GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אייל יוסיפסקו: לגבי כלל המשמעויות של כיתות ההגנה, לשאלה שנשאלה פה, האם זה רק בחלק מהמקומות או בכולם – למעשה, פיקוד הצפון, פיקוד הדרום ופיקוד המרכז, כלל הישובים מופו, העבודה מקיפה את כלל העבודות המרחביות, את הישובים, והסדירה את הכיתות בכלל הישובים.
<אייל יוסיפסקו: הסיכום של הדברים לאור כל מה שאמרנו כאן, זה שלאור הקושי בהיבט של בניין הכוח של הכיתות, אנחנו מבקשים להחריג את מערך הגנת הישוב לגיל 49 ולהאריך את התוקף שלו עד יוני 2018.
אבי דיכטר: עידו, תסביר לנו על מה אנחנו מצביעים בדיוק עדי שנהיה מיושרים.
אבי דיכטר: חברי הכנסת, נא להקשיב.
מרדכי יוגב: היושב-ראש, יכול להיות והצביעו על זה גם חבריי, שאם יש לך בתוך כיתות הכוננות היום ולא הצלחת למלא סד"כ ויש לך בני 50, יכול להיות שאנחנו כן צריכים לתת את דעתנו כך שהשנתון יאפשר חריגה.
<קריאות: הוא אמר שאפשר להתנדב.
<עידו בן-יצחק: במסגרת התנדבות אשפר.
מרדכי יוגב: לא, אבל אז הוא לא יהיה מכוסה בכל מיני - - -
<קריאות: הוא יהיה.
יעקב פרי: בטח שהוא יהיה.
<קריאה: ברגע שהוא מתנדב למילואים, הוא חייל מילואים לכל דבר ועניין.
<קריאה: אין פה שאלה.
יעקב פרי: רק אם הוא חוצה את גיל 49 צריך אישור מיוחד וזה ניתן.
<עידו בן-יצחק: אני אקריא את הסעיף.
<עידו בן-יצחק: "צו שירות המילואים (מטרות הקריאה לשירות המילואים) (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ז-2017 זה הנושא הראשון שדיברנו עליו, הקביעה ששירות בכיתות הכוננות ייחשב מטרה לשירות מילואים.
אבי דיכטר: שאלות לפני ההצבעה למישהו?
אבי דיכטר: בעד התיקון – פה אחד
<עידו בן-יצחק: "צו שירות ביטחון (קביעת מקצועות ותפקידים לעניין פטור משירות ביטחון מחמת גיל) (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ז-2017" אני אקרא סעיף ואני אסביר אותו כי זה מתקן דברים קיימים וזה קצת מורכב.
<עידו בן-יצחק: כשהוועדה אישרה את הצו בשנת 2015, לפני שנתיים, לגבי שלושה מקצועות נקבע שהם יהיו בתוקף שנתיים.
<עידו בן-יצחק: המספרים שמסומנים בצו הם: 5, 8 ו-43.
<עידו בן-יצחק: פרט 5 הוא בעלי התפקידים במערך ההגנה המרחבית.
<עידו בן-יצחק: אנחנו בעצם מוחקים את פרט 5 מההוראה שאומרת שהוא בתוקף רק שנתיים, ואז הוא יהיה בתוקף שלוש שנים.
<עידו בן-יצחק: זה מה שעושה סעיף 1.
אבי דיכטר: עד 2018?
<עידו בן-יצחק: עד 2018 כיתר התפקידים.
<עידו בן-יצחק: כלומר, גיל הפטור יהיה 49.
אבי דיכטר: שאלות למישהו לסעיף 1?
אבי דיכטר: הלאה.
<עידו בן-יצחק: הצו פקע תוקפו ב-30 ביוני.
<עידו בן-יצחק: שר הביטחון פנה לוועדה אחרי שהצו כבר פקע.
<עידו בן-יצחק: מצד אחד רצינו שייווצר רצף בתקופות, בין פקיעת הצו להמשך, שיהיה ברור שזה חל כל התקופה הזאת.
<עידו בן-יצחק: מצד שני, אנחנו לא יכולים לקבוע בו הוראה שמאפשרת גיוס מילואים רטרואקטיבי, ולכן ההוראה הזאת אומרת שהצו אומנם בתוקף החל מ-1 ביולי 2017, אבל בתקופה שכבר חלפה מאז ועד שהצו הזה יפורסם ברשומות, עדיין אי אפשר לקרוא אחרי גיל 40 אלא כמובן אם יש התנדבות או משהו מהסוג הזה.
<אודי שגיא: תיקון טכני – זה 36א רבתי.
<עידו בן-יצחק: נכון.
יעקב פרי: אני מבין שרישה של רשימת התפקידים ניתנת התשובה למה שמרדכי יוגב קודם שאל, אם מישהו רוצה מעל גיל 49.
יעקב פרי: אני מבין נכון?
<עידו בן-יצחק: לא, זה לא פה.
<עידו בן-יצחק: גיל הפטור ממילואים קבוע בחוק שירות ביטחון, יש מדרג מסוים.
<עידו בן-יצחק: אם עוברים אותו, אם אדם רוצה לשרת במילואים אחרי שעבר הגיל, אז הוא יכול להתנדב ואז הוא - - - במסלול של התנדבות.
יעקב פרי: ואז פה זה לא מכוסה?
יעקב פרי: פה זה רגיל?
<אודי שגיא: החוק קובע גיל מרבי לחובת שירות מילואים.
<אודי שגיא: ברגיל זה 40 או 45 לחוגרים ולקצינים.
<אודי שגיא: אפשר בצו להעלות את זה כחובה רק עד 49, מעבר לזה זה רק בהתנדבות.
יעקב פרי: כי אני בכנסת מנסה לדאוג לדור הזקן יותר, ואתם לא מסייעים לי.
<שמואל לטקו: למה?
<שמואל לטקו: בהתנדבות אין בעיה.
אבי דיכטר: שאלות להבהרות שנתן כאן עידו, היועץ המשפטי של הוועדה?
אבי דיכטר: אנחנו יכולים להצביע.
אבי דיכטר: אנחנו מצביעים על שני סעיפים שמוצע לתקן בצו שירות ביטחון כפי שהקריא עידו.
אבי דיכטר: בעד התיקון – פה אחד.
אבי דיכטר: אנחנו עוברים לסעיף 3 בדף שחולק זה עתה.
חיים ילין: לגבי ההתנדבות, דין התנדבות של מתנדב מעל גיל 49 כדין אותו אחד שגויס, מבחינת ביטוחים, מבחינת הטבות?
חיים ילין: זאת אומרת, כשאתם מקבלים אותו כמתנדב, הוא מילואימניק לכל דבר?
<עידו בן-יצחק: כמו שחייל בסדיר, אגב, ומתנדב מישהו שהיה פטור.
<עידו בן-יצחק: זה אותו דבר.
חיים ילין: בסדיר אנחנו מכירים את זה, רק רציתי להבהיר את זה במילואים.
ענת ברקו: עידו, חייל שמתנדב ויש לו איזושהי בעיה רפואית, הצבא לא מכיר בטיפול באותה בעיה רפואית שבגינה הוא הפך להיות מתנדב.
ענת ברקו: האם גם כאן הם יוכלו לעשות את זה?
ענת ברקו: מישהו יגיד, אוקיי, כתוצאה ממצב לחת קיצוני קיבלתי סוכרת, אנחנו מכירים את הדברים האלה מהחיים.
<אודי שגיא: מה שאמרת הוא כמובן נכון, אבל אך ורק לעצם הטיפול הרפואי במהלך השירות.
<אודי שגיא: הרי חיילים בשירות חובה זכאים לטיפול רפואי מצה"ל.
<אודי שגיא: בשעתו נקבע לפני שנים על-ידי המחוקק, כדי לעודד התנדבות של חיילים, במיוחד חיילים בעלי מוגבלויות שהטיפול הרפואי בהם יקר, נקבע שצעיר לפני שירות חובה שסובל מבעיה רפואית קשה שנתנה לו פרופיל 21 ומתנדב לשירות, הטיפול הרפואי המידי בו ימשיך להינתן על-ידי קופת-החולים שבה הוא קיבל את הטיפול קודם.
<אודי שגיא: יש אנשים שהטיפול בהם הוא יקר מאוד, ורצו למנוע מהצבא לעשות את השיקול הכלכלי הזה.
<אודי שגיא: זה לא פוסל את האפשרות שאם חלה החמרה במצב הרפואי כתוצאה מהשירות הצבאי, הוא כן יהיה זכאי לפי הכללים לטיפולים באגף לשיקום.
יעקב פרי: הוא יצטרך להגיש תביעה.
יעקב פרי: זה סיפור שלם.
<אודי שגיא: נכון.
<אודי שגיא: לגבי אנשי מילואים – הטיפול הרפואי בהם, המידי, עדיין נמשך בקופות-החולים, למעט כשהוא ממש ביחידה, ולכן השאלה הזאת לא מתעוררת.
<אודי שגיא: ולעניין השיקום, כפי שקרה בשירות סדיר, גם בשירות מילואים, אם בעקבות שירות מילואים תהיה לחייל מילואים החמרה שלא היתה לו קודם, מצב רפואי התדרדר בעקבות השירות, הוא יוכל לקבל הכרה בהתאם לכללים שקבועים בחוק.
יעקב פרי: ענת, בואי נהיה ריאליים.
יעקב פרי: כשאת חברת כיתת כוננות בישוב מסוים, ואת באת, חס וחלילה, עם מחלת לב וקרה לך מה שקרה לך – אם נסמוך שהצבא ייתן לך מזור, זה far-fetched.
יעקב פרי: אני לא אומר שזה בלתי אפשרי - - -
אבי דיכטר: אבל צריך לזכור, הוועדה הזאת תיקנה לפני פחות משנה, במסגרת חוק ההסדרים, אחד החוקים שהעברנו פה ואישרנו, קבענו שם שחייל מילואים יהיה מקביל לסדיר, לחייל חובה, ולא לקבע, בדיוק מהטעמים האלה.
יעקב פרי: הלוואי.
אבי דיכטר: זה קבוע בחוק.
אבי דיכטר: אתה אומר, הלוואי - - - את החוק.
אבי דיכטר: אני מקווה שאין בעיה כזו.
יעקב פרי: אני לא התייחסתי לעניין החוקי.
יעקב פרי: התייחסתי למציאותי.
יעקב פרי: אני חושב שאנחנו צריכים להיות מציאותיים ולדעת שזה יכול לקרות, ואני מניח שאם באמת ישנה החמרה או חס וחלילה פגיעה, אז הצבא לא יתחמק מאחריות.
יעקב פרי: אבל מצב רפואי מגילאים מסוימים, - - - תישארי בקופת-חולים עם הרופא הפרטי שלך, תגני על הישוב ותלכי להתרפא בחוץ.
יעקב פרי: תשמעי ממני.
אבי דיכטר: הלאה, מי מציג?
<אייל יוסיפסקו: באנו לפני הוועדה לדבר על רישום כתובת הדואר האלקטרוני במסגרת חובות אנשי מילואים.
<אייל יוסיפסקו: פנה שר הביטחון בבקשה למחוק את המילים "אם חפץ בכך", כלומר, הלכה למעשה, לחייב את אנשי המילואים למסור את כתובת הדואר האלקטרוני שלהם, במסגרת עדכון פרטים אישיים ואנחנו נדרשנו להסביר למה.
<אייל יוסיפסקו: המטרה שלנו היא לשמור על קשר עם אנשי המילואים, וזה גם כשהם לא בשירות מילואים פעיל.
<אייל יוסיפסקו: אני חושב שמדובר כמעט בצורך קיומי בעידן שבו אנחנו נמצאים, ותיכף אני אגע במה עושה אתר המילואים, כשלאתר המילואים אפשר להיכנס רק עם הדואר האלקטרוני.
<אייל יוסיפסקו: המצב הקיים היום הוא שחייל רשאי לציין את כתובת הדוא"ל שלו, אבל לא מחויב.
<אייל יוסיפסקו: ההתפתחות הטכנולוגית מחייבת אותנו לעמוד בקשר עם חיילי המילואים גם באמצעות הדואר האלקטרוני, והיום, חלק מרכזי מהקשר שלנו מתקיים באמצעות אתר המילואים.
<אייל יוסיפסקו: השימושיות של האתר היא מה-3010, 3010 זה האישור על ביצוע מילואים שאתו אתה הולך לכל רשות כדי לקבל את התגמולים; הזכאות תגמולים; עדכון זכויות וחובות זה הנגשת מידע; משלוח ואישור צווי מילואים; אגרות מידע, היכולת למלא שאלון פרטים אישיים באתר ולא לשלוח אותו בדואר; כנ"ל פניות לגורמים שונים בצה"ל ועד כדי תזכורות ובקשות שחרור משירות מילואים פעיל.
<אייל יוסיפסקו: אלה הדברים שאנחנו משתמשים באתר.
<אייל יוסיפסקו: במספרים, בהיקפי הכניסות, מ-2014 עד 2017 אנחנו בעלייה מתמדת וגדולה.
<אייל יוסיפסקו: ב-2017, שעדיין לא הסתיימה, מדובר על היקף כניסות של כמיליון וחצי כניסות.
<אייל יוסיפסקו: באיזור האישי, שזה איזור בתוך אתר המילואים, כמיליון ו-700 אלף כניסות.
<אייל יוסיפסקו: אני חושב שהנתונים מעידים על שימושיות הכלי.
<אייל יוסיפסקו: אם אני ממפה למה נכנסים לאיזור האישי, אז זה קודם כל להפקת 3010, ופה זה נטו דאגה למשרת המילואים, ואני חושב שזה שיפור השירות.
<אייל יוסיפסקו: כנ"ל שוברי נסיעה; היכולת להפיק בקשות מיוחדות;
ענת ברקו: אני רוצה לשאול על ה-3010.
ענת ברקו: היום מישהו עושה מילואים, האם 3010 מדווח מידית לביטוח לאומי באופן ישיר?
<אייל יוסיפסקו: תסבירי לי את השאלה כי לא הצלחתי להבין אותה עד הקצה.
ענת ברקו: בדרך-כלל היו נותנים לאנשי מילואים את ה-3010 והם היו צריכים למלא טופס ולהעביר לביטוח לאומי, והרבה אנשים פספסו.
ענת ברקו: אני הצעתי בזמנו, גם דיברתי על זה עם ערן, נכון?
<ערן שני: סיכמנו את זה.
ענת ברקו: וזה עובד ככה?
<ערן שני: זה יעבוד ככה מעכשיו.
<ערן שני: סיכמנו את זה עם ביטוח לאומי.
<ערן שני: אנחנו אחרי עבודת מטה בעניין הזה.
ענת ברקו: אז אתה יכול להסביר את זה?
ענת ברקו: כי הקטע של לעשות משהו אקטיבי, הרבה אנשי מילואים מפספסים ולא מקבלים את המעט שמגיע להם, בעיקר בחד יומי או דברים כאלה.
<ערן שני: אני אגיד לך יותר מזה.
<ערן שני: העבודה הזאת שהלכנו אליה קרתה כתוצאה משתי סיבות מרכזיות.
<ערן שני: האחת, זה כי איש המילואים היה צריך לנהוג באופן אקטיבי, לקחת את ה-3010 – אם הוא שכיר זה קצת יותר פשוט, הוא פשוט נותן את זה למעסיק והמעסיק שובר את הראש, כי הוא צריך לקבל משכורת והמעסיק צריך לעשות הכול.
<ערן שני: אם הוא עצמאי, הוא מתחיל להיות מטורטר.
<ערן שני: אז דבר ראשון, לא רצינו לטרטר את אנשי המילואים, רצינו שזה יהיה אוטומטי מול ביטוח לאומי.
<ערן שני: דבר שנייה, כמות תיקוני הרשומת בשירות המילואים הגיעו להיקפים מטורפים.
<ערן שני: זאת אומרת, כל שנה תיקוני רשומת בהיקפים של עשרות אלפי רשומות של תיקונים.
<ערן שני: זאת אומרת, איש מילואים מסיים תעסוקה, מסיים אימון, בסוף המ"פ יושב עם קצינת הקישור, אומר לה, לא, לא, לא, הוא עשה יומיים פחות, הוא עשה שלושה ימים יותר, לא, פה פיצלתי לו, ואז היינו כל הזמן מתעסקים במפעל זבל של תיקוני רשומת.
<ערן שני: חלק מהאנשים היו נפגעים כתוצאה מהדבר הזה כי הם לא קיבלו את מה שהיה מגיע להם ביום שנסגר להם השמ"פ, פתאום המ"פ מדווח שהוא היה עוד איזה ארבעה-חמישה ימים יותר.
<ערן שני: בשורה התחתונה שינינו את זה.
<ערן שני: אנחנו אחרי עבודת מטה עם ביטוח לאומי.
<ערן שני: הדבר הזה ידווח אוטומטית.
ענת ברקו: בלי שום צורך?
ענת ברקו: כלום?
<ערן שני: צה"ל יעביר דיווח אוטומטי לביטוח לאומי.
ענת ברקו: קידום אדיר.
אבי דיכטר: בואו נחזור לנושא שלנו.
אבי דיכטר: לא שהנושא השני לא חשוב, פשוט אנחנו צריכים להצביע על משהו מאוד קונקרטי, ואם אני מפשט את זה, בעצם אתם מבקשים שבתקנה יחויב איש מילואים לדווח בפרטים על כתובת המייל שלו.
אבי דיכטר: אם אין לו כתובת מייל, הוא מחויב לייצר כזו?
<אייל יוסיפסקו: יש לנו מנגנון לשמירה עם אנשים שאין באפשרותם להחזיר מייל מסיבה כזאת או אחרת, הוא בסוף מגיע לזה שדרך משלוח דואר או משלוח אס.
<אייל יוסיפסקו: אם.
<אייל יוסיפסקו: אס.
<אייל יוסיפסקו: אנחנו מבקשים לא לפרוץ את זה, ואני חושב שהנתונים מעידים על זה שגם לפרט זה טוב יותר.
איל בן ראובן: ובכל זאת, יש עדיין אנשים במדינת ישראל שאין להם כתובת.
איל בן ראובן: מה עושים איתם?
<אודי שגיא: איש המילואים גם חייב למסור את מספר הטלפון שלו.
<אודי שגיא: ברור שאם אין לו, אז הוא לא חייב למסור אותו, הוא לא חייב לעשות קו.
<אודי שגיא: התקנות בסוף קובעות את ברירת המחדל.
איל בן ראובן: יש בתקנה ברירת מחדל?
<אודי שגיא: התקנות קובעות רשימה של פרטים שצריך למסור.
<אודי שגיא: הן קובעות את הדברים באופן מוחלט.
<אודי שגיא: כלומר, כל איש מילואים חייב למסור כתובת, שם, משלח יד, כל מיני דברים מהסוג הזה, ואנחנו מבקשים שגם כתובת דואר אלקטרוני.
ענת ברקו: אתם תיצרו לו?
ענת ברקו: זאת אומרת, אם לא, אתם מחייבים אותו ליצור?
ענת ברקו: יש אנשים שאין להם והם לא יודעים לעבוד על מחשב בגילאים מסוימים.
<יונת ריין ספיר: יש גם אנשים שאין להם טלפון קווי, דרך אגב.
איל בן ראובן: יש כאלה שעקרונית - - -
ענת ברקו: לא רוצים?
<אודי שגיא: מי שאין לו כתובת דואר אלקטרוני שהוא עושה בה שימוש והוא לא ימסור, כמובן שלא יחול עליו החוק.
<אודי שגיא: זה כמו שמי שאין לו טלפון קווי כי הוא בחר לא לעשות טלפון קווי, לא יכול למסור מספר טלפון קווי שבו אפשר להשיג אותו.
<אודי שגיא: אנחנו לא נתקן את התקנות - - -
עמר בר-לב: השאלה היא אם זה מצוין בחוק.
<אודי שגיא: זה לא מצוין, אבל זו חוכמת המעשה כי גם לגבי טלפון קווי וגם לגבי כתובות או קרובי משפחה, מי שאין לו לא מוסר כי אין לו את המידע.
<אודי שגיא: אבל מי שיש לו כתובת דואר אלקטרוני והוא עושה בה שימוש, אנחנו רוצים לחייב אותו למסור לנו אותה, לא רק כעניין של שיקול דעת שלו אלא כעניין של חובה.
איל בן ראובן: אני רק מציע שזה ינוסח ככה, כי אני מכיר את קצינות הקישור שיכולה להיות מישהי שתיכנס איתו לאיזה עימות על העניין הזה, שאין לו.
איל בן ראובן: ההגדרה שלך עכשיו היא בסדר גמור.
<אודי שגיא: ברשותך, אני מבין מאיפה הוא בא אבל אני חושב שהחשש הוא תיאורטי.
<אודי שגיא: אני לא שמעתי על קצינת קישור שנכנסה לעימות עם איש מילואים שלא מחזיק טלפון קווי, למרות שהתקנות מחייבות אותו למסור את מספר הטלפון.
<אודי שגיא: ברור שאם אין לך טלפון קווי, אתה אומר, אין לי, ובזה זה נגמר.
<אודי שגיא: אם איש מילואים יגיד, אין לי כתובת דואר אלקטרוני כי אני לא משתמש בטלפון חכם או כי אני מנוע מבית-משפט להחזיק חשבון דואר אלקטרוני – יש גם מקרים בודדים כאלה, ברור שלא - - -
אבי דיכטר: אני רוצה לעזור לכם וגם לעזור לחברי הכנסת.
אבי דיכטר: הרי בתקנה היום מחויב כל איש מילואים לתת את שמו הפרטי ושם משפחתו, מצבו האישי, נשוי, גרוש, אלמן או רווק, ילדים, שם הילדים, מספר זהות ופרטים מזהים, מען, מקום שהות זמני, מקום עבודה, מספרי טלפון בביתו, מקום עבודתו, ומספרי טלפון אחרים, מספר פקסימיליה שבאמצעותם ניתן ליצור איתו קשר ולהשאיר לו הודעות.
אבי דיכטר: ואז מגיעים לכתובת הדואר האלקטרוני.
אבי דיכטר: עד היום, התקנה אומרת: כתובת הדואר האלקטרוני שלו אם חפץ בכך.
אבי דיכטר: אני מניח שהסעיף הזה נכתב כשדואר אלקטרוני עוד נתפס כמשהו מפחיד, מבהיל ופוגע בפרטיות.
<עידו בן-יצחק: ב-1999.
אבי דיכטר: נו, עברו כבר 20 שנה.
אבי דיכטר: אז זה באמת נתפס כמשהו - - - אפילו אם אתה מחזיק קבוע של רכב נוסעים פרטי, אתה מחויב לתת את הפרטים על-פי התקנות היום.
אבי דיכטר: אני אומר את זה פשוט כדי שנכניס את הסיפור של הדואר האלקטרוני לקונטקסט הנכון, למה בזמנו זה היה "אפ חפץ בכך", ומה היום, כדי לשמור על קשר.
אבי דיכטר: כל אחד מאתנו מבין את זה.
אבי דיכטר: אם יש הערות או שאלות לנושא הזה, כי אני רוצה לעשות את הסיפור קצר.
אבי דיכטר: הוא נראה לי מאוד ברור.
עמר בר-לב: יש לי הערה או שאלה.
עמר בר-לב: יש הרבה אנשים שכתובת הדואר האלקטרוני שלהם הוא של החברה שבה הם עובדים.
עמר בר-לב: לי למשל, עד שנכנסתי לעבודה הזאת, כתובת הדואר האלקטרוני היתה של החברה שבה אני עבדתי.
עמר בר-לב: אם בן-אדם מחליף עבודה, זז, הוא לא רוצה שזה יגיע לכתובת של העבודה שלו – כל פעם שהוא מתגייס הוא צריך לתת את הכתובת העדכנית לעכשיו או שזה חד פעמי?
<אייל יוסיפסקו: לפי הוראות חידוש שאלון פרטים אישיים, זה קורה כל תקופת זמן וגם כל הגעה שלו לפעילות.
<אייל יוסיפסקו: ואם הוא משנה, גם באתר עצמו הוא יכול לשנות - - -
עמר בר-לב: את זה הוא לא יעשה, הוא לא ילך לאתר וישנה.
<אייל יוסיפסקו: לא, לאתר הוא נכנס דרך הכתובת הנוכחית שלו, ומשנה לכתובת הבאה שלו.
עמר בר-לב: הוא לא יעשה את זה.
עמר בר-לב: הוא שכח מזה.
עמר בר-לב: השאלה היא אם כל פעם שהוא מתגייס למילואים והוא עבר עבודה יומיים קודם ויש לו כתובת אחרת, אז כמו שהוא נותן את מספר הטלפון אם הוא עבר דירה הוא נותן?
<אייל יוסיפסקו: נכון, זה חלק מפרוטוקול הקליטה.
<אודי שגיא: זה חלק מטופס שאלון הפרטים האישיים.
<אודי שגיא: כפי שאם אדם עובר כתובת ומחליף מספרי טלפון, לפעמים באופן תדיר, אנחנו מעריכים שאנשים לא יזכרו באופן אקטיבי כל פעם שמחליפים מספר טלפון או כתובת, לפנות אל הצבא ולהגיד לנו.
<אודי שגיא: ולכן בכל פעם, גם מדי שנה וגם כשהוא מגיע למילואים, מחדשים את הפרטים והוא יכול לשנות את הכתובת.
<אודי שגיא: אגב, לגבי הדואר האלקטרוני זה הכי פשוט כי הרי כל אחד יכול לפתוח היום כתובת דואר אלקטרוני בחינם לגמרי.
<אודי שגיא: יש הרבה מאוד ספקים שנותנים את השירות הזה בחינם, ומי שלא רוצה לעשות שימוש בכתובת של העבודה יכול להחזיק לעצמו גם כתובת לעניינים אישיים.
עמר בר-לב: כן, אבל זה כבר עניין אישי שלו.
<אודי שגיא: זה עניין אישי, וכל אחד יבחר.
<אודי שגיא: יש לו את מרב האפשרויות.
עמר בר-לב: זה לא קשור לחוק.
עמר בר-לב: השאלה היא אם כל פעם שהוא בא הוא מעדכן את הכתובת, ולא הולך לאיזושהי כתובת של עבודה שהוא עבד לפני חמש שנים והוא כבר מזמן לא שם.
<אודי שגיא: הוא יכול לעדכן גם כשהוא רוצה, וגם הוא נדרש לעדכן כשהוא מתייצב.
אבי דיכטר: עוד שאלות בנושא הזה, חברי הכנסת?
אבי דיכטר: עוד הבהרות מכם?
אבי דיכטר: אנחנו יכולים להצביע, עידו?
<עידו בן-יצחק: אני אקרא את הסעיף.
<עידו בן-יצחק: "תקנות שירות המילואים (חובות חיילי המילואים) (תיקון), התשע"ז-2017
אבי דיכטר: אנחנו מצביעים על תיקון תקנות שירות המילואים (חובות חיילי המילואים), כפי שהקריא כאן עידו בנושא מחיקת המילים "אם חפץ בכך" במסירת כתובת הדואר האלקטרוני, אלא הוא יצטרך למסור את הכתובת הזו.
אבי דיכטר: בעד התיקון – פה אחד תקנות שירות המילואים (חובות חיילי המילואים) (תיקון), התשע"ז-2017, אושר.
אבי דיכטר: תיקון התקנה אושר פה אחד.
אבי דיכטר: ועדת חוץ וביטחון מתארחת היום כאן בהר הרצל, בהיכל הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
אבי דיכטר: תודה, אריה, שנעניתם.
אבי דיכטר: לצערי, חברי הכנסת בהופעה די דלילה, אבל הטובים פה, כרגיל.
<קריאה: זה היה משפט חשוב.
אבי דיכטר: אריה, בבקשה.
<אריה מועלם: אנחנו שמחים לארח אתכם הבוקר כאן בהר הרצל.
<אריה מועלם: בוקר טוב.
<אריה מועלם: לי קוראים אריה מועלם, אני סמנכ"ל ראש אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון.
<אריה מועלם: איתי חברים מהאגף – גבאי, סגן ראש האגף וראש היחידה להנצחת החייל; יאיר בן שלום, מנהל היכל הזיכרון; ריקי מורד, ראש היחידה לתגמולים והטבות; קרן אברהם, ראש היחידה לתקציבים; עפרה, ראש היחידה לשירותים סוציאליים; עמית, אחראי על האמרכ"לות; נעמה, אחראית על ההדרכה בהיכל; וחגית, היא אחראית על פניות הציבור.
<אריה מועלם: לאורך השנים אנחנו עוסקים בהנצחה ובזיכרון, ואנחנו מדברים על זיכרון, והרבה פעמים אנחנו שואלים את עצמנו מה זה זיכרון, ואיך מביאים לידי ביטוי זיכרון.
<אריה מועלם: אנחנו מכירים את ראשי המדינה וחברי הכנסת ושרים שבאים ביום הזיכרון לבתי הקברות הצבאיים ומתחייבים למשפחות השכולות לזכור את כולם.
<אריה מועלם: זיכרון זה דבר מופשט, ואז כשאומרים למשפחה שכולה – 'אנחנו נזכור את הבן שלך', היא שואלת את עצמה – איך בדיוק?
<אריה מועלם: איך בדיוק המדינה זוכרת?
<אריה מועלם: אז המדינה כמדינה יש לה את הסמלים הממלכתיים של זיכרון – יש את יום הזיכרון, שבו הסמל המובהק זה הורדת הדגל לחצי התורן, והצפירה, והטקסים בבתי הקברות הצבאיים, אבל הם ממלכתיים, הם של הממלכה.
<אריה מועלם: והמשפחות באופן אישי, בעיקר בשנים האחרונות, לאור התבגרות האוכלוסייה של המשפחות, כי אם ניקח את מלחמת יום כיפור, למשל, כשנפלו שם עד ה-31 במאי 74' בערך 2,600 ומשהו חללים, כולל ההתשה, 60 אחוז מההורים כבר לא בחיים.
<אריה מועלם: למעלה מ-60 אחוז.
<אריה מועלם: כי עברו כבר ארבעים וכמה שנים, וההורים היו לפחות בני 30 כשילדו את הילדים שלהם, ומדובר פה בהרבה חיילי מילואים.
<אריה מועלם: אז הבקשות שלהם היו, שכשהם הולכים לעולמם, שמישהו מהמדינה יזכור את הבן ביום האזכרה האישי שלו.
<אריה מועלם: לכאורה, בקשה לא פשוטה.
<אריה מועלם: כי כפי שאמרתי קודם, המדינה מתעסקת עם זיכרון ממלכתי, והמדינה שלנו עושה את זה מצוין – למעלה ממיליון וחצי אזרחים ביום הזיכרון באים לבתי הקברות הצבאיים, ואני לא מכיר אף נושא שמאחד כל כך הרבה אזרחים ממדינת ישראל שבאמת באים לבתי הקברות הצבאיים מכל המגזרים, מכל הדתות, מכל העדות.
<אריה מועלם: ופה הבקשה היא – תיכנסו לזיכרון האישי היום, ראש חודש אב, המשפחה הלכה לעולמה, היא מצפה שהמדינה תזכור את הבן שלה ביום האזכרה האישי שלו.
<אריה מועלם: אין כזה דבר באף מקום בעולם.
<אריה מועלם: בדקנו, חקרנו – מדינות בעולם עוסקות בזיכרון ממלכתי.
<אריה מועלם: קחו את ארצות הברית, המדינה הגדולה, ב-28 במאי האחרון היה שם ה-Memoriyal Day האמריקאי - - -
אבי דיכטר: שהוא גם כן, הוא פעם היה ה-30 במאי, עד שהם החליטו, כמו כל דבר אמריקאי, לעשות אותו ביום שני האחרון של חודש מאי.
עליזה לביא: נכון, זה גם הסיילים הגדולים.
עליזה לביא: אבל ברשותך, אם אפשר להשוות את זה למדינה שיש בה שירות חובה, איזו מדינה יש בה שירות חובה?
עליזה לביא: לארצות הברית אין שירות חובה, אז קשה להשוות.
אבי דיכטר: היה בה שירות חובה.
עליזה לביא: היה.
עליזה לביא: אבל היום אין.
אבי דיכטר: יש שם הרבה מאוד חללים של שירות חובה.
עליזה לביא: אבל היום לא.
<אריה מועלם: גם במדינות שיש שירות חובה, לא - - -
עליזה לביא: אז איזו מדינה יש, שיש בה שירות חובה, שאתה יכול להשוות את הזיכרון, או את חובת הזיכרון?
<אריה מועלם: אנחנו, ככה, ניסינו להשוות להרבה מדינות, אני לא יודע להגיד לך בדיוק נקודתית, אבל בדקנו באוסטרליה, בדקנו בבריטניה, בדקנו בצרפת, בדקנו בהרבה מאוד מדינות – אין זיכרון אישי.
<אריה מועלם: כל הזיכרון שם הוא זיכרון קולקטיבי, זיכרון ממלכתי, שהממלכה ביום הזה עושה איזשהן פעולות ממלכתיות, מי יותר ומי פחות, מי סיילים, ומי נאום הנשיא במקום כזה, ובארצות הברית גם מניחים את דגל המדינה על קברם של החיילים, כמו שאנחנו עושים פה, פעולות נוספות, מצעד של וטרנים בעיר כזאת או בעיר אחרת, אבל ממש אחוז כזה גדול מאזרחי מדינה לא מגיעים ולא עוסקים בהנצחה באותו יום, ובוודאי ובוודאי לא ביום זיכרון אישי של חייל.
<אריה מועלם: והיה לנו אתגר – איך באמת אנחנו כמדינה ניכנס להיבט האישי של כל משפחה ונזכור את החלל.
<אריה מועלם: והדבר השני – במדינות בעולם, אם הזכרת מדינות, יש מושג שנקרא "קבר החייל האלמוני", בביקור של ראשי מדינות שהולכים לאותה מדינה נפתח בהנחת זר על קבר החייל האלמוני.
<אריה מועלם: אם ניקח את צרפת, אז בשער הניצחון יש את נר התמיד, ששם בדרך כלל ראשי המדינות מניחים זר, או אם ניקח אפילו את ארצות הברית בארלינגטון יש שם את קבר החייל האלמוני ושם מונח זר, או במדינות אחרות בעולם.
<אריה מועלם: אצלנו, במדינת ישראל, המושג הזה לא קיים.
<אריה מועלם: לא קיים, כי צה"ל החליט שכל עוד היחידה לאיתור נעדרים קיימת, אין מושג של חייל אלמוני.
<אריה מועלם: גם חייל שלכאורה אין לו קבר, כמו למשל אורון שאול, מוגדר כמקל"ן ונעשים כל המאמצים להביאו לקבר ישראל.
<אריה מועלם: גם חיילים אחרים.
אבי דיכטר: הוא מוגדר כחייל שמקום קבורתו לא נודע.
<אריה מועלם: כן, אבל הוא לא מוגדר כחייל אלמוני.
<קריאה: עושים כל מאמץ להמשיך תמיד כדי לאתרם ולהביא אותם לקבר ישראל.
אבי דיכטר: אגב, בארלינגטון הייתי בשבוע שעבר.
אבי דיכטר: אני רוצה להגיד לך, יש שם בקבר החייל האלמוני 24 שעות ביממה, 365 יום בשנה, משמר כבוד שמתנהל, ובאים לראות את טקס החילופין של שומרי הכבוד שם, והוא לא פחות מפורסם מארמון בקינגהם.
<אריה מועלם: ב-4 ביולי האחרון הנחתי שם זר, וכמו שאתה אומר, צפו שם לפחות 500 איש בטקס הזה.
<אריה מועלם: הייתי שם כאורח של משרד ההגנה, ואחד מהטקסים שלהם שם להניח זר על קבר החייל האלמוני, ובאמת ראיתי את מה שאתה אומר, בהחלט.
<אריה מועלם: הדבר הנוסף – תפיסת ההנצחה במדינה היא בהתאם לתפיסה של מקרים בוועדה, בהתאם לתפיסה חילית.
<אריה מועלם: בשריון מונצחים בערך 5,000 חללים, באתר הצנחנים בגבעת ברנר מונצחים כ-1,400 צנחנים, בצומת גולני מונצחים כ-1,500 חיילי גולני.
<אריה מועלם: אין אתר אחד, שהמדינה הכריזה עליו כאתר ממלכתי, ששם מונצחים כל חללי מערכות ישראל - - -
אבי דיכטר: ויש עוד, מן הסתם, הרבה אתרים בחטיבות.
<אריה מועלם: ואתרים בחטיבות.
אבי דיכטר: בחטיבות עצמם ואתרים בשטח.
אבי דיכטר: גלילות וכו'.
<אריה מועלם: בתפיסה הזאת יש קרוב ל-3,000 חללים, שאין להם שיוך חילי, ולא מונצחים באף הנצחה חילי.
<אריה מועלם: לכאורה, יש פה חוסר שוויוניות באחידות, שאנחנו מדברים עליו כל הזמן בתפיסת ההנצחה, בין אלה שמונצחים לבין אותם 3,000 שלא מונצחים באף אתר הנצחה רשמי, או של המדינה, או של הצבא, או של השב"כ, או מוסד, או שירות בתי הסוהר, או של משטרת ישראל.
<אריה מועלם: התפיסה הזאת, מאז הקמת המדינה, או מלפני הקמת המדינה, למעלה מ-3,000 חיילים לא נמצא להם שיוך חילי ולא נמצא להם מקום באנדרטאות החיליות או באנדרטאות הממלכתיות.
<אריה מועלם: ההיכל הזה בא לתת מענה לאותו ערך, שאנחנו מדברים עליו כל הזמן בצבא ובמשרד הביטחון, של שוויוניות ואחידות בין החללים.
<אריה מועלם: הרעיון היה להקים מבנה, שבתוך המבנה יהיו שמותיהם של כל הנופלים מאז 1860 ועד היום.
<אריה מועלם: והפיתרון של הזיכרון האישי היה שליד כל שם יהיה נר זיכרון, שמערכת ממוחשבת יודעת להדליק את הנר הזה ביום האזכרה האישי של כל חלל, ויש פה צוות של עובדים, יחד עם יחידה צבאית, שמתוקננת פה, עם נציגים של המשטרה והשב"כ, שכל יום יהיה פה איזה טקס קצר של כמה דקות להדלקת הנרות, לאמירת קדיש ו"אל מלא רחמים" לאותם חללים, שהיום זה יום האזכרה האישי שלהם.
עליזה לביא: ואז הם מהבהבים?
<אריה מועלם: ואז הנרות מהבהבים.
<אריה מועלם: אנחנו נראה את זה תיכף.
<אריה מועלם: ובנוסף לזה, במרכז ההיכל התמונות של אותם חללים יעלו על המסכים.
<אריה מועלם: בימים, שלצערי, יש הרבה חללים, אז התמונות יתחלפו באיזשהו סדר רנדומאלי של זמן, שכל אחד יהיה על המסך, עם המשך, כדי להקנות את הערכים של הנופלים לבני הנוער, לאזרחי מדינת ישראל, יהיה אפשר להיכנס לאפליקציה ולקבל את קורות החיים של הנופלים של אותו יום ושל ימים אחרים, לראות את תמונתם, לראות את קורות חייהם של הנופלים.
עליזה לביא: ממתי זה?
עליזה לביא: ממלחמת השחרור?
<אריה מועלם: מ-1860 עד היום.
<אריה מועלם: 1860 זה התאריך שקבע בזמנו בגין, כשהיה ראש הממשלה, שזה התאריך שמונים את מניין חללי מערכות ישראל, כאשר החלל הראשון שנפל הוא מ-1873, אנחנו נראה את השם שלו, נדבר בפנים.
עליזה לביא: 1870?
<יאיר בן שלום: כן, 5 בינואר, ההרוג הראשון.
<יעקב גבאי: מהתקופה של היציאה מהחומות.
<יעקב גבאי: ההגדרה של 1860 הייתה היציאה מהחומות.
<יאיר בן שלום: ממשכנות שאננים.
עליזה לביא: מי התייחס, סליחה?
עליזה לביא: בגין?
<אריה מועלם: בגין.
<אריה מועלם: בגין, בהיותו ראש ממשלה ושר ביטחון.
עליזה לביא: הוא התייחס לנושא של הנצחה?
עליזה לביא: כלומר, זה היה במסגרת מה?
עליזה לביא: מה זה היה?
עליזה לביא: למה הוא התייחס?
<אריה מועלם: זה היה במסגרת המועצה הציבורית להנצחת החייל, שדנה ממתי מונים את מניין חללי מערכות ישראל.
<אריה מועלם: כשר ביטחון הוא קבע את הקביעה הזאת.
<אריה מועלם: ומאז ועד היום זה התקבע כתאריך שממנו מונים את מניין 23,575 נופלים עד היום.
עליזה לביא: אז אותו חלל ראשון יצא מהחומות?
<יאיר בן שלום: הוא היה תושב משכנות שאננים, זה היה חורף גשום, הברכות שלהם התמלאו, ואנשי כפר סילוואן כעסו על זה שהם לא קונים מהם, באו ועשו מתקפה, ובמתקפה הזאת הוא נהרג, והוא הוכרז כחלל הראשון.
<יעקב גבאי: הייתה ועדה שעבדה במשך עשר שנים כדי ללקט את כל המידע מ-1860 ועד קום המדינה, כדי לשייך את כולם.
<יעקב גבאי: בתוך הקבוצה הזאת יש את חללי המחתרות – את ההגנה, את האצ"ל, את הלח"י, השומר, משמר העם – כל אותן קבוצות שהיו לפני קום המדינה ולפני קום צה"ל.