה סופגת את זה והיא לא מקבלת ימ"מ, המעסיק שלי מקבל את הימ"מ, זהו תודה רבה.
רם בן ברק: כן בבקשה עוד הערה.
בן ארי: אני מתנצל שאנחנו מאותו הצד לכאורה וכולנו פה מאותו הצד כמו שיו"ר הוועדה אמר, ואנחנו לא בשיח כזה, אני אומר אשתי מסתדרת ואנחנו כולנו בסדר ואנחנו נקראים לכל משימה, יש לנו צורך בגמישות, יש לנו יכולת להפעיל את זה, אנחנו חותמים על הצווים של החריגים גם כן, גם כמפקדים, גם כלוחמים, מדברים עם הלוחמים, הכל נעשה בתיאום.
בן ארי: יש מקומות שאנחנו עושים שאנחנו עושים פאולים אבל אנחנו אנשים מבוגרים, יש פאולים בהרבה מערכות, ולכן השיח הזה לי קשה מאוד כאיש מילואים פעיל, אני עושה מעל 120 ימי מילואים בשנה, ואני חושב שאנחנו במקום אחר, אנחנו באים לתת ואנחנו אוהבים לתת, יש בזה קושי, ומי שקשה לו בנבחרת הזאת, אנחנו יודעים יש בכל חברה יש עוד מקומות לתרום.
אריאל חימון: אז אני לגמרי מסכים איתך.
רם בן ברק: חברים בואו, אני רוצה לסכם את הדיון, ואני חושב שהיה דיון חשוב ואני אחזור למטרת הדיון בסוף.
רם בן ברק: ראשית אני באמת רוצה להגיד תודה רבה לכולם, גם למי שהגיע ובעיקר למשרתי המילואים ולקציני הצבא שלנו, שגם בתור ידיעה אישית, חיי אנשי הצבא הם חיים מאוד מאוד קשים והם מאוד טובעניים, אני מכיר את זה על שתי הבנות שלי שהן חד הוריות אתם קוראים לזה, שהן מרבית מחייהן הן חיות לבד עם הילדים, אני מכיר את זה מאשתי שאומנם לא הייתי במילואים אבל גם היא הייתה חלק גדול מחייה הנטל היה עליה.
רם בן ברק: אתם אנשי המילואים אחרי שהשתחררתם, אתם ממשיכים ימים רבים בשנה לשאת בנטל ומסכנים את חייכים ונפגעים בפרנסה ובלימודים, ועושים את זה מתוך הרגשת שליחות ועל זה אנחנו כאן בכנסת.
רם בן ברק: אני בתור יו"ר הוועדה וכל חברי הוועדה, מודים לכם ולכן על השירות הלא מובן מאליו הזה, ותודה רבה, תפקידנו לדאוג שתיפגעו כמה שפחות.
רם בן ברק: הזכיר סגן השר, אנחנו בשנה האחרונה ביחד עם רשויות הצבא ומשרד הביטחון, באמת ניסינו ללכת הרבה קדימה ועוד נמשיך ללכת הרבה קדימה, בשביל לתת הטבות למי שמשרת, זכויות, דרך אגב אני לא אוהב להשתמש במילה זכויות, כי זכויות הן שוות לכל אזרחי המדינה, אבל הטבות בהחלט צריך לתת למי שנותן יותר ואנחנו דאגנו לזה ונדאג לזה.
רם בן ברק: אני חושב שהצבא שמע כאן היום חלק מהטענות ורשם לעצמו וינסה לשפר איפה שאפשר לשפר בכל דבר.
רם בן ברק: אני אתייחס לעניין שבגינו התכנסנו או נושא הדיון שזה הקריאה החריגה והמשמעויות שלה לגבי המשרתים, צריך לעשות בזה באמת שימוש מאוד מדוד ורק כשצריך, ואני חושב שעצם העניין הזה שהבקרה היא בדיעבד, צריך לקבוע לזה כללים שאומרים למשל, שבמקביל לקריאה תתבצע גם פנייה לוועדת חוץ וביטחון בתוך 24 שעות נאמר, ועדת החוץ והביטחון תדון בעניין ותראה את הנחיצות של הקריאה הזאת, אי אפשר להשאיר את זה ללא פיקוח של אזרחים על הדבר הזה.
רם בן ברק: אז אני מבקש גברתי היועצת המשפטית, תחשבי איך אנחנו מסדרים את זה שזה יהיה בחוק או בנוהל, שנדע שכמו שעשינו בזמנו עם הקורונה, כשיש לך צו דחוף, אתה קודם כל נותן אותו ובמקביל אתה מאשר אותו.
רם בן ברק: אז גם כאן אני מבין את העניין שצריך לתת אותו מעכשיו לעכשיו אבל במקביל צריך לייצר את הדרך שתאשר אותו, ואנחנו אתם יודעים, גם כשאני מסתכל כאן בקהל של המשרתים, אלה שמכבדים אותנו בנוכחותם, אז אני רואה ממש את מיטב הנוער ומיטב האנשים שיש לנו במדינה, והתברכנו ותודה לכם ושיהיה המשך יום פורה, תודה.
אמילי חיה מואטי: חברות וחברים, צוהריים טובים, אני פותחת את הדיון השלישי בנושא מיזמים ושיתופי פעולה אזרחיים בין ישראלים לפלסטינים.
אמילי חיה מואטי: הדיון הראשון עסק ביוזמות כלכליות, השני עסק בסביבה ואקלים, והיום אנחנו נעסוק בחינוך.
אמילי חיה מואטי: נמצאים אתנו כאן גופים שמלווים את הוועדה הזאת מהדיון הראשון, ואני מודה להם מקרב לב.
אמילי חיה מואטי: אני אממש את החובה הנעימה להזכיר אותם ברגע כשאני אפנה אליהם את זכות הדיבור.
אמילי חיה מואטי: אני חושבת שאולי כדאי שהפעם נתחיל עם מרכז פרס לשלום.
אמילי חיה מואטי: קצת אופטימיות.
אמילי חיה מואטי: בבקשה, סיון.
סיון זלוביץ קרן: סיוון זלוביץ קרן, אני אחראית על שותפויות בתחום החינוך במרכז פרס.
סיון זלוביץ קרן: לא הייתי בפגישות האחרונות.
אמילי חיה מואטי: את לא מבינה מה הפסדת.
אמילי חיה מואטי: לא כי זו אני, לא כי אלו אנחנו.
אמילי חיה מואטי: באמת, כמו שאמרה לי מישהי מהנהלת הוועדה, שיש משהו בהתמדה הזאת שבסופו של דבר אנחנו נצליח לייצר מסמך רציני, שיהיה לנו למי להגיש אותו הלאה ולראות מה אנחנו יכולים לעשות גם מבחינת הממשלה וגם מבחינת הפרלמנט.
אמילי חיה מואטי: זה כל כך קריטי לקיום שלנו כאן, וכל כך מעט מתעסקים בזה, גם במובן של תקווה, אבל גם במובנים הארציים יותר – של ביטחון, של מדיניות, של מוסר, אסטרטגיה, כל הדברים הגדולים שאנחנו כל כך מאמינות ומאמינים בהם.
סיון זלוביץ קרן: תודה.
סיון זלוביץ קרן: תודה על הזכות.
סיון זלוביץ קרן: אני מסכימה עם כל מה שנאמר.
סיון זלוביץ קרן: מרכז פרס, למי שלא מכיר – אנחנו עובדים 25 שנה בתחום של חינוך, סביבה, שלום, עכשיו עדכנו לחדשנות.
סיון זלוביץ קרן: שמעון פרס הקים אותנו ב-1996 במטרה ליצור תשתית בין האנשים.
סיון זלוביץ קרן: אנחנו א-פוליטיים.