GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יעקב גבאי: עשר שנים, ועדה שמינה שר הביטחון, וזאת בדיוק התוצאה.
<יעקב גבאי: אנחנו מקבלים המון פניות של כאלה – למה הם בפנים והם לא – זו הייתה ההחלטה של הוועדה.
<יעקב גבאי: ואנחנו עדיין מקבלים מדי פעם - - -
<קריאה: פניות כאלה.
<יעקב גבאי: 'דוד שלי היה באצ"ל, הם נסעו יחד, למה זה כן, ולמה זה לא'.
<יעקב גבאי: בוועדה זה בדיוק חלק מתוך הקריטריונים שהם בחנו כל אירוע לגופו של עניין, ולא באופן אוטומטי השיוך שלו למחתרת כזאת או אחרת הכניס אותו תחת המעטפת של ההיכל.
איל בן ראובן: תגיד, אריה, שאלה – איך מתייחסות לזה, בגדול, המשפחות השכולות?
איל בן ראובן: כי אנחנו בעבר הרי שמענו את הטענות או מחשבות של – רגע, יש לנו ב-188, ויש לנו בלטרון, ויש לנו בזה, ויש לנו פה, ואנחנו כל היום רצות ביניהם – איך המשפחות מקבלות את זה?
עליזה לביא: ויש כ-3,000 שאין להם אפילו אחד.
איל בן ראובן: לא, הם ברור שזה חשוב להם.
איל בן ראובן: אני מדבר דווקא על משפחות שיש להן, יש להן ביותר ממקום אחד, והן מרגישות שהן כמעט עובדות בזה.
<אריה מועלם: אנחנו קיבלנו הערכה מערכתית, שההיכל הזה, מיום חנוכתו עד התאריך שייפתח רשמית לקהל, יהיה סגור לקהל הרחב, הוא יהיה פתוח אך ורק למשפחות השכולות.
<אריה מועלם: יש פה מערך בחודשיים האחרונים להסיע לפה בצורה מאורגנת את המשפחות מכל הארץ, מאילת עד קריית שמונה, לקבוע מועדים, שכל משפחה, כל סניף של יד לבנים מכל אזור מגיעים לפה.
<אריה מועלם: אתם ראיתם פה משפחות, המשפחות במקרה היום הן מרמת גן, וכך כל יום.
אבי דיכטר: והתגובות?
<אריה מועלם: את התגובות, אם יהיה לנו זמן אנחנו נראה בסרט; אם לא, אנחנו נשמע אותן בפנים, כי המשפחות בפנים, אבל אולי תראו כמה תגובות של משפחות.
<יאיר בן שלום: תריצי כמה על הסרט, זה חשוב.
<אריה מועלם: אל תראי את כל הסרט, כי אנחנו - - -
אבי דיכטר: בעשר וחצי אנחנו לא פה.
<יאיר בן שלום: האמירה הכי משמעותית שאנחנו מקבלים, ובעיקר מהורים מבוגרים, זה – 'עכשיו אנחנו יכולים למות בשקט'.
<אריה מועלם: זו התגובה.
<יאיר בן שלום: פשוט מדהים.
<יאיר בן שלום: יש לנו עשרות סרטונים כאלה, שבהן זאת האמירה מהם.
<אריה מועלם: תראי רק תגובות של משפחות, נעמה.
<אריה מועלם: (הקרנת סרטון)
<אריה מועלם: זה במקרה ביקור של משפחות מהצפון, דרוזיות.
<אריה מועלם: (המשך הקרנת סרטון)
<אריה מועלם: זה אב שכול לשניים.
אבי דיכטר: אם אין שאלות, ניכנס פנימה.
<אריה מועלם: נעמה, תודה.
<אריה מועלם: ברשותכם, אנחנו נצא לסיור, כי אני מבין שזמנכם הוא עד עשר וחצי.
עליזה לביא: כן, רק שאלה אחת – אנשים שפונים, מה שאתה אמרת, למי הם פונים?
עליזה לביא: יש נציב תלונות?
<אריה מועלם: לא, לא, לא.
<אריה מועלם: ביחידה להנצחת החייל יש צוות.
<אריה מועלם: תראי, היו הרבה מאוד שאלות על השמות.
<אריה מועלם: היו גם איזשהן כתבות בעיתונים על העניין הזה.
<אריה מועלם: למשל, 150 חפ"רים מיוון ששמם לא נכנס ליוון – למה?
<אריה מועלם: זאת שאלה.
<אריה מועלם: האם החפ"רים שהיו ביוון באמת נכנסים להיכל או לא.
<אריה מועלם: הם לא נמנו במניין חללי מערכות ישראל על ידי אותה ועדה שדיברו עליה קודם.
<אריה מועלם: לצורך הנושא הזה הקמנו ועדה מדעית יחד עם פרופסור יואב גלבר, מוטקה נאור, קדיש אלון, נועם אבן ועוד, שהם יישבו על המדוכה הזאת וימליצו בפנינו האם באמת אותם 150 חפ"רים נכנסים להיכל או לא נכנסים.
<אריה מועלם: כשניכנס פנימה, נראה שיש אפשרות לתוספות ושינויים.
<אריה מועלם: לכל חלל יש לבנה.
<אריה מועלם: גם אם מצאנו טעות, ולמה הבאנו את המשפחות קודם?
<אריה מועלם: סיבה נוספת – אם מישהו כותב "אורנשטיין", נגיד, עם שני יודים, ואנחנו כתבנו עם יוד אחת, ובאה המשפחה וראתה עם יוד אחת, והיא כותבת עם שני יודים, בתוך 24 שעות מוציאים את הלבנה, שולחים לחריטה חדשה, ומחזירים את הלבנה למקום עם היוד הנוספת.
<אריה מועלם: זאת אומרת, המחשבה להביא את המשפחות גם הייתה מהסיבה של בואו תראו, יכול להיות שלפני 30 שנה האיות של השם היה כזה או אחר, או היום אתם רוצים לראות את השם אחרת, או שכתבנו את הכינוי לא נכון, זה איזשהו אמצעי נוסף שלנו לבקרה של השמות.
<אריה מועלם: ועדיין, אם יש משהו ששכחנו, ויש משהו שצריך להוסיף – המערכת יודעת לעשות את זה בתוך 24 שעות.
<יאיר בן שלום: שימו לכם את האוזניות על הצוואר.
<יאיר בן שלום: אנחנו עושים טקס קצר וניכנס.
<יאיר בן שלום: נעשה את בדיקת הקשר שם.
<יאיר בן שלום: יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, חבר הכנסת אבי דיכטר; נכבדיי כולם, בוקר טוב.
<יאיר בן שלום: התכנסנו כאן בהיכל הזיכרון הממלכתי לזכרם של 23,575 חללי מערכות ישראל.
<יאיר בן שלום: זהו אתר ממלכתי לזכרם של החללים, אשר מבטא את משמעות המאבק למען קיומה של מדינת ישראל.
<יאיר בן שלום: היכל הזיכרון נחנך ביום הזיכרון תשע"ז-2017, בהתחייבות ובהבטחה של משרד הביטחון למשפחות השכולות, והוא התגשמות הציווי שנטלה מדינת ישראל על עצמה – לזכור את כולם.
<יאיר בן שלום: התפיסה המובילה את מבנה ההיכל היא להנצחה לאומית משולבת להנצחה אישית, בה יונצחו כלל הנופלים ממערכות ישראל באופן שווה ואחיד.
<יאיר בן שלום: מדי שנה ביום הנפילה יודלק נר ליד שמו של כל נופל, וביום הזיכרון הכללי יודלקו הנרות כולם.
<יאיר בן שלום: בסיור בהיכל ניטול גם אנחנו חלק פעיל במסע חייה של האומה ונהפוך לשותפים למטרה ולחזון שלשמם הוקם.
<יאיר בן שלום: אבוקת הזיכרון בה דולקת אש התמיד מסמלת את המחויבות הערכית להמשיך ולזכור את הנופלים לעד.
<יאיר בן שלום: האש הינה אחת מארבעת יסודות העולם ומשמשת מרכיב מרכזי במסורת ובמנהגים של תרבויות שונות.
<יאיר בן שלום: כאן אצלנו בהיכל מסמלת האש את המשכיות החיים, תוך מחויבות לזכור ולהעביר את מורשת הנופלים מדור לדור.
<יאיר בן שלום: וכעת יונח הזר.
<יאיר בן שלום: אני מתכבד להזמין את יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, חבר הכנסת אבי דיכטר, להנחת הזר בשמכם.
<יאיר בן שלום: (טקס הנחת זר לנופלים)
<יאיר בן שלום: נקום כעת לאמירת "יזכור".
<יאיר בן שלום: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת האלוף במילואים אלעזר שטרן, מפקדי, לאמירת "יזכור".
אלעזר שטרן: יזכור עם ישראל את בניו ובנותיו הנאמנים והאמיצים, חיילי צבא ההגנה לישראל, וכל לוחמי המחתרות וחטיבות הלוחמים במערכות העם, וכל אנשי קהילת המודיעין, הביטחון, המשטרה ושירות בתי הסוהר, אשר חרפו נפשם במלחמה על תקומת ישראל, וכל אלה שנרצחו בארץ ומחוצה לה בידי מרצחים מארגוני הטרור.
אלעזר שטרן: יזכור ישראל ויתברך בזרעו ויאבל על זיו העלומים וחמדת הגבורה וקדושת הרצון ומסירות הנפש של הנספים במערכה הכבדה.
אלעזר שטרן: יהיו חללי מערכות ישראל עטורי הניצחון חתומים בלב ישראל לדור דור.
<יאיר בן שלום: עתה ניכנס לסיור בהיכל.
<יאיר בן שלום: אני מבקש מכם לשים את האוזניות, לפתוח את המתג, ומי ששומע אותי עכשיו דרך האוזניות יסמן לי שהוא שומע אותי.
<יאיר בן שלום: (סיור בהיכל)
אבי דיכטר: שלום לכולם, נא לתפוס מושבים, אנחנו מבקשים להתחיל.
אבי דיכטר: ובכן, אנחנו מקיימים דיון מהיר בנושא: מלש"ביות יוחתמו על "הצהרות דת" לפטור מצה"ל בבתי-הספר במקום בבתי-הדין הרבניים.
אבי דיכטר: זו הכותרת שניתנה.
אבי דיכטר: הדיון המהיר הוא לבקשת כמה חברי כנסת, חלקם נמצאים כאן אתנו היום.
אבי דיכטר: אני רואה את ענת ברקו כאן, חברת הכנסת רחל עזריה כאן, חבר הכנסת מיקי לוי, וגם חברת הכנסת מיכל רוזין.
אבי דיכטר: הדיון פתוח לפי סעיף 120(ב)(2) לתקנון הכנסת.
אבי דיכטר: אני מבקש בקצרה מחברי הכנסת שהגישו את הבקשה, ממש בשתיים-שלוש דקות, לומר את הפתיח שלהם.
אבי דיכטר: ואנחנו מתחילים לפי הסדר: מיכל רוזין, ענת ברקו, מיקי לוי, רחל עזריה, מרב מיכאלי שהגיעה, היא תהיה האחרונה בנושא הזה.
מיכל רוזין: צהריים טובים לכולם.
מיכל רוזין: יזמתי את הדיון הזה אחרי פרסומו של נוהל חדש שעומד להיכנס לתוקף, אם הבנתי, למלש"ביות במערכת החינוך הדתית משנה הבאה, שיכולות לקבל פטור מגיוס לצה"ל.
מיכל רוזין: בנוהל, במקום לשלוח את אותן נערות צעירות לבתי-דין על מנת להצהיר על דתיותן ולשלם אגרת הצהרת דתיות בסך של 55 שקלים, בעצם יגיעו דייני בתי-הדין הרבניים בעצמם לבתי-הספר אל מוסדות הלימוד, יגבו מהצעירות את הצהרת הדתיות הנדרשת עבור פטור מגיוס, וזה כמובן מול עיניהם המפקחות של המחנכים והמחנכות.
מיכל רוזין: אני מבינה ששר החקלאות, שאחראי על הנושא, מתכוון גם לבקש פטור מהאגרה הזאת, ולא שאני מקדשת אגרות בעניין.
מיכל רוזין: אני חושבת שהיוזמה הזאת לא הגיע יש מאין.
מיכל רוזין: אני חייבת להגיד משפט מקדים, אבי, כי זה חשוב, ואני יודעת שזמנך קצר, אבל בכל זאת.
מיכל רוזין: זה חשוב.
אבי דיכטר: לא, זמני ארוך.
אבי דיכטר: זמנך קצר.
מיכל רוזין: אני מבקשת להדגיש, אני לא בודקת אזרחות רק על-פי שירות בצבא, כך חשבתי גם בנושא של השוויון בנטל ונושא החרדים.
מיכל רוזין: ולכן, אני מאמינה שמי שלא נכון לו לשרת בצבא, בין אם הוא דתי ובין אם הוא חילוני, הצבא שלנו מספיק חזק, המדינה, הדמוקרטיה שלנו מספיק חזקה להכיל זאת.
מיכל רוזין: אבל כאשר אנחנו מדברים על תופעה שבה יותר ויותר בנות דתיות – ויש לי את המספרים, אין לי זמן, אבל אני אוכל בהמשך לפרט, ובטח הצבא יפרט – יותר ויותר בנות דתיות בוחרות כן לשרת בצבא בשירות לאומי, באמת יש עלייה גדולה בגיוס.
מיכל רוזין: 26% מבנות החינוך הממלכתי-דתי שהתגייסו בשנת 2015, כלומר אחת מכל ארבע בנות דתיות כן משרתת בצבא, יש עלייה.
מיכל רוזין: אני חושבת שהנתונים האלה מלחיצים אותם.
מיכל רוזין: אנחנו רואים את הקמפיינים של ארגון "חותם", אנחנו רואים את הקמפיינים של ארגון "אחים לנשק" נגד שילוב נשים כלוחמות בצבא, והכול שייך, אי-אפשר להפריד, ונגד גיוס בנות דתיות לצבא.
מיכל רוזין: הנה, אתן תתגייסו לצבא ותסתכלו איך המפקד יתייחס אליכן, ותראו איך יטרידו אתכם, וכל הקמפיינים האלה באים ממקום של לחץ, של פניקה, של היסטריה, של מערכת החינוך הדתית לאומית כשהבנות מתחילות להתגייס לצבא.
מיכל רוזין: ולכן, חלק מהעניין הזה, הנוהל החדש הזה, אני חוששת שבא מצד אחד – ואין לי ספק ואני לא רוצה להקשות על אותן בנות, להקל עליהן ושלא ישבו עם כל מיני זוגות מתגרשים בבתי-דין רבנים, הכול טוב ויפה – אני חוששת, חבר הכנסת דיכטר, וזה חשוב, שאותן בנות, כאשר הן יכולות לבחור ללכת לצבא, וכמו שאנחנו רואים, רבע מהן בוחרות, הן יצטרכו לחתום על הצהרת דתיות באולפנות, בבתי-הספר שלהן תחת עיניהן המקפידות, מפקחות ורואות של המחנכים והמחנכות, שאנחנו יודעים את העמדות שלהם, הם מפיצים והם מוסרים לנו את העמדה שלהם.
מיכל רוזין: פה יהיה לחץ לא תקין, לא סביר על אותן בנות שלא להתגייס לצבא.
מיכל רוזין: בסופו של דבר זו הדאגה העיקרית.
אבי דיכטר: תודה רבה, מיכל.
אבי דיכטר: חברת הכנסת ענת ברקו; ולאחר מכן – חבר הכנסת מיקי לוי.
ענת ברקו: תודה, אדוני יושב-הראש.
ענת ברקו: כאחת שהייתה יושבת-ראש ועדת פרט, ואחד התפקידים, זה היה בנוסף על תפקידי, זה דת ומצפון, עמדו בפני חיילות שלא ידעו מהי פרשת השבוע אבל רצו להשתחרר מטעמי דת.
ענת ברקו: זאת אומרת שיש היום מנגנון שמאפשר השתמטות מהצבא לנשים, ויש מצד שני מהלך מבורך שיותר ויותר בנות דתיות רוצות לממש גם את עצמן, גם לעמוד באתגרים, וגם לתרום לביטחון המדינה.
ענת ברקו: אז פה נמצאה שיטה דורסנית לעידוד השתמטות, ולהפעלת לחץ חברתי.
ענת ברקו: זאת אומרת שאנחנו לא ראינו שבאים לבתי-ספר ממלכתיים ומחתימים בנות שם בנוכחות כל החברים שלהם על זה שהן לא תשרתנה בצבא.
ענת ברקו: למה לעכב את התהליך, אולי הגיע הזמן להשוות את התהליך של שחרור נשים, שחרור בנות משירות לתהליך של שחרור גברים, שיצטרכו להתייצב, שיצטרכו לעשות את כל התהליך, ולהוכיח את הדתיות, ולא לעשות ככה שגר ושכח וגמרנו.
ענת ברקו: אני רוצה להקריא לכם כמה התבטאויות: נכנסת יהודייה ויוצאת לא יהודייה, מתאמנת לקראת החתונה להתאפר, לא יודע מי יתחתן אתה.
ענת ברקו: ההסתה הזאת היא לא שונה מההסתה של ארגוני BDS שקוראים לחרמות נגד מדינת ישראל או מארגונים שיוצאים נגד צה"ל כמו "שוברים שתיקה" וארגונים כאלה.
ענת ברקו: צה"ל מעריך כי רבע מהמצהירות הן מתחזות, ולאחר שעולים על ההתחזות לא ניתן לצאת בהליכים.
ענת ברקו: זאת אומרת שאם רואים שאין כאן באמת ממש, אבל מישהו נותן לזה יד – ואני מדברת גם בדרך שמנסים לעשות כעת, ואני מבינה שמערכת החינוך לא תומכת בעניין הזה – אז צריך לראות איך אנחנו בודקים.
ענת ברקו: יש פרצה בחוק שמאפשרת השתמטות של נשים משירות, והפרצה הזאת צריכה להיסגר בכל המובנים, גם לבנות דתיות וגם לבנות חילוניות, ולאפשר לכל מי שרוצה ויכולה ומחויבת על-פי חוק, מבלי לרמות ומבלי שיפעילו עליה לחץ, לשרת בצה"ל ולתרום למדינת ישראל.
אבי דיכטר: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה; לאחר מכן – חברת הכנסת רחל עזריה.
מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
מיקי לוי: זה עוד מהלך של שר-שלום ג'רבי, מהלך לא ראוי, מהלך של הדרג הפוליטי שדוחף את היד שלו לכל מקום אפשרי ומקלקל אותו.
מיקי לוי: מגיעים לאולפנות, לחץ חברתי בלתי רגיל על אותן בנות לבוא ולחתום כבר באולפנה, במקום ללכת במהלך הרגיל והראוי.
מיקי לוי: הנה עוד מהלך, בואו לשירות הלאומי.
מיקי לוי: התהפכו סדרי עולם.
מיקי לוי: קודם כול הרי צריך ללכת לצה"ל, ורק כאשר צה"ל אומר מי לא ראוי, ילך לשירות הלאומי-אזרחי מי שלא נמצא כשר.
מיקי לוי: ופה מנסים לשנות לנו סדרי עולם, הופכים את המהלך.
מיקי לוי: אני חושב שזה מהלך לא ראוי, אסור לתת לו יד, צריך לעצור אותו.
מיקי לוי: ואם לא נעצור אותו עכשיו - - -
מרדכי יוגב: ממתי, חבר הכנסת מיקי לוי, אתה מכיר את המציאות באולפנות, או מיכל רוזין חברתי, ממתי אתם מכירים את המציאות?
מיקי לוי: אני לא רוצה להכיר - - -
מרדכי יוגב: או שמא כל כך אכפת לכם - - -
אבי דיכטר: מוטי, מוטי.
מיכל רוזין: אני מכירה את המציאות בהרבה מקומות שאתה מדבר עליהם.
ענת ברקו: - - - גם אתה רוצה להפריד את הבנות בפגייה?
אבי דיכטר: חברת הכנסת ענת ברקו וחבר הכנסת מוטי יוגב, נא – תודה רבה.
מרדכי יוגב: לא אמרתי את דעתי עדיין, אבל הדיון הזה - - - בדרך כלל אני לא פופוליסטי.
אבי דיכטר: מוטי, יש זמן, תאמר את דעתך בתורך.
מיקי לוי: חבר הכנסת יוגב, לא תשנה את דעתי שהמהלך ללכת לאולפנות ולהחתים את הבנות שם על הליכה לשירות הלאומי-אזרחי במקום למי שרוצה ללכת לצה"ל – אתה שהיית אלוף משנה בצה"ל צריך להגיד: חברים, זו דרך לא נכונה, לא נבונה, ולא לתת גושפנקה חוקית ללכת ולהחתים אותן באולפנות.
מיכל רוזין: הוא לא רוצה את הבנות בצבא, הוא חושב כמו לוינשטיין, ששיגעו את הבנות, שמקלקלים אותן.
אבי דיכטר: מיקי, בבקשה.
מרדכי יוגב: חברתי מיכל רוזין, מה שאני חושב אני אומר כשיגיע תורי.
מיכל רוזין: התפרצת, אז אפשר גם להתפרץ לדבריך.
מרדכי יוגב: התפרצתי בשאלה, לא בקביעה.
אבי דיכטר: חבר'ה, את הדיאלוג תעשו בחוץ.
מיכל רוזין: שאלה מתנשאת, יהירה, ומיותרת.
מרדכי יוגב: חבל שבגללך לא נהיה במצעד התועבה היום.
מיכל רוזין: הנה, בבקשה.
מיכל רוזין: אל תדאג, יש לך מספיק זמן, תבוא אתי באוטו, אני אקח אותך למצעד הגאווה.
אבי דיכטר: נא את הסידורים האישיים לא לעשות על חשבון הוועדה.
מרדכי יוגב: יש לנו את מצעד המשפחות היהודיות.
רוברט אילטוב: היא רוצה לדאוג לו למקום כבוד.
מיקי לוי: ולכן, אדוני, יחד עם חברותי נחרדתי מעצם הידיעה הזו.
מיכל רוזין: אם ישיבה פופוליסטית אז עד הסוף.
מיקי לוי: זה מהלך לא ראוי, זה מהלך שפוגע בחברה הישראלית, מהלך שפוגע בצה"ל, שינו פה סדרי עולם.
מיקי לוי: אני מבקש להחזיר את הסדר הקודם שהיה נהוג עד היום, ולבטל את כל ההליכה לאולפנות.
אבי דיכטר: חברת הכנסת רחל עזריה; ואחרונה מחברות הכנסת, מחברי הכנסת שהגישו את הבקשה – מרב מיכאלי.
אבי דיכטר: בבקשה, רחל.
רחל עזריה: תודה, כבוד היושב-ראש, אני דתייה, אז לשאלה אם אני מכירה או לא מכירה את מה שקורה באולפנות, אני מכירה היטב.
רחל עזריה: החלטתי להתגייס לצה"ל אחרי שהיית במסע לפולין ואיש העדות אמר: תשימו לב לצה"ל, בסופו של דבר זה מה שהיה מונע או זה מה שהיה יכול למנוע את הקטסטרופה, ולכן היה לי מאוד חשוב להתגייס.
רחל עזריה: זה לא היה פשוט ולא היה ברור מאליו.
רחל עזריה: אני חושבת על אם היה קורה מצב שהיו באים אלינו לכיתה ומחתימים את כולן, כוח הרצון שצריך כדי להתמודד ולהחליט, למרות שיש התנגדות מסביב, להתגייס לצה"ל, למרות הכול, אם היו עושים מהלך כזה זה היה מאוד מאוד מקשה.
רחל עזריה: שימו לב, הגיעו הבנות הדתיות, הן הבינו שצה"ל צריך, כל הבנות הדתיות, אנחנו מבינות שצה"ל צריך אותנו, והנערות בכלל מבינות את זה, ויש גידול עצום בשיעור המתגייסות הדתיות.
רחל עזריה: ב-2005 יש 26% מהבנות הדתיות, וב-2010 היו רק 930 לעומת 2,000.
רחל עזריה: זה גידול דרמטי בעשרות אחוזים, והבנות מבינות.
רחל עזריה: ופתאום יש כמה מובילים, אני לא יודעת מה הסיפור, אולי בשירות הלאומי מפחדים שהמספרים יורדים, רבנים שמפחדים לאבד את העוגן ואת הכוח ואת העוצמה להחזיק את הבנות, והם נלחצים.
רחל עזריה: ואז מתחילים בקמפיין נגד, והדבר הבא שעושים עכשיו זה נכנסים לתוך בתי-הספר להחתים בבית-ספר עם דיינים.
רחל עזריה: עכשיו רק תחשבו על נערה צעירה בת 17-16 שמגיעים דיינים אל בית-הספר להחתים, היכולת שלך להתנגד היא כמעט אפסית, היכולת לומר מה את רוצה היא כמעט אפסית.
רחל עזריה: אם אומרים שזה שירות לבנות, אז איך "צהלי" לא נכנסים?
רחל עזריה: ואיך "אלומה" לא? ואיך כל המקומות שבדיוק יעזרו לבנות להתגייס, להישאר דתיות, לעבור את התהליך הזה בצורה הכי טובה?
רחל עזריה: הן לא יכולות להיכנס לאולפנה, הן לא יכולות, אבל לבוא עם דיינים – אני פשוט מנסה לחשוב על עצמי בגיל 17 עם דיינים שמגיעים אלי לכיתה ומחתימים את כל הבנות, עזבו, זה לא יקרה.
רחל עזריה: עכשיו צה"ל צריך את הבנות.
רחל עזריה: ואני רוצה להזכיר שזה חינוך ממלכתי-דתי, אז הדתי אנחנו יודעים, אבל איפה הממלכתי?
רחל עזריה: ואיך אפשר לדבר נגד צה"ל?
רחל עזריה: מה שמחזיק אותנו פה בסופו של דבר זה צה"ל.
רחל עזריה: והבנות האלה רוצות לשרת לטובת העם והארץ.
רחל עזריה: ואומרים: נקשה על אותן בנות לשרת, ונדחף אותן לנתיב של שירות לאומי, שאני מבינה למה הוא נוח לאנשים מסוימים, אבל זה לא מה שהמדינה צריכה, זה לא מה שהעם צריך, זה לא מה שצה"ל צריך, וזה לא מה שנערות רוצות.
רחל עזריה: ותסמכו על הנערות האלה, הן מספיק בוגרות, מספיק חכמות, ומספיק חזקות להבין בדיוק מה צריך לעשות, ולכן אני מתנגדת לזה בכל תוקף, ואני מאוד מקווה שפשוט תחזרו בכם.
רחל עזריה: תבינו שזאת הייתה איזו סטייה מהמסלול, ניסיון ללכת באיזו דרך עקלקלה מיותרת לגמרי.
רחל עזריה: ותגידו: אנחנו סומכים על הבנות שלנו, הן בוגרות של החינוך שלנו.
רחל עזריה: אנחנו צריכים לסמוך על החינוך שלנו.
רחל עזריה: ואם הבנות יודעות מה נכון ויודעות מה טוב, תיתנו להן לקבל את ההחלטה שלהן.
רחל עזריה: אני בטוחה שזה יהיה מעולה, ורק ככה צ'ופר לציוניות הדתית כדי שנרגיש טוב ברגע כזה.
רחל עזריה: תדעו לכם ששיעור הקצינות הדתיות הוא 12% מהדתיות שיוצאות לקצונה לעומת 8% בשאר צה"ל.
רחל עזריה: אז תנו לצה"ל לקבל את הבנות האיכותיות שגדלות במערכת החינוך שלך, שלך, שלך, שלי, שלך, של כולנו.
רחל עזריה: תנו לצה"ל ליהנות מזה, ואל תמנעו מהן להתגייס לצה"ל.
רחל עזריה: תודה רבה.
אורי אריאל: תנו לצה"ל לנצח.
ענת ברקו: האיכות מאוד משמעותית.
אבי דיכטר: תודה רבה, רחל.
רחל עזריה: תנו לצה"ל לנצח, אבל בעזרת הבנות המדהימות האלה.
מיקי לוי: כל הכבוד, רחל.
אבי דיכטר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.
מרב מיכאלי: תודה, אדוני.
מרב מיכאלי: מה שאנחנו דנות ודנים פה זה פשוט מהלך ממוסד של המדינה לעודד השתמטות מצה"ל.
מרב מיכאלי: אין שום דרך אחרת שאפשר לקרוא לזה או לנסות להציג את זה.
מרב מיכאלי: זה פשוט הפעלת לחץ ממוסד, וזה מדהים אותי איך המדינה כאילו בפינתנו "לא הבנתי", אז יש גיוס חובה או אין גיוס חובה, או שיש גיוס חובה לחילוניות, אבל יש איסור כמעט על גיוס לדתיות.
מרב מיכאלי: באמת יש פה אם לא צביעות אז חוסר עקביות, ואם לא חוסר אחריות ממדרגה ראשונה אז באמת אפליה שמעוררת השתאות.
מרב מיכאלי: כמו שאמרה מיכל רוזין כששמעה את חברת הכנסת רחל עזריה מתארת איך היא החליטה בכל זאת עם כוח רצון מאוד גדול להתגייס, מיכל רוזין אמרה פה: לי לא הייתה ברירה, אף אחד לא שאל אותי.
מרב מיכאלי: אצלנו אין אופציה כזאת לא להתגייס, סליחה, עם כל הכבוד.
מרב מיכאלי: כל הדיון הזה של אל תפריעו לבנות לממש את רצונן, סליחה, יש בנות שלא שואלים אותן בכלל.
מרב מיכאלי: רצונן יכול להיות – ואם הן רוצות, חלילה, מאיזושהי סיבה לא לשרת ולא רוצות לשקר ולא לחתום על הצהרה כוזבת - -
מיכל רוזין: אז הן בכלא.
מרב מיכאלי: - - אז הן עוברות מדורי גיהינום, והן יושבות בכלא ומשלמות את המחיר, וזה בסדר גמור, כי יש גיוס חובה.
מרב מיכאלי: אבל מה?
מרב מיכאלי: יש גיוס חובה למי?
מרב מיכאלי: אין מהלך יותר מפלה בצורה מפורשת, אולי חוץ מבאמת מה שקורה עם בנים חרדיים שמותר להם ללכת לשבת להיות רשומים בישיבה, לומדים או לא לומדים, ואז יש פטור גורף.
מרב מיכאלי: אמרה חברת הכנסת ברקו שאולי הגיע הזמן להשוות את - - -
אורי אריאל: חרדים, דרוזים, בדואים.
מיכל רוזין: זה כי אתה לא רוצה, לא כי הם לא רוצים.
מרב מיכאלי: אולי הגיע הזמן להשוות את דרכי השחרור או את היכולת לא להתגייס של נשים וגברים, אז האמת היא שזה לא באמת שונה, תלוי רק לאיזה מגזר.
מרב מיכאלי: יש מגזרים שיש להם אופציות, יש מגזרים שאין להם אופציות.
מרב מיכאלי: כאן, אדוני, מדובר בהפעלת לחץ.
מרב מיכאלי: באמת, זה הדבר הכי ישיר מפורש, זה לא עקיף וזה לא מרומז, זה באופן מפורש לבוא עם ברי סמכה מתחום הדת שמצטרפים לברי סמכה מתחום ההוראה אל בנות צעירות שכפופות גם ככה ללחץ חברתי מאוד ברור, ואומרים להן: בבקשה, תחתמו שאתן לא הולכות לצבא.
מרב מיכאלי: לא טוב למדינת ישראל, לא טוב לחברה הישראלית, לא טוב לביטחון שלנו, רע מאוד מאוד מאוד לנשים האלו, ובעיקר, בואו, אז נפרק את כל הסיפור.
מרב מיכאלי: כאילו מה הסיפור?
מרב מיכאלי: אם בעצם אנחנו אומרות שאין גיוס חובה, זה לא שוויוני לכולם, יש פה כאלה שיעשו את העבודה השחורה של הביטחון, ויש פה כאלה שיהיו במעמד VIP ליהנות מהמסים של אלה שאחר כך גם ימשיכו את זה לאזרחות, אז בסדר, אז אנחנו כבר מדברות על אי-שוויון בין יהודיות ליהודים, לא בין מגזרים אחרים.
מרב מיכאלי: אז בואו תגידו את זה, השר אריאל, תגידו את זה על השולחן, נראה איך אנחנו מתמודדות.
אורי אריאל: כשאני אקבל רשות דיבור אני אגיד.
אבי דיכטר: תודה רבה, חברת הכנסת מיכאלי.
אבי דיכטר: לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לשר אריאל, נזרק פה נתון שאני לא יכול להשאיר אותו באוויר ככה מרחף.
אבי דיכטר: נאמר כאן נתון ש-25% מהבנות המצהירות - -
עליזה לביא: הן לא דתיות, אדוני.
אבי דיכטר: - - הן מצהירות הצהרה כוזבת.
עליזה לביא: נכון, הן לא דתיות.
אבי דיכטר: האם הנתון הזה נכון?
עליזה לביא: הן לא דתיות.
עליזה לביא: זה לא עניין של דתי, לא דתי.
אבי דיכטר: שנייה, עליזה, נזרק פה נתון, זה נכון שאי-אפשר להשאיר אותו ככה בחלל האוויר.
אבי דיכטר: אני מבקש מצה"ל לשמוע התייחסות לנושא הזה.
ענת ברקו: כולל זה שאתם לא יכולים לחזור אליהן לאחר שמתברר לכן שהן לא דתיות.
עליזה לביא: שהן לא דתיות, וגם כמה בנות לא עושות, לא שירות לאומי ולא צבא, ואנחנו יודעים שהן לא דתיות.
ענת ברקו: השחרור באמצעות הפקס, מה שנקרא, שגר ושכח, וקבלי פטור מהצבא.
עליזה לביא: בדיוק, הן תופסות פה טרמפ.
אבי דיכטר: הוא הבין את השאלה, הרי הוא תת-אלוף.
מרב מיכאלי: צריך להגיד שהרבה שנים זה היה נוח לצה"ל.
<ערן שני: אני אתייחס לכל מה שנאמר פה בקצרה?
אבי דיכטר: אבל לנתון הזה.
<ערן שני: בוא נתחיל עם הנתון ששאלת, כבוד היושב-ראש.
<ערן שני: לגבי הנתון ששאלת, אחד, אין לנו את הנתון המדויק, מכיוון שאנחנו לא תמיד יכולים לדעת מיהי דתייה ומי איננה דתייה.
מיכל רוזין: לא עושים אכיפה.
<ערן שני: שנייה, אני אפרט מה אנחנו עושים, בסדר?
<ערן שני: אנחנו יודעים להגיד מי למדה במוסד דתי, בין אם זה במוסד של החמ"ד או במוסד חרדי.
<ערן שני: לא כל מי שלמדה במוסד של החמ"ד מחליטה שהיא דתייה, יש בנות שלמדו במוסד חמ"ד, או שהן חזרו בשאלה או שהן דתיות ובחרו לשרת בצבא.
<ערן שני: ויש גם בנות שלמדו במוסדות חילוניים שהן דתיות.
<ערן שני: ולכן, זה לא בדיוק אחד על אחד.
אלי אלאלוף: אין מוסד חילוני, יש מוסד ממלכתי.
<ערן שני: מוסד ממלכתי.
<ערן שני: כשאני מסתכל על היקף הבנות שלומדות במוסדות דתיים או חרדיים אל מול היקף הצהרות הדת אני לא רואה דלתא גדולה מדי.
<ערן שני: זאת אומרת, להגיד שיש x אחוזים של מצהירות דת שקריות וכל מיני דברים מהסוג הזה, אני לא יודע לחתום על המספר.
<ערן שני: אני יודע להגיד: כן, יש בנות בוודאות בהיקף מסוים שעושות שימוש ציני בחוק שמאפשר להן להגיש תצהיר דת, הגם שהקשר בינן לבין דת איננו קיים בכלל.
<ערן שני: אנחנו רואים את זה בלשכת הגיוס.
<ערן שני: ואני רק רוצה לחדד שנייה את הנוהל, כדי להזכיר לכולם, אמרתי את זה בדיונים קודמים פה בוועדה זאת, אני רק אחדד.
<ערן שני: ילדה שלמדה במוסד ממלכתי ולא במוסד דתי, לא במוסד של החמ"ד ולא במוסד חרדי, שמגישה תצהיר דת נקראת ללשכת גיוס, ואנחנו מתשאלים אותה על העניין הזה.
<ערן שני: אנחנו שואלים אותה שאלות, בסיסיות אגב, כדי להבין רגע האם יש ממש בתצהיר עצמו.
<ערן שני: ויש לנו את כל הלגיטימציה לא לאפשר לה להגיש את התצהיר או לא להכיר בתצהיר שלה בהנחה שהשתכנענו שאין קשר בינה לבין דת.
<ערן שני: הדבר הזה אפילו נדון בבג"ץ בשני מקרים, בג"ץ מאי כליפה ובג"ץ מעין קול, אלו שתי בנות שלקחו אותנו עד בג"ץ עם הצהרת דת שקרית, והן הפסידו.
<ערן שני: בג"ץ גם חיזק את הצבא בכך שהוא עושה פעולות כדי למנוע את הצהרות הדת השקריות.
<ערן שני: עד כאן לעניין הזה.
ענת ברקו: כמה בנות מתגייסות לצה"ל?
עמר בר-לב: מה לגבי נוהל של בנות שהן כן לומדות במוסדות חרדיים או דתיים, מה הנוהל שם?
<ערן שני: הנוהל של מי שלמדה במוסד דתי, מה שקורה זה שהיא יכולה להעביר לנו הצהרה היום.
ענת ברקו: פקס.
<ערן שני: או באופן עצמאי באמצעים השונים, זה יכול להיות בפקס, זה יכול להיות במייל.
ענת ברקו: שחרור בפקס.
<ערן שני: רגע, אני אגיד.
<ערן שני: ואנחנו גם מקבלים את ההצהרה במרוכז מהאולפנה.
<ערן שני: למה אנחנו מקבלים את ההצהרה במרוכז?
<ערן שני: צריך להגיד.
<ערן שני: אנחנו מקבלים את ההצהרה במרוכז מכיוון שבשנים האחרונות הטכנולוגיה לא עובדת טוב, הפקסים האלה מקשים ומלאים את הציבור.
<ערן שני: חלק מהפקסים לא הגיעו בזמן, ואז החוק שקובע שילדה צריכה להגיש תצהיר עד 90 יום לפני גיוסה, התצהיר לא הגיע בזמן, ואז חייבנו אותה להתגייס, זה יצר המון בעיות.
<ערן שני: ולכן אמרנו מתוך רצון להקל - - -
מיקי לוי: כמה זמן זה כבר?
<ערן שני: זה כבר כמה שנים ככה.
מיקי לוי: ואתה חושב שזה יוצר לחץ חברתי?
<ערן שני: רגע, אני אסביר מה אנחנו עושים.
עליזה לביא: עד שמישהו לא זיהה את זה זה לא יצר לחץ, אבל מישהו פה זיהה ועובד בזה 24/7.
<ערן שני: אני גם אסביר מה עושים.
<ערן שני: אחד, חשוב לי להגיד, כבוד היושב-ראש, שהצבא סבור – זאת עמדת הצבא – הצבא היא דרך המלך, זאת ברירת המחדל, ולכן אנחנו סבורים שכל מי שרוצה לשרת בצה"ל - - -
ענת ברקו: מה זה?
ענת ברקו: מחויבת על-פי חוק.
אבי דיכטר: ענת, שנייה.
מרב מיכאלי: זה בדיוק.
<ערן שני: מה זה רוצה?
מרב מיכאלי: אבל היא צודקת, ואלוהים יודעת שהיא צודקת.
אבי דיכטר: תנו לו לדבר.
אבי דיכטר: חבר'ה, הוא מדבר עכשיו.
אבי דיכטר: סליחה, מרב.
<ערן שני: בבקשה, החוק מאפשר לילדה להגיש תצהיר דת ולקבל פטור מטעמים של הוואי משפחתי דתי וכו'.
עליזה לביא: מה זה הוואי משפחתי?
<ערן שני: אנחנו חושבים שברירת המחדל צריכה להיות צה"ל, זה פעם אחת.
<ערן שני: פעם שנייה צריך להגיד שצה"ל מעודד את הבנות הדתיות להתגייס לצבא.
<ערן שני: וצה"ל עושה פעולות ומאפשר לבנות הדתיות להשתלב בצבא כמו שצריך, מבלי שהן תלכנה הביתה בסוף השירות הצבאי ותשננה את אורח חייהן.
<ערן שני: ולראיה, אנחנו רואים את הגידול בהיקף הבנות הדתיות בצה"ל, הן פשוט באות הביתה ומספרות מה היה בשירות הצבאי, וראה איזה פלא, בנות באות להתגייס.
<ערן שני: יותר ויותר אנחנו רואים את מגמת הגידול.
עליזה לביא: כולל הסקר האחרון של "אלומה" שמעיד ש-90% מהבנות הדתיות – סקר חשוב מאוד שהתפרסם.
<ערן שני: ומגמת הגידול בעיני צה"ל היא מגמה מבורכת.
<ערן שני: צריך להגיד שהבנות האלה לוקחות חלק כמעט בכל המערכים שיש בצבא, התרומה שלהן לכשירותו המבצעית של צה"ל איננה מוטלת בספק.
<ערן שני: יש בנות דתיות במערכי הלחימה, במערכי הטכנולוגיה, בסייבר, בחיל האוויר – טייסות, נווטות.
<ערן שני: יש בנות דתיות כמעט בכל המערכים של הצבא.
<ערן שני: אני אענה רגע לחבר הכנסת מיקי לוי.
<ערן שני: בשנים האחרונות אפשרנו להגיש את ההצעות במרוכז, היו לנו המון בעיות טכנולוגיות, זה יצר המון מצבים מביכים.
<ערן שני: אנחנו במהפכה טכנולוגית שאת חלקה הצגתי בוועדה הזו כחלק מהמהפכה של השירות למלש"ב.
<ערן שני: השקנו עכשיו אתר מתקדם עם אפליקציה מתקדמת.