GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סיון זלוביץ קרן: אנחנו מייצרים נקודות מפגש, נקודות של win-win, בין אוכלוסיות בתוך ישראל, וגם מחוצה לה, עם הרשות הפלסטינית, בעבר והיום אנחנו עובדים גם עם מזרח תיכון – מדינות כמו תוניס, אלג'יר, מרוקו, ירדן, מצרים, סוריה, מגוון רחב, בשלל פעילויות שאני יכולה לדבר עליהן שעה, אבל אני לא.
סיון זלוביץ קרן: אני אתמקד בעולמות של חינוך.
סיון זלוביץ קרן: יש לנו שני פרויקטי דגל – אחד הוא בתחום של ספורט בעולם של חינוך א-פורמלי אחר הצוהריים.
סיון זלוביץ קרן: מזה 20 שנה אנחנו מפגישים ילדים וילדות אחר הצוהריים בפעילויות של ספורט בקבוצות משולבות, פלסטיניות וישראליות, הם נפגשים בתוך היישובים שלהם, בערים, ואז נפגשים בפעילויות משולבות לפעילות של ספורט.
סיון זלוביץ קרן: פיתחנו מתודולוגיה שנקראת fair-play: הם לא מקבלים נקודות על גול – הם מקבלים גם על גול, אבל גם על להיות שותף וחבר צוות.
סיון זלוביץ קרן: אין להם שופט, הם פותרים את הבעיות שלהם בינם לבין עצמם ביחד.
סיון זלוביץ קרן: זו פעילות יוצאת מן הכלל.
סיון זלוביץ קרן: אני חייבת להגיד שבשנה האחרונה אנחנו לא עובדים עם הרשות, אבל זה בעיקר בשל אתגרי קורונה, ואנחנו כן רואות את המשך הפעילות בשנת הלימודים הקרובה.
סיון זלוביץ קרן: פרויקט נוסף נקרא YaLa – Young Leaders, הוא נפרס על כל המזרח התיכון.
סיון זלוביץ קרן: מיליון צעירים וצעירות שעוברים קורסי הכשרות בתחום של עיתונאות אזרחית, לומדים להשמיע את הסיפור שלהם, וגם יזמות וחדשנות.
סיון זלוביץ קרן: אנחנו מנסים לחבר אותם ל-ecosystem הישראלי ולראות איך אנחנו כאומת החדשנות יכולים לצאת מהאי שלנו אל מזרח תיכון, וביניהם הרשות הפלסטינית.
סיון זלוביץ קרן: שאלו אותנו על אתגרים.
סיון זלוביץ קרן: האתגרים שלנו הם גם בעולם הפיזי – למצוא את המאמנים ואת המאמנות האמיצים שישתפו אתנו פעולה כדי שנוכל להוציא לפועל את התוכניות האלה.
סיון זלוביץ קרן: זה כרוך באתגרים, חייבים להגיד, גם מבחינתם – הילדים לובשים חולצות בעברית, בערבית ואנגלית, והם מתאמנים ביחד, וזו אמירה אמיצה וחשובה ואנחנו רוצים להמשיך בה; אני בטוחה שעוד גורמים שיושבים כאן סביב השולחן יתחברו, גם בעולם של תקציבים, של sustainability, להמשיך.
סיון זלוביץ קרן: אנחנו כמו אקורדיון – עובדים לפי תרומות.
אמילי חיה מואטי: כמה אחוז מהפעילות שלכם הוא מתרומות?
סיון זלוביץ קרן: רובה.
סיון זלוביץ קרן: רובה מתרומות, במיוחד בעולמות של הפרויקטים, 100% תרומות.
סיון זלוביץ קרן: בכל שנת לימודים אנחנו נכנסים לעולם שלפי התרומות לפעילויות האלה אנחנו יודעים כמה תלמידים ותלמידות יוכלו להשתתף בפעילות בתוך ישראל, שהיא מאוד משמעותית, ובנושא של הוועדה הזאת, גם עם הרשות הפלסטינית.
אמילי חיה מואטי: וכשזה קורה ברשות הפלסטינית, היכן זה קורה?
סיון זלוביץ קרן: זה קורה בגדה, זה קורה ברמאללה, בית לחם, יטא.
סיון זלוביץ קרן: יש לנו כמה עשרות מאמנים שעובדים אתנו לאורך השנים, שיודעים להביא ילדים וילדות מקבוצות גיל של יסודי צריך להגיד, משתפי פעולה.
אמילי חיה מואטי: אני ממש אשמח להגיע פעם למשחק הזה.
סיון זלוביץ קרן: את מוזמנת בשמחה.
אמילי חיה מואטי: כשזה יקרה, כשתחזרו לפעילות, אני מבקשת.
סיון זלוביץ קרן: בטח.
אמילי חיה מואטי: אני גם יכולה לקנות כרטיס.
סיון זלוביץ קרן: את מוזמנת בכיף.
אמילי חיה מואטי: תודה, סיון.
אמילי חיה מואטי: חברת הכנסת גבי לסקי, את רוצה לדבר?
גבי לסקי: אני קודם רוצה להקשיב.
אמילי חיה מואטי: בסדר גמור.
אמילי חיה מואטי: אני מבינה שיש לנו נציגה של המועצה להשכלה גבוהה בזום, והיא רוצה להגיד כמה דברים לפני שאנחנו נכנסים לעובי הקורה.
אמילי חיה מואטי: בבקשה, ביאטה.
ביאטה קרנץ: צוהריים טובים, ביאטה קרנץ מהמועצה להשכלה גבוהה.
ביאטה קרנץ: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות, ברשותכם, על שיתוף פעולה בחינוך, איך ישראל ברמת ההשכלה הגבוהה בוחרת עם מי לשתף פעולה.
ביאטה קרנץ: המטרה שלנו, של המל"ג, של הוות"ת, הוועדה לתכנון ותקצוב שמתקצבת את זה, היא להעלות את המצוינות האקדמית של ישראל, ולכן המדינות שאנחנו משתפים איתן פעולה הן מדינות שהאימפקט פקטור שלהן, שהוא מדד להערכת חשיבות הפרסומים, הוא גבוה משלנו, כי אנחנו יודעים ששיתוף פעולה כזה מעלה את האימפקט פקטור של החוקרים הישראלים, וזה השיקול המרכזי בשיתוף פעולה בתחום של מחקר.
ביאטה קרנץ: רוב המדינות שאנחנו משתפים איתן פעולה הן מדינות שהאימפקט פקטור שלהן הוא גבוה יותר משלנו לטובת המחקר – ארצות הברית, אנגליה, שוויץ ומדינות אירופה האחרות.
ביאטה קרנץ: לצד זה, חשוב לי להגיד שבחודשים האחרונים היה קול קורא של המשרד לשיתוף פעולה אזורי בשיתוף אתנו, אבל גם קול קורא שלהם למוסדות להשכלה גבוהה בשווי של שלושה מיליון שקלים בדיוק לדברים האלה, לקדם שיתוף פעולה אזורי.
ביאטה קרנץ: 17 מוסדות אקדמיים הגישו הצעות בנושא הזה, 29 הצעות, שמתוכן יש גם הצעות לשיתוף פעולה עם הרשות הפלסטינית, אם אלו מענקים שהתקבלו, אם זה לוועידות, לכנסים, לסדנאות, לחילופי סגל.
ביאטה קרנץ: גם זה קורה, אומנם לא מענקי מחקר כמו שאנחנו רגילים לראות, אבל - - -
אמילי חיה מואטי: יש כרגע מחקר משותף שאת יודעת עליו שקורה עכשיו בין חוקרים ישראלים לחוקרים פלסטינים?
ביאטה קרנץ: אני לא מכירה כזה, אבל אנחנו יכולים לבדוק מול המוסדות להשכלה גבוהה כי בכל מקרה יש להם חופש להחליט מה הם עושים.
ביאטה קרנץ: אני יכולה לבדוק ולחזור אליכם בנושא הזה.
אמילי חיה מואטי: אנחנו ממש נשמח.
אמילי חיה מואטי: אני אעביר את התשובה לשאר משתתפי ועדת המשנה.
אמילי חיה מואטי: חצרוני, במסמך שאתה הגשת על מספר המלצות שנוגעות להשכלה הגבוהה.
אמילי חיה מואטי: תוכל בבקשה להרחיב?
גיא חצרוני: כן, אני אעשה את זה לפי הסדר שרשמתי פה.
גיא חצרוני: קודם כל, יש שיתוף פעולה והכשרות בנושאים של הייטק.
גיא חצרוני: יש איזשהו פער בין הידע והיכולות בצד הפלסטיני, ואנחנו הישראלים מנסים להיעזר בידע שלהם ובעובדים פלסטינים, זה גם נושא שכבר עלה פה בקצרה פעם אחת בפעם הראשונה.
גיא חצרוני: צריך לגשר על הפער הזה.
גיא חצרוני: יש הכשרות, למשל הכשרות של סיסקו, הכשרות של מיקרוסופט, יש את חברת קיידנס, חברות שמכשירות מהנדסים פלסטינים בטכנולוגיות שלהן, נותנים להם תעודות לעיתים, ואז הם יכולים לשמש גם לעבודה בשבילנו וגם שם.
גיא חצרוני: זה מעצים גם אותם.
גיא חצרוני: חלק מהדברים חסרים בצד של הרשות הפלסטינית, וזה מגיע מאתנו.
גיא חצרוני: שרקאטק זו התוכנית הראשונה שהזכרתי פה.
גיא חצרוני: זו תוכנית שהתחילה בסיסקו ב-2012, אני חושב, ורצו כבר ארבעה מחזורים.
גיא חצרוני: המטרה היא לקחת חברות תוכנה פלסטיניות, שהרבה פעמים, למעט בודדות, אלו חברות מאוד מאוד קטנות, שנתנו עד כה שירותים פנימיים לכל מיני צרכים, אבל הן לא יודעות לדבר עם העולם הגדול.
גיא חצרוני: התוכנית הזאת לוקחת חברה והופכת אותה לחברה בינלאומית – גם מבחינת איך שהם מנהלים את האנשים, איך שהם מנהלים פרויקטים, איך שהם מנהלים את ה-delivery, איך שהם מדברים עם העולם הגדול.
גיא חצרוני: אלו תוכניות שהיה להן הרבה מאוד אינפקט.
גיא חצרוני: שני מחזורים היו על ידי חברת סיסקו, ששילמה על זה.
גיא חצרוני: על שני המחזורים האחרונים האיחוד האירופי שילם.
גיא חצרוני: זה היה כמעט - - -
אמילי חיה מואטי: רק שאלה.
אמילי חיה מואטי: אתם מזהים הנדסאים פלסטינים ומגייסים אותם ונותנים להם את ההכשרה הספציפית – למשל, מיקרוסופט לעניינים שלהם, או שאתם מתחילים איתם מאפס?
אמילי חיה מואטי: איך הדינמיקה הזאת מתרחשת?
גיא חצרוני: לא, לא, לא, מדובר בדרך כלל על בוגרים או סטודנטים.
גיא חצרוני: למשל הכשרות של סיסקו וגם הכשרות של מיקרוסופט יש גם לסטודנטים וגם לבוגרים.
גיא חצרוני: לפעמים זו דרישה של אוניברסיטאות מסוימות, והרבה פעמים זה בא מהתעשייה שמבקשת להיכנס לתחום חדש, מבקשת תעודות מתאימות, ואז הם מבקשים את ההכשרות האלו.
גיא חצרוני: משם מתעורר הצורך.
גיא חצרוני: אני אלך עכשיו לנקודה האחרונה דווקא.
גיא חצרוני: אם מדברים על אנשי הייטק פלסטינים, אנחנו מדברים היום על כ-3,500 בוגרים בתחומים שהם רלוונטיים, שזה בעיקר מדעי המחשב, הנדסת חשמל ועוד כמה תחומים.
אמילי חיה מואטי: וכמה מהם מועסקים בהייטק הישראלי?
גיא חצרוני: בהייטק הישראלי – אני לא יודע מספרים מדויקים, אבל אנחנו מדברים על בערך 250 עובדים לא בהעסקה ישירה.
גיא חצרוני: עוד לא מוצה הנושא של העסקה ישירה, זה התחיל לקרות עכשיו.
גיא חצרוני: בדיוק אתמול היה לנו - - -
ירון חקלאי: יש מעל 1,600 מפתחים פלסטינים שעובדים עם חברות בארץ.
גיא חצרוני: מעל 1,600.
ירון חקלאי: כן.
גיא חצרוני: אני לא מעודכן במספר.
ירון חקלאי: אני ירון חקלאי מארגון BTI.
אמילי חיה מואטי: תודה ירון, אני ארצה שתרחיב על זה אחרי זה.
גיא חצרוני: בכל מקרה, בדיוק אתמול היה לנו דיון.
גיא חצרוני: יש לנו פורום של חברות הייטק שמעסיקות פלסטינים – אינטל, גוגל, מיקרוסופט, אפל, סיסקו וגם אחרות.
גיא חצרוני: אתמול היה לנו דיון והייתה הסכמה מסביב לשולחן שבשנה יש כ-400 בוגרים מתוך ה-3,500 האלה שיכולים להתאים להייטק הישראלי.
גיא חצרוני: לא כולם מתקבלים, לא כולם מגיעים, אבל זה קורה.
גיא חצרוני: לגבי ההשכלה הגבוהה – אני הכנסתי פה נתונים מאל-קאסמי.
גיא חצרוני: יש כנראה איזושהי בעיה כי אין הרבה מכללות ערביות בישראל שיש להן את האפשרות לתת תואר בלימודים כלליים.
גיא חצרוני: ואז יש נהירה של סטודנטים ערביים מישראל ללמוד בתחומי הרשות.
גיא חצרוני: מדברים על מספרים – שוב, קיבלתי מאל-קסאמי – כ-15,000 סטודנטים נכון להיום.
גיא חצרוני: בסופו של דבר, זה לא בהכרח לטובתנו מפני שחלק מהאוניברסיטאות מנוהלות על ידי חמאס, והם חוזרים הביתה עם מטענים שאני לא בטוח שאנחנו מעוניינים שהם יחזרו איתם הביתה, אבל זה מן כורח מציאות מבחינתם, אין להם מספיק אופציות פה בארץ.
אמילי חיה מואטי: מה החסמים שאתה יודע עליהם?
גיא חצרוני: למה הם הולכים ללמוד שם?
גיא חצרוני: ענייני שפה, זה מאוד מאוד חשוב, תנאי קבלה, הכרת מל"ג בתארים כלליים, כמו שאמרתי.
גיא חצרוני: לפעמים זו קרבה גאוגרפית – לפעמים יותר נוח מאזור באר שבע ללכת ללמוד בחברון מאשר באזור תל אביב.
גיא חצרוני: גם שיקולים של תרבות.
גיא חצרוני: בגלל זה הם מעדיפים הרבה פעמים מוסדות ערביים ולא מוסדות יהודיים שיש בהם גם - - -
הראל חורב: זו חברה שמרנית.
גיא חצרוני: וגם כנראה שיווק אגרסיבי שיש מהצד הפלסטיני, והם חוזרים הביתה, כמו שאמרתי, עם מטענים ועם תארים שמוכרים בישראל על ידי המל"ג.
גיא חצרוני: חלק מהתארים ברשות הפלסטינית מוכרים פה, ואז הם יכולים לקבל את ההכרה.
גיא חצרוני: זה לגבי זה, יש פה כמה שקפים - - -
אמילי חיה מואטי: אני מניחה שלא תהיה לך על זה תשובה, אבל שווה אולי לבדוק – הצוות שלי – כמה כסף יוצא בסופו של דבר לאוניברסיטאות האלה.
אמילי חיה מואטי: זאת אומרת, הסטודנטים הישראלים הערבים שיכלו ללמוד באוניברסיטה - - -
גיא חצרוני: זה חלק מהעניין, הכסף שעובר לשם.
אמילי חיה מואטי: מעניין אותי לראות כמה בשנה.
גיא חצרוני: התחושה באל-קסאמי, בעקבות שיחה, והם גם כתבו כאן – הם מנסים לקבל אישור עוד מ-2007 ועוד לא קיבלו אישור.
גיא חצרוני: הם אומרים שבערך כל שנה הם מחדשים, ויש את התנאים ובכל פעם יש תנאים חדשים.
גיא חצרוני: נראה כאילו יש גרירת רגליים וחוסר רצון לתת להם את זה, לא ברור למה.
גיא חצרוני: עכשיו זה עוד פעם נתקע על משהו חדש שהם מנסים לפתור, אבל זה לא משנה, אלו בעיות מקומיות.
גיא חצרוני: כנראה שצריך לעשות משהו יותר מערכתי ויותר גדול בנושא הזה.
גיא חצרוני: זה לגבי השכלה גבוהה.
גיא חצרוני: דבר אחרון שמוזכר בשקף הראשון ואני שכחתי ממנו, יש גם הכשרות מקצועיות של איגוד התעשיינים, עושים את זה גם עם ההסתדרות, מסתבר.
אמילי חיה מואטי: יהיה נציג של ההסתדרות בדיון בעוד שבועיים שעוסק גם בהקמת גוף מקביל ברצועת עזה.
אמילי חיה מואטי: זה הולך להיות מאוד מעניין.
גיא חצרוני: זה יהיה מעניין.
אמילי חיה מואטי: אתה תהיה.
גיא חצרוני: כן, כמובן.
גיא חצרוני: מה שאני רוצה להגיד, יש חברות בארץ – אני לא חושב שאני יכול לנקוב בשמות – נכון להיום שמעסיקות הרבה מאוד פלסטינים, חסרות הכשרות.
גיא חצרוני: עכשיו חברה גדולה מסיימת מחזור, זה מחזור ראשון, והכשירו חשמלאים.
גיא חצרוני: הם מקבלים תעודה שהיא תעודה מוגבלת.
אמילי חיה מואטי: זו תעודה שהיא מקבילה לחברה, נכון?
אמילי חיה מואטי: מותר להם להיות חשמלאי בחברת X, אבל לא - - -
גיא חצרוני: בדיוק, הם עובדים רק באותה חברה.
גיא חצרוני: יש להם תעודת חשמלאי, אבל באותה חברה.
גיא חצרוני: זה מאוד מאוד מקדם את היכולות שלהם.
גיא חצרוני: מדברים עכשיו גם על הכשרה לרתכים.
גיא חצרוני: בקיצור, מקצועות שצריכים פה בארץ ורוצים לעשות להם elevation, והם בוחרים בדרך כלל את העובדים הטובים יותר.
גיא חצרוני: הם אומרים שיש הרבה התעניינות גם מהצד הפורמלי הפלסטיני בהכשרות האלה.
גיא חצרוני: הם מבקשים משם שיתוף פעולה, כל מיני גורמים, בהכשרות מהסוג הזה ולהעביר את זה גם לשם.
אמילי חיה מואטי: אני יודעת שהמשרד לשיתוף פעולה אזורי – דיבר איתי על זה עיסאווי לפני כמה ימים, שיש לכם איזו התחלה של חזון כזה, נכון?
אמילי חיה מואטי: אתה רוצה לחלוק אתנו?
אייל צבר: אין לי יותר מדי מה להוסיף בעניין הזה.
אייל צבר: אין משהו שאני יכול להוסיף.
אייל צבר: אייל צבר, אני ראש אגף שיתופי פעולה עם הרשות הפלסטינית במשרד לשיתוף פעולה אזורי.
אייל צבר: מעבר לקול קורא להשכלה גבוהה שציינו כאן בהיקף של שלושה מיליון, אנחנו הוצאנו קול קורא למיזמים חינוכיים בקרב צעירים וילדים בהיקף של שני מיליון.
אייל צבר: המטרה שלו היא חיזוק הקשרים הערכיים והחינוכיים בין דור העתיד של ישראל לבין ילדים מהאזור והרשות הפלסטינית.
אייל צבר: אני יודע שיש כבר ארבע רשויות שזכו והולכים לקדם את המיזמים האלה.
אמילי חיה מואטי: אנא הרחב מה מהות המיזמים.
אייל צבר: מהרשויות שזכו יש את איגוד ערים כפר כמא, טובא זנגריה, אבו גוש.
אייל צבר: אם אתם רוצים, אני יכול להגיד לכם – למשל איגוד ערים מיזם בדרכי הזית, חיבורים של גני ילדים לסביבה אקולוגית דרך פדגוגיה שדוגלת בחיבור אדם, קהילה ומקום.
אייל צבר: לצורך העניין, הם קיבלו תמיכה של 450,000 שקל מהמשרד למיזם הזה.
אייל צבר: סמינר תרבותי בכפר כמא – אירוח צעירים ונוער לקידום מודעות והיכרות בין-תרבותית באירוח צ'רקסי.
אייל צבר: זה גם 450,000.
אייל צבר: טובא זנגריה – לומדים ועושים במסגרת אסטרטגית לבני הנוער שלנו, של הרשות הפלסטינית, לסביבה.
אמילי חיה מואטי: איך העניין האזורי בא לידי ביטוי?
אייל צבר: זה שילוב של הילדים של הרשות – עוד פעם, יש מדינות נוספות שנכנסות: יש את ירדן, יש עוד איזשהו מיזם שנוצר בקפריסין.
אייל צבר: שילוב של הילדים מהרשות עם הילדים פה, חשיפה.
אייל צבר: זה גורם להם לחלוק, לקדם חיים משותפים, בניית זהות אזורית, שיח ושפה משותפת בין ילדים.
אייל צבר: זו המטרה וההשפעות של הקול קורא הזה.
אמילי חיה מואטי: יונתן לוי, משרד הכלכלה.
אמילי חיה מואטי: הדברים שחצרוני אמר, אני תוהה בקול רם אם למשרד הכלכלה אין עניין דווקא להיכנס לתוך המערכת הזאת, כי אם שמענו שחברות סיסקו ומיקרוסופט הן אלה שמממנות את ההכשרות האלה, למה שאנחנו כמדינה לא ניתן יד ונייצר איזושהי מחויבות גם כלפינו, וגם משהו שנוכל להשתמש בו הלאה?
יונתן לוי: קודם כל, אנחנו מברכים על יוזמות מהסוג הזה.
יונתן לוי: אנחנו מברכים על יוזמות מהסוג הזה.
יונתן לוי: אנחנו לא יודעים עד כמה הם היו יכולים להתקדם בערוצים הרשמיים, יכול להיות שדווקא בגלל שאלו יוזמות פרטיות של חברות ופורומים שהם לא ממשלתיים עוזר לזה להתקיים.
יונתן לוי: ככל שיתקיים דיאלוג מול גורמים רשמיים, אפשר להעלות את הנקודות האלה ולבחון.
יונתן לוי: שוב, אני אזכיר שאני בסך הכול חודש וחצי בתפקיד, אבל אני אומר שייתכן מאוד שהעובדה שזה לא נעשה בערוצים הרשמיים דווקא מאפשר לזה להתפתח, לפחות הפרויקטים שמר חצרוני הציג.
אמילי חיה מואטי: ויש פרויקטים שלא הוצגו כאן
אמילי חיה מואטי: שאתה יודע - - -
יונתן לוי: אני יודע שהנציגים שלנו במת"ק במעברים מסייעים גם בהעברה של ספרי לימוד.
יונתן לוי: רק בשבוע שעבר אנחנו קיבלנו דיווח על העברה של ספרי לימוד שחלקם מגיעים ממדינות שאנחנו לא מקיימים אתן יחסים, אבל התכנים שלהם עוברים בדיקה ומאשרים את הכניסה שלהם, אז הנושא של שיפור ההשכלה והידע ברשות הוא משהו שאנחנו רואים בחיוב.
אמילי חיה מואטי: חורב, אם אני לא טועה, לך יש כבר שיתופי פעולה עם חוקרים פלסטיניים.
הראל חורב: כן, יש לי.
הראל חורב: יש לי סטודנטים פלסטינים ממזרח ירושלים, מרמאללה.
אמילי חיה מואטי: אבל ממש מקבילים שלך שמנהלים איתך ביחד את - - -
הראל חורב: כן, יש חבר'ה שלמדו באוניברסיטה העברית, וחבר'ה שהיו סטודנטים שלי והמשיכו.
הראל חורב: בדיוק הבוקר ניהלתי על זה דיון מאוד פורה עם מנכ"ל ה-Israel institute שהנשיא שלו הוא שגריר ארצות הברית לשעבר, דן שפירו, אבל דיברתי עם המנכ"ל, ואנחנו מתכוונים לפתח שיתוף פעולה בין אקדמאים ישראלים לפלסטינים.
הראל חורב: זה במעגל הקרוב, אנחנו הולכים לעשות את זה גם עם מדינות המפרץ ואולי גם עם מרוקו.
הראל חורב: דנו בדרכים לחדור למרחב הפלסטיני, וזה ממש לא פשוט, זה סיפור שמצריך ממש אסטרטגיה כדי לחדור חומות של חשדנות, טאבו ואיך אפשר לדבר על ישראל במובן שהוא אקדמי שאיננו מגויס.
הראל חורב: זה לא דבר מובן מאליו בכלל.
הראל חורב: הכוונה היא פשוט להעסיק מרצים פלסטינים ממש כדי שיתווכו את הידע הזה.
אמילי חיה מואטי: זאת אומרת, שמרצים פלסטינים ירצו מטעם ה-Israel institute בעולם?
הראל חורב: כן.
הראל חורב: לאו דווקא בעולם, אלא אפילו - - -
אמילי חיה מואטי: זה מה שעושה איתמר רבינוביץ?
הראל חורב: כן, מה שעשה.
הראל חורב: מה שעשה.
הראל חורב: המוקד – אנחנו מחפשים דווקא בגדה, ששם יהיה מוקד של פעילות מבחינתו.
הראל חורב: אמילי, זה במובן המאוד ספציפי של שיתופי פעולה שאנחנו כבר עובדים עליהם, אבל הייתי רוצה להרחיב קצת את ה-scope לעניין של עם מה אנחנו מתעסקים, מה הבעיה שעומדת בפנינו.
הראל חורב: חבל לי מהבחינה הזאת שלא קיימנו בפעם האחרונה את הדיון על הדור הצעיר, כי בעיניי מה שאנחנו עושים היום זו הנגזרת שלו ולא הפוך.
הראל חורב: אבל אני יודע שאנחנו בטח נדבר עליו מתישהו.
אמילי חיה מואטי: אתה יותר ממוזמן לעשות את זה עכשיו.
אמילי חיה מואטי: אנא קח את הזמן ותדבר עליו עכשיו.
הראל חורב: יש הרבה הקשרים שאפשר לדבר עליו – רשתות חברתיות, גיוס דרך הרשתות וכן הלאה.
הראל חורב: אני יכול לדבר על זה, אני חושב שזה ייקח אותנו למקומות אחרים, אבל כל שאלה שתהיה, אני אענה עליה בשמחה.
הראל חורב: אני אגיד בהקשר הספציפי הזה של חינוך.
הראל חורב: הדור הצעיר הפלסטיני כיום – ישראל מתווכת עבורו דרך שני אמצעים עיקריים: הראשון הוא כמובן הרשתות החברתיות, והשני זה החינוך, והחינוך אפילו אולי קצת יותר משמעותי מהבחינה הזאת כי מגיל אפס הוא גדל עם תפיסה שמוקנית לו דרך ישראל.
הראל חורב: על הבעייתיות של החינוך הפלסטיני בכל מה שנוגע לישראל – דרך אגב, כשאני מדבר על ישראל ואיך שמציגים אותנו, זה לא שאני מחפש שיציגו אותנו יפה.
הראל חורב: אפילו בשביל כל שיתופי הפעולה שאנחנו מדברים עליהם כאן עכשיו, צריך פה איזשהו תנאי בסיס, איזשהו רצון טוב, מפתח שמאפשר לנו להיכנס לתוך המרחב הזה.
הראל חורב: ולכן חייבים להבין את תנאי היסוד הללו, שהם באמת לא פשוטים.
הראל חורב: החינוך הזה בכל מה שנוגע לישראל בעייתי בלשון המעטה.
הראל חורב: אני אתן לכם דוגמאות: בעיות במתמטיקה שמחשבות מספר שאהידים מהאינתיפאדה הראשונה עם מספר השאהידים מהאינתיפאדה השנייה.
הראל חורב: חברה מגויסת, אפשר להבין את זה בכל מיני הקשרים, זה לא הנושא שאני רוצה לדבר עליו.
הראל חורב: אני רק אומר שחייבים להבין את זה כאיזושהי מגבלה שעליה אנחנו צריכים להתגבר.
הראל חורב: אפרופו האיחוד האירופי, ממש עכשיו, אחרי כמה שנים שהוא החרים ולא העביר תקציבים בגלל החינוך הפלסטיני, הוא חידש את זה.
אמילי חיה מואטי: היה לנו על זה דיון.
הראל חורב: אלה תנאי הבסיס ואני חושב שכדאי להכיר אותם.
הראל חורב: אם יהיו עוד דברים רלוונטיים לגבי הדור הצעיר, אני כמובן אשמח לדבר עליהם.
הראל חורב: התיווך המסוים הזה של ישראל ספציפית הוא אבן נגף רצינית.
אמילי חיה מואטי: אתה יכול לספר מהניסיון שלך על מחקר ספציפי שעשיתם ביחד עם אקדמאים פלסטינים?
אמילי חיה מואטי: סליחה שאני מתעכבת על זה.
הראל חורב: לא, בכיף.
אמילי חיה מואטי: איך הצלחתם להמריא מכל ענייני היומיום ולחקור את הדיסציפלינה?
הראל חורב: היו כל מיני נושאים – מנושאים סופר נפיצים כמו למשל דיר יאסין ודברים כאלה, שהיו לי שיתופי פעולה עם אקדמאים פלסטינים שנהניתי מהם מאוד, וכולם הגיעו בידיים נקיות לחלוטין ופעלו כפי שאקדמאים צריכים לפעול, בלי חרמות ובלי דעות קדומות, לפחות בכל הנוגע למחקר.
הראל חורב: אבל עדיין, יש מקומות שאתה פשוט לא יכול להיכנס אליהם, שהם טאבו, שהוא יגיד לך את זה בחדרי חדרים, אבל ברגע שהוא יגיע לחברה הפלסטינית – אני מדבר על הקולגה הפלסטיני – הוא יגיד דברים אחרים כי זה מה שמצופה ממנו.
הראל חורב: אני יכול גם להבין למה הוא אומר את זה אחרת כי זה בעייתי.
הראל חורב: זה בעייתי לפרוץ את הדברים האלה, אבל אני חושב שצריך להתייחס לכל הסוגיה הזאת בצורה ממש אסטרטגית, זאת אומרת, לתכנן איך חודרים את חומות החשדנות הללו ונכנסים בצורה שהיא הכי משכנעת של רצון טוב ורצון לעשות טוב, אבל זו משימה לא פשוטה שמחייבת תכנון וכן הלאה.
אמילי חיה מואטי: נמצא אתנו בזום ספי דונר, שהוא יו"ר עמותת סיפור.
אמילי חיה מואטי: תיווך אותו לוועדה עורך דין גלעד שר, ואני חושבת שיש לו איזושהי תוכנית ששווה להכביד בה ראש.
אמילי חיה מואטי: בבקשה, ספי.
ספי דונר: צוהריים טובים ותודה רבה על ההזדמנות.
ספי דונר: אני בחו"ל, אחרת הייתי מגיע בשמחה לישיבה של הוועדה, אבל בכל מקרה, תודה על ההזמנה.
ספי דונר: שמי ספי דונר ואני יושב-ראש, עומד בראש עמותה שנקראת סיפור-חִכאיה שיצאה לדרך לפני שנה וחצי.
ספי דונר: חִכאיה זה סיפור בערבית.
ספי דונר: שני סיפורים, שני נרטיבים, וזה בדיוק הרעיון שלנו.
ספי דונר: אנחנו שמים דגש על המודל, על הרעיון הדו-נרטיבי מתוך אמונה – דרך אגב, גם מתן כהנא הזכיר אותה – שהקשבה לנרטיב השני, היכרות עם המורכבות של הסכסוך זה מפתח לקחת אותנו קדימה לכיוון של פיוס.
ספי דונר: אני אוסיף שהשלום עם הפלסטינים חייב להיות שלום חם בגלל החיכוך הרב בין האוכלוסיות.
ספי דונר: שלום חם דורש פיוס, ופיוס דורש היכרות.
ספי דונר: היכרות זו בדיוק המטרה שלנו, לשם אנחנו רצים קדימה.
ספי דונר: אנחנו מדברים על תהליך דו-כיווני – כלומר, גם אצל הפלסטינים, עם כל הקושי, ויש קושי, אנחנו רוצים לקוות שתימצא הדרך שגם הם יעסקו בלימוד של מורכבות הסכסוך והיכרות עם הנרטיב הציוני.
ספי דונר: אנחנו כתבנו והשלמנו לפני כחודש תוכנית לימודים לתיכונים שיכולה להתאים גם לאוכלוסייה הבוגרת, שנקראת 'אופק בסכסוך', ואנחנו התחלנו לשווק אותה לבתי ספר תיכוניים בארץ.
ספי דונר: היא נבנתה ל-30 שעות, לשעה שנתית.
ספי דונר: היא מיועדת בשלב הראשון לציבור היהודי, והכוונה שכבר בשנת הלימודים הקרובה, שתתחיל בעוד פחות משלושה חודשים – יש כבר בתי ספר שנרשמו, כרגע כבר 15 בתי ספר נתנו תשובה חיובית, לפחות כיתה אחת בשכבה, לפחות, יש גם הרבה יותר.
ספי דונר: במקביל, אנחנו מתחילים לעבוד על תרגום והתאמה של התוכנית לאוכלוסייה הערבית בתוך ישראל וגם בשטחים, שתי תוכניות שונות.
ספי דונר: הכוונה היא ללמד את הסכסוך, אבל במבט רחב.
ספי דונר: אנחנו רוצים להסביר מהו קונפליקט, לתת דוגמאות של קונפליקטים רבי שנים, סכסוכים מדממים שנפתרו, לאחר מכן לימוד היסטורי של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, תוך מתן דגש לשני הנרטיבים.
ספי דונר: לאחר מכן הצעה של פתרונות, זאת אומרת, לסקור פתרונות אפשריים לסכסוך, לאו דווקא פתרונות של השמאל, ולבסוף להציג עמותות שפועלות לסיום הסכסוך, והכול במטרה לא רק להשכיל את התלמידים, אלא גם לשאוף לכך שהם יהפכו להיות אזרחים אקטיביים.
ספי דונר: אקטיביים בכיוון לפעול, לקדם, לשנות את המציאות.
ספי דונר: אנחנו יוצאים לדרך – כרגע אני מקווה שעם 2,000-1,500 תלמידים בשנת הלימודים הקרובה, אבל כרגע אנחנו עמותת מתנדבים.
ספי דונר: אני לא הסברתי, אנחנו עמותה צעירה, מתנדבים.
ספי דונר: יצאנו לדרך לפני שנה וחצי, ומזלי שיש כ-20 מתנדבים יחד איתי, שלושה מורים נפלאים שכתבו את התוכנית.
ספי דונר: אבל התקווה, החזון שלנו, תיאורית השינוי שלנו אומרת שכשיהיו רבבות רבות, מאות אלפים של אזרחים גם בצד שלנו, גם בצד השני, שחשופים למורכבות של הסכסוך ומודעים לכך שיש נרטיב גם לצד השני, יתחיל לקרות משהו טוב, יתחיל להיות לחץ על המנהיגים, ואנחנו מקווים ששם יגיע השלב של שינוי, של מנהיגים שמחויבים לשים סוף לסכסוך.
ספי דונר: זה במגבלות הזמן.
ספי דונר: אנחנו כמובן כן זקוקים למשאבים, כרגע פועלים במסגרת של מתנדבים, ויש לנו מישהי שתעזור לנו לבחון את האפקטיביות של המהלך, אבל אנחנו לבטח נזדקק למשאבים בהמשך הדרך.
אמילי חיה מואטי: תודה ספי.
אמילי חיה מואטי: אני חושבת ששווה לקיים על זה דיון בוועדת חינוך, לראות אם יש תוכניות מקבילות כאלה ומה ניתן לעשות איתן.
אמילי חיה מואטי: יש פה נציגה ממכון טרומן, ד"ר אלכסנדרה.
אמילי חיה מואטי: בפעם הקודמת, כשהייתה כאן פרופ' ויניצקי סרוסי, היא דיברה על איזשהו פרויקט שאתם עושים עכשיו של מציאת פתרון.
אמילי חיה מואטי: האם תוכלי להגיד לנו בבקשה גם איפה זה עומד, ולהוסיף את הדברים שהתכוונת להוסיף?
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: את זה אני לא יודעת.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: צוהריים טובים, אני מאוד שמחה להיות כאן, תודה על ההזדמנות.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: אני אקריא מה שהכנתי כי יותר קל לי ככה.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: שמי ד"ר רבה אלכסנדרה הרפרוי מישלר, אני מייצגת את מכון טרומן למען קידום השלום.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: נולדתי בשטרסבורג, עליתי לארץ בשנת 2010 והתגיירתי לפני 12 שנה כאשר גיליתי תוך כדי מחקר הדוקטורט שלי את שורשיי היהודיים.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: נושא הדוקטורט באוניברסיטת סורבון היה בנושא כיסוי המדיה של תהליך הצדק המעברי בשוויץ לגבי חשבונות בנק של נספי שואה וניצולי שואה.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: לפני חצי שנה הוסמכתי כרבה אורתודוכסית "יורה-יורה" מהרב-פרופ' דניאל שפרבר, חתן פרס ישראל.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: את הפוסט דוקטורט שלי עשיתי במכון טרומן.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: במקביל למחקר אני מלמדת היסטוריה של הציונות סטודנטים פלסטינים במכינה באוניברסיטה העברית.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: מדי פעם אני פוגשת שוב את הסטודנטים האלה בקורס המוסמך שאני מעבירה במחלקת תקשורת בנושא צדק מעברי.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: הצדק המעברי מבוסס על ארבעה צעדים עוקבים שמטרתם לאפשר מעבר בין מערכות פוליטיות קיצוניות שגרמו לרצח עם, לפשעים נגד האנושות, פשעי מלחמה וטיהור אתני, למערכות דמוקרטיות.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: להלן ארבעה שלבים: קודם כל משפט וועדת אמת, פיצויים כספיים, התנצלות פומבית, שימור זיכרון על ידי הקמת מוזיאונים, טקסים ועדכון ספרי לימוד.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: שותפי למחקר היה אחד מ-500 סטודנטים פלסטיניים ממזרח ירושלים שלמדו במכינה.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: המחקר שלנו התחיל לפני ארבע שנים כאשר הסטודנט ביצע את עבודת המוסמך שלו בקורס שלי בצדק מעברי.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: המחקר סוקר סטודנטים ישראלים ופלסטינים במשך שלוש שנים, בודק באיזו מידה לימודי הצדק המעברי תורמים לשיתוף פעולה בין ישראלים לפלסטינים עבור משתתפים בכיתה.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: דבר זה הושג בהוראה, תוך תשומת לב לנרטיבים כתנאי הכרחי להוראת הצדק המעברי.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: 80% מהמשתתפים בכיתה טענו כי הקורס מאפשר להם שיתופי פעולה תוך אמון בצד השני.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: הם התבטאו כי הניסיון שרכשו בלימודים בכיתה, במעונות ובחיים במרחב הקמפוס ילווה אותם בחייהם האזרחיים בעתיד, כמו בבתי חולים, בהייטק ובתי ספר.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: לעניות דעתי, המדינה נדרשת לקדם גישות של מציאות משותפת בין המגזרים בעצמאות הלמידה על צדק מעברי.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: מכון טרומן מוכן להוביל תוכנית למען למידה, מחקר ופיתוח הצדק המעברי.
אלכסנדרה הרפרוי מישלר: אני מודה לך.
אמילי חיה מואטי: תודה רבה, ד"ר אלכסנדרה מישלר.
אמילי חיה מואטי: יש אתנו גם נציג של ה-BTI, ירון חקלאי.
אמילי חיה מואטי: אני מניחה שיש לך דברים להוסיף, ואם לא, אז אני אשאל אותך כמה שאלות ותענה עליהן.
ירון חקלאי: יש לי דברים להוסיף, אבל הייתי שמח אם דוד הרמן, שנמצא בזום אתנו – הוא גם כן מייצג את BTI.
אמילי חיה מואטי: הוא לא עולה.
אמילי חיה מואטי: ירון, תייצג את הגוף הזה.
ירון חקלאי: אני אייצג את ה-BTI.
ירון חקלאי: BTI הוא ארגון של אנשי עסקים ישראלים ופלסטינים שפועלים ביחד כדי לקדם שיתופי פעולה עסקיים.
ירון חקלאי: אנחנו עוסקים בכל מיני תחומים: הייטק, בריאות, כלכלה, בנייה וכולי, ובפועל מייצרים חיבורים בתחום ההייטק – אני עצמי מגיע מתחום ההייטק.