GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ערן שני: היום מלש"ב יוכל לקחת את האייפון שלו לצלם מסמכים ולעשות upload לאתר, לא צריך יותר פקסים.
<ערן שני: אנחנו נבצע את הדבר הזה, זה יקרה בחודשים הקרובים.
<ערן שני: ומרגע שזה ממובצע ונראה שאין פה תקלות נחזור לשיטה שבה הפרט מחויב באופן אישי להגיש את המסמכים השונים.
<ערן שני: זה יכול להיות תצהיר דת, זה יכול להיות מסמך רפואי, זה יכול להיות אבחון דידקטי, זה יכול להיות כל דבר שהוא.
<ערן שני: נטיל את האחריות על הפרט, והפרט יהיה מחויב להעביר לנו את זה.
<ערן שני: ברגע שנראה שהטכנולוגיה עובדת נפסיק עם השיטה של ההצהרות המרוכזות, מכיוון שאין שום סיבה שזה יקרה.
ענת ברקו: ערן, מה אחוז הבנות שלא מתגייסות?
ענת ברקו: בכלל.
עליזה לביא: 50%.
<ערן שני: 42% מהשנתון לא מתגייס, מתוכן 35% על הצהרות דת, והיתר מסיבות אחרות.
עליזה לביא: מה-35%, כמה מגיעות מבתי-ספר דתיים?
מיקי לוי: אם אפשר, אדוני, שהוא יוכל לדווח לוועדה מתי זה יכנס, כי הנושא של שידור בצורה מרוכזת הוא טעם לפגם.
עליזה לביא: אבל, מיקי, ברשותך, כמה אחוז מה-35% מגיעות מבתי-הספר הדתיים ומהאולפנות?
עליזה לביא: אפשר לקבל את הנתון, אדוני?
אבי דיכטר: אם ערן יכול, הוא ייתן אותו.
מיכל רוזין: כמה מתוך המוסדות?
<ערן שני: מהמוסדות הרוב המוחלט, מה זאת אומרת?
עליזה לביא: מה הרוב המוחלט?
עליזה לביא: הרי אמרנו כרגע, שמענו כרגע שיש בנות שאינן מגיעות מהמגזר הזה של הדתיות.
<ערן שני: נכון, אבל הן המיעוט.
<ערן שני: הרוב המוחלט של ה-35% מצהירות דת מהמגזר הדתי, בהחלט, חד-משמעית.
עליזה לביא: והשאר הן מהמגזר החילוני, מה שאמרת, 15%?
<ערן שני: השאר כן.
<ערן שני: ולא כולן, אגב, משקרות.
<ערן שני: חלקן באמת דתיות שמסיבות אחרות בחרו ללמוד במוסד ממלכתי ולא במוסד דתי.
<ערן שני: חלקן באמת דתיות.
עליזה לביא: הבנתי.
אבי דיכטר: זהו, ערן?
<ערן שני: כן, תודה.
אבי דיכטר: אני מבקש מהשר אורי אריאל.
אורי אריאל: תודה רבה ליוזמי הדיון, תודה ליושב-ראש הוועדה.
אורי אריאל: אני מבקש להתחיל בחוק שאושר לאחרונה.
מיקי לוי: אדוני השר, אם אתה יכול לדבר למיקרופון שנוכל לשמוע, יש לנו בעיות שמיעה מהצבא.
אורי אריאל: אני מבקש להודות קודם כול לחברי הכנסת היוזמים וליושב-ראש הוועדה, ולהתחיל בחוק שאישרנו לאחרונה, שהבאנו, והריץ אותו חבר הכנסת אלאלוף שנמצא פה אתנו.
אורי אריאל: ואני מקריא מסעיף 23, סעיף קטן (5): "ליזום פעולות הנדרשות לצורך העמקת הידע בקרב הציבור לגבי השירות האזרחי, ועידוד ההצטרפות לשירות האזרחי".
אורי אריאל: זה בחוק.
מיקי לוי: לא לזה התכוונו.
אורי אריאל: רק שנייה, מיקי, אני מודיע מראש, אני לא מתכוון לקטוע אף אחד, לא מתכוון לריב עם אף אחד.
אורי אריאל: אם אפשר אני אסיים, ואני גם מוכן לענות לשאלות ככל שיאפשר את זה היושב-ראש, בסדר?
אורי אריאל: אני אקשיב לכולם בכל אופן, עד שאני אצטרך לצאת, זה יקרה עוד מעט.
אורי אריאל: בכל אופן, זה הסעיף, הקראתי אותו כלשונו, לא שיניתי שום דבר.
אורי אריאל: הוא תחת הכותרת של "תפקידי הרשות".
אורי אריאל: עכשיו אני אומר בצורה הכי ברורה שאני יכול להגיד, אנוכי כשר הממונה, שר שלום ג'רבי כמנהל הרשות, והעובדים שלנו - -
מיכל רוזין: איך זה קשור למשרד החקלאות?
מיקי לוי: הן מגדלות חסה בשטחים.
אורי אריאל: - - הן בשום פנים לא תומכים בשום השתמטות - -
מיכל רוזין: יש שירות לאומי בחקלאות.
אורי אריאל: - - באיזושהי צורה מאף אחד, לא בנים, לא בנות, ולא אף אחד אחר.
ענת ברקו: אז למה דווקא שירות אזרחי עדיף על שירות צבאי?
אורי אריאל: הדבר הזה שיהיה ברור, ואנחנו בעד צה"ל, שירתנו בצה"ל.
אורי אריאל: אני לא אומר מה כל אחד עשה ומה תפקידו, זה לא מעניין, ילידנו שירתו בצה"ל, וכנראה גם נכדינו, כנראה, כי זה ה-DNA, זה החינוך, זו השליחות.
אורי אריאל: אנחנו רואים בצבא דבר קדוש.
אורי אריאל: זו לא הגזמה.
אלעזר שטרן: מדברים פה על בנות.
אורי אריאל: מי שמכיר את הביטויים בציונות הדתית, זה הדבר.
אורי אריאל: עכשיו, כן, יש אנשים בציבור הזה ובציבור החרדי ואחרים שחושבים שבנות לא צריכות להיות במערך הלוחם, אבל הן נותנות שירות למדינה, המדינה הכירה בו בחוק, שאת ואני וכולנו תמכנו בו לפני זמן קצר והבאנו אותו אחרי עשר שנים, שהוא החל עוד בזמנו של פרופ' השר הרשקוביץ לשעבר.
אורי אריאל: הדברים האלה מחייבים, ואנחנו לא מאפשרים לאף בת להשתמט, ולא מחפשים דרכים ללחץ.
אורי אריאל: אני רוצה - - -
מיקי לוי: - - -
אבי דיכטר: מיקי, ביחידה שלך היו בעיות דיבור או שמיעה?
אבי דיכטר: לא הבנתי?
מיקי לוי: גם וגם.
אבי דיכטר: גם וגם.
עליזה לביא: מיקי, השמיעה זה מהנכדים?
אורי אריאל: אני רוצה ישר לעבור לסוף, להתייחסות למה שפה חברי הכנסת, נדמה לי כולם, ציינו כלחץ שאיננו במקומו.
אורי אריאל: היה אתמול דיון שהשתתפו בו גורמים שונים, כולל משרד המשפטים, ועלתה שם הצעה שאני כבר אומר, אנחנו תומכים בה, ושהדברים, הרצון להקל על הבנות, כמו שצה"ל עושה בצורות טכניות כאלה ואחרות, לא יהיה בתוך בתי-הספר, אלא יהיה בעיר.
מיכל רוזין: איפה זה יהיה?
אורי אריאל: כל אחד בעירו במקום שייקבע.
אורי אריאל: חשבנו נניח שדיינים מקומם יקיר, מכובד, וכו', נניח במועצה הדתית.
מיכל רוזין: למה לא קצין העיר?
אורי אריאל: בת שתרצה במטולה, ביבנה, לא משנה באיזשהו מקום, להגיע ולהצהיר, תוכל להגיע למקום שהוא לא בתוך בית-הדין הרבני, אלא בצורה שהיא גם יותר נגישה וגם יותר אפשרית מבחינת המציאות - -
ענת ברקו: מה עם לשכת הגיוס?
אורי אריאל: - - ההוצאות וכל הדברים הקשורים בכך.
ענת ברקו: לשכת גיוס אזורית.
ענת ברקו: זה מה שעושים בלשכת גיוס.
אורי אריאל: ענת, לא תצליחי להפריע לי גם אם תזמזמי לי - -
ענת ברקו: אבל למה לא בלשכת גיוס?
אורי אריאל: - - באוזן, כי באוזן שמאל אני לא שומע, רק בימין.
ענת ברקו: לא שומע?
ענת ברקו: אני שמעתי - - -
אבי דיכטר: ענת, אנחנו מבקשים - - -
אורי אריאל: את יכולה להמשיך, זה בסדר.
מיקי לוי: אדוני השר, אתה מצטרף לחרשים.
אבי דיכטר: אתם יכולים לתת לשר אריאל.
אורי אריאל: באתי כדי לשמוע אתכם, ובאתי לדבר אתכם, ובאתי גם לענות לכם.
אבי דיכטר: בבקשה, אורי.
ענת ברקו: שואלים אותך שאלה.
אורי אריאל: אם את לא רוצה אז או שאת תצאי או שאת תצאי, אני לא אצא.
אורי אריאל: תודה.
אורי אריאל: בכל אופן, תשאלי אותי בסוף, בבקשה, בסדר?
אורי אריאל: אם לא אכפת לך.
אורי אריאל: אם את רוצה להפריע, תפריעי, אין בעיה.
אבי דיכטר: ענת, תזמיני אותו לוועדת הסייבר, וזה בסדר גמור.
ענת ברקו: אני אשאל אותו בסוף.
אורי אריאל: לסיכום הדברים, כי אינני רוצה להאריך, אנחנו רואים שליחות בהחלט בשירות האזרחי, אלו"ט, שירות לאומי-אזרחי, ודרך אגב, יש התפתחויות יפות מאוד שם במגזרים שונים, זה לא הזמן ולא המקום, אני לא רוצה לגעת בזה.
מיכל רוזין: האם אתה בעד לפתוח את זה לכל הבנות?
מיכל רוזין: לכל שירות הבנות?
מיכל רוזין: אני חושבת שזו שאלה לגיטימית.
אבי דיכטר: כן, אבל אחר כך יהיה זמן לשאלות.
אורי אריאל: ואנחנו מנסים לשפר - - -
מיכל רוזין: מעולה, הוא מודיע שהוא מדבר והולך.
אלעזר שטרן: מה תרוויחי?
אלעזר שטרן: הוא יגיד לך - - -
אורי אריאל: אני לא הולך, מיכל.
אבי דיכטר: הוא נשאר - - -
אורי אריאל: אני לא הולך, והניסיון שלכם להפריע כל הזמן הוא בסדר, מקובל פה.
מיכל רוזין: זאת הייתה שאלה.
אורי אריאל: רק שאלה, בסדר.
מיכל רוזין: יכולת להגיד כן או לא.
אבי דיכטר: אורי, דבר, אתה ברשות דיבור.
עמר בר-לב: אפשר גם לרשום את השאלות ולשאול אחר כך, הוא עוד לא בורח.
אורי אריאל: סיימת?
אורי אריאל: אני יכול להמשיך.
עמר בר-לב: גם אני רוצה לשמוע אותו.
מיכל רוזין: סבבה.
אבי דיכטר: כן, אורי, בבקשה.
אורי אריאל: אנחנו רואים בשירות הלאומי-אזרחי דבר חשוב שמאפשר לאנשים, שככה לא יגיעו לשירות לאומי באיזושהי צורה, דרך נכונה וטובה.
אורי אריאל: אנחנו מעודדים מאוד, ונעודד יותר את הבנות שלא עושות רק שנה אלא עושות שנתיים.
אורי אריאל: הנה, נתתי לכם עוד נתון, לא כולן עושות שנתיים, זה לא בסדר בעינינו כי זה צריך להיות מקביל לצבא באורך.
אורי אריאל: צה"ל עושה את שלו, והשירות הלאומי עושה את שלו.
אורי אריאל: אני מסיים באמירת תודה ויישר כוח לכל העוסקים במלאכה הזאת בשירות הלאומי מהמנכ"ל דרומה, אנשים עושים עבודה נאמנה וטובה.
אורי אריאל: יש מקום לשיפורים, בעיקר לבנים שבאים לשירות הלאומי האזרחי, ובזה אנחנו עוסקים כל הזמן, גם בהורדת האגרה, גם בשיפור השירות, גם בימים מרוכזים, ולא צריך לרוץ כל הזמן, וכן הלאה.
אורי אריאל: אבל לעצם העניין, בסוף אנחנו מוכנים למצוא דבר שייתן את השירות הזה ולא בתוך בתי-הספר מתוך ההערות שנשמעו.
אבי דיכטר: תודה רבה, השר אריאל.
אבי דיכטר: נציג משרד החינוך, בבקשה.
אבי דיכטר: אני מבקש את התייחסותכם, ואם אפשר גם לגעת בדברים שאמר השר, האם מוכר לכם הסיכום הזה או ההבנה הזו?
אורי אריאל: זה לא סיכום.
אבי דיכטר: סליחה, ההבנה שהתגבשה בפורום כלשהו.
עליזה לביא: אדוני, רק להבהרה, זה לא משרד החינוך, זה החמ"ד שאף אחד לא שולט עליהם.
אלי אלאלוף: מה זה לא משרד החינוך?
עליזה לביא: זה חמ"ד.
אורי אריאל: אואה, אואה, אואה - - -
מיכל רוזין: משרד המשפטים, החקלאות, וחינוך ישבו ביחד והחליטו.
אבי דיכטר: רם זהבי, אתה בשליטת משרד החינוך?
מיכל רוזין: ברור שלא.
עליזה לביא: השר יכול להורות לחמ"ד.
<רם זהבי: חד-משמעית.
מנחם אליעזר מוזס: הוא מקבל משכורת ממשרד החינוך.
אבי דיכטר: חבר'ה, אבל הוא מדבר עברית, שנייה.
עליזה לביא: טוב לדעת, טוב להתעדכן.
אבי דיכטר: בבקשה, רם, אנחנו אתך.
<רם זהבי: שמענו על הפרסום הזה השבוע, כפי שפורסם באחד העיתונים, לא התקיים דיון במשרד החינוך על היוזמה הזאת, והמשרד לא מכיר אותה, לא בחן אותה.
<רם זהבי: ולכן, מה שנידון כאן, אני אומר, לכשתוגש למשרד החינוך איזושהי הצעה לעסוק בסוגיה של הקלה למלש"ביות במפגש עם דיינים כזה או אחר, המשרד ילמד את הנושא ויגיב בהתאם.
<רם זהבי: כל זמן שזה לא מתקיים בתוך מוסדות החינוך, אני חושב שעל אחת כמה וכמה למשרד החינוך יש פחות עניין להגביל או לעסוק או להגדיר את זה.
מיכל רוזין: זו עמדת השר?
עליזה לביא: האם ההוראה של משרד החינוך, ההוראה הכפופה של הרבנות הראשית – אתה אמרת את זה בדיון קודם שקיימתי בוועדה לקידום מעמד האישה – שההוראה של הרבנות הראשית היא לא לאפשר כניסה לצה"ל ולארגונים אל תוך בתי-ספר דתיים.
עליזה לביא: זאת הוראה שלכם, של החמ"ד.
<רם זהבי: ההוראה של מועצת הרבנות הראשית, שהיא פסק הלכה שעוסק במדיניות ההלכתית המחייבת את מי שאמונתו היא אמונה דתית יהודית, אומרת שבת לא תתגייס לצה"ל.
<רם זהבי: זו אמונה דתית.
<רם זהבי: אנחנו איננו מגדירים אמונה דתית.
<רם זהבי: אנחנו כמשרד חינוך ומינהל לחינוך דתי מושתתים על ההלכה היהודית הנקבעת במוסדות המדינה, קרי; הרבנות הראשית.
עליזה לביא: כלומר, וגם כשהרבנות הראשית מדברת על שמיטה - - -
אבי דיכטר: רם, תשיב, תשיב עד הסוף.
אבי דיכטר: ניתן לך להשיב עד הסוף.
<רם זהבי: החינוך שלנו מבוסס על הלכה פסוקה, ובתוך מסגרת החינוך לומדים את ההלכה הפסוקה, ובשאלה של ההלכה הפסוקה, בשאלה של גיוס בנות לצה"ל החינוך מדבר על זה שמבחינה הלכתית מועצת הרבנות הראשית פסקה לבנות לא להתגייס לצה"ל.
<יפעת סלע: גם לא לשירות לאומי, אגב.
עליזה לביא: אדוני, הדברים ברורים.
אלעזר שטרן: אבל הרב יוסף אמר גם נגד שירות לאומי.
עליזה לביא: כן, גם נגד שירות לאומי.
אלעזר שטרן: נכון שהרב יוסף אומר ככה?
עליזה לביא: ונגד שמיטה.
עליזה לביא: איזה ירקות נכנסים בשנת שמיטה למערכת החינוך הדתית.
אלעזר שטרן: הרב הראשי לישראל אמר נגד שירות לאומי.
עליזה לביא: עזוב, איזה ירקות נכנסים, הרי יש גם פסיקה נגד שמיטה.
אבי דיכטר: הדיון הזה לא עוסק בירקות ופירות, עליזה.
עליזה לביא: את מבינה, איזה ירקות, איזה מלפפונים ועגבניות נכנסים למערכת החינוך.
אבי דיכטר: עליזה, עליזה.
מנחם אליעזר מוזס: מה עניין שמיטה לוועדת החוץ והביטחון?
<קריאה: מה קשור עכשיו ירקות?
עליזה לביא: מה עניין שמיטה, אדוני?
עליזה לביא: בואו נתעורר.
מרדכי יוגב: אני מציע שנצא לפרסומות.
מרב מיכאלי: עליזה, זה פשוט מה שנוח.
אבי דיכטר: רם זהבי, בבקשה תשלים.
עליזה לביא: הכול בסוף זה עגבניות.
מרדכי יוגב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, שאני אספר לך מה נוח היה לך?
אבי דיכטר: עוד רגע.
מרב מיכאלי: אני לא יכולה לחכות.
אבי דיכטר: בבקשה, רם.
<רם זהבי: אדוני היושב-ראש, כפי שציינה חברת הכנסת עליזה לביא, לפני כחודשיים נפגשנו גם בוועדה לשוויון מעמד האישה, וכפי שאמרתי שם אני גם אומר כאן, אנחנו לא עוסקים בעמדות שלרבים, לא משנה מה תהיה עמדתם ומה משרתם, אנחנו עוסקים בפסק הלכה שניתן על-ידי מועצת הרבנות הראשית שנדרשה לעניין.
<רם זהבי: מינהל החינוך הדתי מחויב באופן רשמי לפסק הלכה רשמי של גוף ציבורי ממלכתי, הוא מועצת הרבנות הראשית.
<רם זהבי: מועצת הרבנות הראשית עסקה בסוגיית גיוס נשים לצבא במדינת ישראל כמה פעמים.
<רם זהבי: הפסק שלהם לא השתנה, אנחנו לא מונעים מבנות שבוחרות, אנחנו לא יוצאים נגד בנות שבוחרות לשרת בצה"ל.
מיקי לוי: רגע, מה גובר?
מיקי לוי: החוק או ההלכה?
אלעזר שטרן: שיגיד לנו איך זה עובד מול החוק.
<רם זהבי: אין לנו כניסה ואין לנו התנגדות לבחירה אישית, אנחנו דווקא בעד הבחירה האישית.
מרב מיכאלי: בדיוק, מה גובר?
מרב מיכאלי: החוק או פסק ההלכה?
אלעזר שטרן: אמר הרבנות.
עליזה לביא: הרבנות, ברור.
עליזה לביא: הוא אמר את זה בוועדה.
מיכל רוזין: למה יש חוק?
<רם זהבי: חוק שירות הביטחון - - -
אבי דיכטר: שנייה אחת, אבל אתם שואלים אותו ומשיבים.
<רם זהבי: חוק שירות הביטחון, ככל הידוע לנו – ואני אינני איש שירות הביטחון, אני איש משרד החינוך – ככל הידוע, חוק שירות הביטחון מתיר לבנות פטור משירות צבאי על בסיס - -
מרב מיכאלי: הכרה דתית.
<רם זהבי: - - הכרה דתית.
מרב מיכאלי: אישית.
מרב מיכאלי: לא של פסק הלכה.
מרב מיכאלי: זה שונה לגמרי.
מיקי לוי: מאיפה הפסק הזה הגיע?
מרב מיכאלי: אין שום קשר בין הכרה דתית אישית לבין פסק הלכה גורף שאומר שבנות לא יכולות לשרת.
מיכל רוזין: אחרת, למה צריך הצהרות דתיות?
ענת ברקו: לכן הפטור חייב להיות אישי.
אבי דיכטר: גברותי ורבותי.
מנחם אליעזר מוזס: - - - את הפלפול הזה שנבין מה את אומרת.
אבי דיכטר: רב מוזס.
עליזה לביא: זה הרבה יותר חמור.
אלעזר שטרן: היושב-ראש, ממה שנאמר פה משתמע שמערכת החינוך הדתית נגד שירות בנות בצה"ל, זה מה שהוא אומר.
עליזה לביא: ברור, זה מה שהוא אמר.
מיכל רוזין: שפסק הלכה גובר על החוק.
מרדכי יוגב: אני מבקש לומר שבשנת 2000 - - -
אבי דיכטר: מוטי, שנייה אחת.
אבי דיכטר: מפני שרשות הדיבור של רם, ואני רוצה לשמוע את זה בצורה הכי ברורה ממך כדי שלא תהיה פרשנות של חברי כנסת מימין ומשמאל.
<רם זהבי: מערכת החינוך הדתית מחנכת להלימה בין התנהגות לבין תפיסה דתית לבין פסיקת הלכה.
מרב מיכאלי: והחוק לא.
מרב מיכאלי: בלי קשר לחוק.
מיקי לוי: לא הבנתי כלום, תסביר.
אבי דיכטר: שנייה, אנחנו רוצים לשמוע אותו.
<רם זהבי: זה לא נוגד אחד את השני.
אלעזר שטרן: אבל, אבי, תשאל אותו את השאלה המפורשת.
מרב מיכאלי: הנה, נוגד, נוגד.
מיקי לוי: הוא גם מתפלפל.
עליזה לביא: ברור.
אלעזר שטרן: הוא סתם מורח, תשאל אותו את השאלה המפורשת.
אורי אריאל: הוא איש מילים, הוא לא מתפלפל.
מנחם אליעזר מוזס: כמו המערכת החרדית, אותו דבר.
עליזה לביא: מוזס, מה קרה לך היום?
מרדכי יוגב: חברתי חברת הכנסת מרב מיכאלי, בשנת 2010 את - -
אבי דיכטר: סליחה, מוטי.
מרדכי יוגב: - - קראת בגלי צה"ל שאימהות לא תשלחנה את ילדיהן לצבא.
אבי דיכטר: מוטי, אתה לא ברשות דיבור.
מרדכי יוגב: האם קראת את זה על-פי החוק או חרגת מהחוק?
אבי דיכטר: חבר הכנסת מוטי יוגב, אני קורא לך לסדר בפעם הראשונה.
מרב מיכאלי: סחורה משומשת.
<רם זהבי: החינוך הממלכתי-דתי מחנך לשמירת מצוות ולהכרה דתית ולהתנהגות דתית על-פי פסקי הלכה.
<רם זהבי: פסק ההלכה בסוגיית גיוס בנות לצה"ל של מועצת הרבנות הראשית במדינת ישראל קובע שגיוס בנות הוא לא לפי ההלכה.
<רם זהבי: אנחנו מלמדים את פסק ההלכה הזה כפי שאנחנו מלמדים את כל פסקי ההלכה האחרים.
<רם זהבי: יחד עם זאת, התהליכים החינוכיים שלנו מתירים או מאפשרים או מכוונים כל תלמיד וכל תלמידה לבחירה אישית.
<רם זהבי: יש לנו תלמידים שלא שומרים - - -
עמר בר-לב: אז הבחירה האישית יותר חשובה מההלכה?
<רם זהבי: רק דקה.
עמר בר-לב: על-פי ראות עיניכם – הבחירה האישית יותר חשובה מאשר פסק הלכה?
<רם זהבי: הבחירה האישית זה דבר חשוב.
אלעזר שטרן: אתה מחנך להתפלל בבוקר כמו לא לשרת בצה"ל?
עמר בר-לב: אני שואל אם זה יותר חשוב מפסק הלכה?
אלעזר שטרן: זה אותו דבר?
אלעזר שטרן: לאכול כשר ולא לשרת בצה"ל, זה מה שאתה מלמד בגלל שככה אומרת הרבנות?
<רם זהבי: היא הלכה למעשה.
<רם זהבי: הבחירה החופשית בסופו של דבר – אנחנו מלמדים את פסקי ההלכה ואנחנו מודעים - - -
אלעזר שטרן: אז אתה מלמד לא לשרת בצה"ל?
עליזה לביא: האם אתה מודע להשלכות החמורות בזה שאתם מונעים ידע מהבנות?
עליזה לביא: אתם מונעים ידע על מסלולים ייחודים לבנות דתיות.
עליזה לביא: האם אתם מודעים להשלכות החמורות האלה?
מיקי לוי: זה לא יאומן, אתם מחנכים לא להתגייס לצה"ל.
מרדכי יוגב: חברים, זו לא ועדת החינוך ולא ועדת אמונות ודעות, ואתם נכנסים פה לדיון שלא עניינו של - - -
עליזה לביא: בדיוק - - -
מרדכי יוגב: זה לא עניינכם כי אתם לא מבינים - - -
אבי דיכטר: תודה רבה - - -
עמר בר-לב: זה דיון על שירות בצה"ל וזה המקום שלו, וזה לא דיון על פסיקות רבנים.
מיכל רוזין: יש חוק, מה זה זה לא עניינכם?
מיכל רוזין: אתה אומר זה לא עניינכם - - -
מיקי לוי: זה עניינו של הבית הזה.
מרדכי יוגב: זה דיון על איך מצהירות בנות שלא רוצות לשרת, ואני בעד שירות בנות בצה"ל, בסדר?
עליזה לביא: ולמה?
עליזה לביא: משום שמונעים מהן ידע.
מרדכי יוגב: דעתי שיש מקום לבנות לשרת בצה"ל.
עליזה לביא: מחבלים בעתיד שלהן.
עליזה לביא: מונעים מהבנות האלה ידע, ואתה יודע את זה.
עמר בר-לב: תודה, מוטי, יש מקום לבנות לשרת בצה"ל.
מרדכי יוגב: לא עניינכם להתעסק עם אמונות ודעות של בנות כשם שלא עניינכם להתעסק עם מרב מיכאלי - -
מרב מיכאלי: תלוי באיזה תפקיד, מוטי, נכון?
מרב מיכאלי: רק בתפקידים - - -
מרדכי יוגב: - - שקראה שלא להתגייס לצה"ל.
ענת ברקו: אני לא רוצה להגיד לך מה זה מזכיר לי.
מרדכי יוגב: מרב מיכאלי קראה לא להתגייס לצה"ל, ומעולם לא קראנו לא להתגייס לצה"ל.
מיכל רוזין: סליחה?
מיכל רוזין: הרגע - - - לא להתגייס לצה"ל.
מיכל רוזין: זה בדיוק מה שהם אומרים.
אלעזר שטרן: כמו הרבנות הראשית.
מרדכי יוגב: הרבנות הראשית כבודה במקומה מונח.
מיכל רוזין: ואתה אומר לא להתגייס לצה"ל.
מרדכי יוגב: אולי היית רוצה להיות רב ראשי לישראל?
מיכל רוזין: זה מה שמערכת החינוך עושה?
מרדכי יוגב: אני לא, אני לא מבין בזה.
מנחם אליעזר מוזס: תוציאו קיטור, עוד, עוד, עוד.
אלעזר שטרן: מרב, את בחברה טובה עם הרבנות.
מיכל רוזין: לא להתגייס לצה"ל על-פי פסק הלכה.
עליזה לביא: מוטי, משרד החינוך - - -
מרדכי יוגב: זו ועדת החוץ והביטחון, זו לא ועדת - - - פוליטי.
מרדכי יוגב: הוועדה הזאת דנה בדברים על בסיס עובדות, לא על בסיס אמונות ודעות.
מיכל רוזין: משרד החינוך קורא לא לגייס לצה"ל.
עמר בר-לב: אז מה העובדות?
עמר בר-לב: העובדות זה החוק במדינת ישראל או שהעובדות הן הבחירה החופשית או הרבנות הראשית?
מרדכי יוגב: הוועדה הזאת ניסתה לכפות על החרדים להתגייס והיא גרמה נזק.
מרדכי יוגב: כל ועדה שתנסה לכפות על אמונות ודעות תגרום נזק.
מיכל רוזין: אתה היית בממשלה שהובילה את זה.
מיכל רוזין: אתה חצוף, אתה הצבעת בעד.
מיקי לוי: - - - בתור נציג שרד החינוך לא להתגייס לצה"ל.
מרדכי יוגב: - - - הן הטובות בצה"ל.
מרדכי יוגב: והשר נתן פה פתרון מצוין ואת לא הקשבת לו.
אבי דיכטר: מיקי לוי, מיכל רוזין, מוטי יוגב, בבקשה.
אבי דיכטר: חבר'ה, שתי דקות נתתי להוציא קיטור, האמינו לי, יצא מספיק קיטור.
אורי אריאל: משפט אחד רק.
אבי דיכטר: משפט אחד לשר אריאל, בבקשה.
אורי אריאל: ההצהרה היא לפי החוק, אין פה ניגוד, תסלחו לי.
מיכל רוזין: יש פה.
אורי אריאל: זה החוק, החוק מאפשר.
מיכל רוזין: איזו אופציה יש לה לבחור?
אבי דיכטר: סליחה, מיכל, אבל נתתי רשות דיבור לשר.
אורי אריאל: בת יכולה להצהיר לפי מצפונה ולפי דתה לפי החוק, זה החוק.
אורי אריאל: את יכולה לשנות אותו.
אורי אריאל: החוק מאפשר לה את זה, וזה מה שהיא עושה בדיוק.
ענת ברקו: ולא צריך לעודד אותה להצהיר.
אלעזר שטרן: אבל זה לא הדיון.
אלעזר שטרן: הדיון הוא למה מחנכים.
מיכל רוזין: אתם משנים את החוק - - -
אורי אריאל: מה פתאום, זה לא מנוגד לחוק.
ענת ברקו: אתם מעודדים אותן להצהיר.
מיכל רוזין: אתם עושים מהחוק בדיחה ואות מתה מכיוון שאתם בעצם אומרים להן: לא מעניין החוק, יש פסק הלכה.
אבי דיכטר: חבר'ה, תודה רבה, תודה רבה.
אבי דיכטר: הערה, מרב.
עליזה לביא: אדוני, אנחנו רוצים רשות דיבור.
מרב מיכאלי: בסוף צריך להגיד לפרוטוקול, אני מעולם לא קראתי לא לשרת בצה"ל, אני בעצמי כמו כל המשפחה שלי שירתתי בצה"ל, הגיע הזמן שהבית היהודי יפסיק עם קמפיין ההסתה וההכפשה הזה.
אבי דיכטר: אני מבקש משר, לא השר, שר-שלום ג'רבי.
<שר-שלום ג'רבי: צהריים טובים, אני רק אומר שאני שיררתי בגולני, רב-סרן במילואים, ועדיין עושה מילואים, והצבא זה דבר קדוש.
אלעזר שטרן: אוקיי, נו.
<שר-שלום ג'רבי: כל הסיפור של הסידור הזה שעשינו בנושא של הדיינים נובע מדבר אחד, כמי שגדל בכרמיאל, ברוך השם גדלתי בבית טוב, יש לנו אלפי בנות, רק להבין, יש היום 18,000 מתנדבים בשירות הלאומי-אזרחי, לפני שבע שנים היו כ-10,000 משרתים.
ענת ברקו: זה במקום צבא?
<שר-שלום ג'רבי: אנחנו גאים בכל אחד שבא לשרת.
אלעזר שטרן: בסדר, זה לא הדיון.
אורי אריאל: לא, זה במקום ללכת לאוניברסיטה.
<שר-שלום ג'רבי: זה לא במקום צבא.
אורי אריאל: זה לא במקום צבא.
אורי אריאל: היא יכולה ללכת הביתה.
<שר-שלום ג'רבי: - - - או לא נקרא לגיוס, צריך לעשות משהו במדינת ישראל, או שירות צבאי או שירות לאומי.
אורי אריאל: לפי החוק היא יכולה ללכת הביתה.
<שר-שלום ג'רבי: יחד עם זאת, יש אלפי בנות שמתנדבות בשירות הלאומי שכדי להצהיר – ואני גדלתי בכרמיאל, וגדלתי עם עשרות, כשאני הלכתי לגולני רוב החברים שלי לא הלכו לצבא, כי הם היו נוער בסיכון, והצבא לא רצה לגייס אותם, והם הלכו לעבוד בזבל.
אלעזר שטרן: אבל מה זה קשור?
אלעזר שטרן: זה לא הדיון, נו.
אלעזר שטרן: כל הכבוד, כל הכבוד.
ענת ברקו: באמת, מה הקשר?
<שר-שלום ג'רבי: הבנות האלה צריכות לנסוע לחיפה כדי להצהיר.
ענת ברקו: יש לשכת גיוס בטבריה.
<שר-שלום ג'רבי: הן מבזבזות - - -
ענת ברקו: מבזבזות - - -
מיקי לוי: הלחץ החברתי - - -
אבי דיכטר: שר-שלום ג'רבי, שנייה.
מיקי לוי: אתה חיפשת לעשות כאן איזושהי חתימה קולקטיבית.
מיכל רוזין: מבזבזות את הזמן שלהן?
<שר-שלום ג'רבי: כן.
מיכל רוזין: הבן שלי שהוא צריך להגיע עכשיו לצו ראשון לא - - -
ענת ברקו: זה מהלך מספיק חשוב, שילכו ללשכת גיוס.
מיכל רוזין: מה זה מבזבזות?
אבי דיכטר: שר-שלום ג'רבי, שר-שלום ג'רבי.
ענת ברקו: זו הנסיעה היחידה שיצטרכו לעשות.
עליזה לביא: זה לא הבנות האלה, אלו הבנות שלנו.
אבי דיכטר: תודה רבה, עליזה לביא.
<שר-שלום ג'רבי: אל תלמדי אותי מה זה בנות.
עליזה לביא: אבל אלו גם הבנות שלי.
<שר-שלום ג'רבי: אני עושה את זה בגאווה גדולה - - -
אבי דיכטר: שר-שלום ג'רבי.
עליזה לביא: ואתה הלכת - - -
<שר-שלום ג'רבי: מתנדב 40 שנה שירות לאומי.
עליזה לביא: אני יודעת, בגלל זה הבאתם לכל השנאה הזאת.
<שר-שלום ג'רבי: - - -
אבי דיכטר: ג'רבי, אתה לא חייב - - -
עליזה לביא: אתה מעורר שנאת חינם.
אבי דיכטר: ג'רבי, המתן רגע.
<שר-שלום ג'רבי: מי את בכלל?
עליזה לביא: כן, שנאת חינם, זה מה שהבאת עלינו.
אבי דיכטר: סליחה, סליחה.
אלי אלאלוף: איך חברי כנסת משתלחים בפקידים.
עליזה לביא: כי הוא התחיל את הכול.
עליזה לביא: הוא התחיל את הכול.
אבי דיכטר: שנייה, אתה לא חייב לענות, אתה מדבר ברשות דיבור.
אבי דיכטר: מה שמותר לחבר כנסת, לצערי או לשמחתי, לא מותר לכל אחד שמגיע לוועדה.
אבי דיכטר: על חבר כנסת אנחנו מנסים להשתלט, לא תמיד מצליחים.
אבי דיכטר: על אורחים יש לנו פרוצדורה, אין לנו שלוש קריאות לאורחים.
<שר-שלום ג'רבי: אז אני אדבר ברוגע, אשתדל.
אבי דיכטר: עצת ידיד, הייתי מתנצל על איזו מילה שנפלטה לך.
<שר-שלום ג'רבי: אני מתנצל.
עליזה לביא: בסדר, תתנצל, אחרי זה תבקש עזרה.
מנחם אליעזר מוזס: מה הייתה המילה?
<שר-שלום ג'רבי: אני גם מבטיח לא לקבל עזרה.
עליזה לביא: את ההטרדות המיניות בשירות הלאומי, לך תבטל את זה קודם.
עליזה לביא: לך תבטל את זה קודם, את ההטרדות המיניות בשירות הלאומי, הפקרת את הבנות שלנו.
אבי דיכטר: לא, אתה לא עונה.
אבי דיכטר: עליזה, תודה.
עליזה לביא: הפקרת אותן.
עליזה לביא: ואחרי זה תגיד לי "מי את?".
עליזה לביא: תתנצל.
עליזה לביא: כדאי לך שתתנצל.
אבי דיכטר: עליזה, קריאה ראשונה.
אבי דיכטר: אני קורא לך.
עליזה לביא: קודם כול שיתנצל, אדוני.
אבי דיכטר: הוא התנצל, את פשוט לא היית קשובה לשמוע את ההתנצלות אפילו.
עליזה לביא: איך אפשר?
עליזה לביא: חצוף.
אבי דיכטר: כן, שר-שלום.
<שר-שלום ג'רבי: אסור לי לענות אז אני לא אענה.
<שר-שלום ג'רבי: אני לא עונה בגלל שאסור לי לענות.
אבי דיכטר: נכון, זה המינוס, אני אומר לך, תרוץ, תעשה קמפיין, תיכנס לכנסת, ואז תתפרץ.
<שר-שלום ג'רבי: יכול להיות שזה יהיה בקרוב.
<שר-שלום ג'רבי: אבל אני אומר בצורה הברורה ביותר, כמי שגדל בכרמיאל, והבנות האלה צריכות לנסוע - -
אלעזר שטרן: כבר שמענו.
<שר-שלום ג'רבי: - - לבית-הדין הרבני כדי להצהיר - -
ענת ברקו: נו, אז מה?
<שר-שלום ג'רבי: - - להפסיד יום לימודים - -
ענת ברקו: אוי אוי אוי.
<שר-שלום ג'רבי: - - להפסיד כסף שאין להן.
אלעזר שטרן: אוי, נו, נרחם עליהן.
<שר-שלום ג'רבי: בנושא הזה באנו - - -
ענת ברקו: זה לא מסע אלונקות בגולני, זה בסך הכול ללכת להצהיר.
<שר-שלום ג'רבי: הבנות, לכל מקום שירות - - -
מיכל רוזין: הוא יכול לעשות צו הראשון בפקס?
מיכל רוזין: ערן, יש מצב שהבן שלי יכול לעשות את הצו הראשון בפקס?
אבי דיכטר: ענת, מיכל.
<שר-שלום ג'רבי: הבנות, לכל מקום שירות לאומי שהן הולכות לחפש - - -
מיכל רוזין: הן מבזבזות יום.
ענת ברקו: מבזבזות יום לימודים.
<שר-שלום ג'רבי: הבנות, לכל מקום שירות שהן הולכות הן מבזבזות יום לימודים ומבזבזות - - -
מיכל רוזין: הוא מתעקש על המילה הזאת.
ענת ברקו: וזהו?
ענת ברקו: חוצפן כזה, מבזבזות יום לימודים לנסוע עד חיפה, אוי אוי אוי.
אלעזר שטרן: מרוויחות שנתיים על יום אחד.
מיכל רוזין: כן, יפה.
<שר-שלום ג'רבי: קודם כול, חבר הכנסת אלעזר שטרן, אתה יודע את דעתי, ואני רק רוצה - - -
אלעזר שטרן: לא יודע את דעתך.
אלעזר שטרן: אני חשבתי - - -
אבי דיכטר: ג'רבי, תהיה על המסלול שלך.
עמר בר-לב: אבל גם הבת שלי בזבזה יום לימודים כשהיא הלכה לקליטה.
מיכל רוזין: שלושה, לא רק אחד, שלושה.
ענת ברקו: - - - לשכת גיוס בזבזה הרבה יותר.
עמר בר-לב: אה, הבעיה זה הכסף, לא הבזבוז.
<שר-שלום ג'רבי: ודאי.
עמר בר-לב: אמרת גם בזבוז יום לימודים, בזבוז יום מחיה והכסף.
אבי דיכטר: אבל אם תקשיב, תשמע את כל הטיעון.
ענת ברקו: מבזבזים יום לימודים, וואי, כדי לקבל פטור.
אבי דיכטר: כן, בבקשה, ג'רבי.
<שר-שלום ג'רבי: אני אגיד את זה בדקה רצוף, מי שרוצה ישמע, אלו שני דברים שונים.
<שר-שלום ג'רבי: עמר, כשאנחנו הלכנו לצבא קיבלנו שובר.
<שר-שלום ג'רבי: בת השירות הלאומי נוסעת ככה.
ענת ברקו: אז צריך לתת לה שובר.
<שר-שלום ג'רבי: כדי לנסוע ללשכת גיוס היא מבזבזת כסף.
ענת ברקו: ניתן לה שובר.
<שר-שלום ג'רבי: כדי לחפש את מקום השירות היא נוסעת כמה פעמים, הכול מכספה הפרטי, ויש לנו על זה ימי לימודים.
ענת ברקו: נותנים לה שובר.
ענת ברקו: בבקשה, אדוני, יש לה שובר, הנה, צה"ל אומר שיש לה שובר.
אבי דיכטר: ענת, בבקשה לשמור - - -
ענת ברקו: היא לא מבזבזת כסף.
אבי דיכטר: חברת הכנסת ברקו, אני קורא לך לסדר בפעם הראשונה.
ענת ברקו: יופי, נהדר.
אלעזר שטרן: את מי אתה משרת?
אלעזר שטרן: מאמא מיה.
<שר-שלום ג'רבי: יזמנו עשרות דברים כדי להקל על מתנדבי השירות הלאומי שרוצה לבוא לשירות הלאומי, כמו שדאגנו לעשות ירידים, כדי שהבנות מאותה סיבה לא ייסעו כל פעם למקום אחר למקום שירות.
אלעזר שטרן: עשו לו גיור במשרד החקלאות.
<שר-שלום ג'רבי: כמו שדאגנו שבאתר אחד יהיו כל התקנים, אני אתן לך עוד הרבה דוגמאות.
ענת ברקו: עשית יריד לעידוד שירות בצה"ל?
מיכל רוזין: לא, יש פסק הלכה.
אבי דיכטר: השר ג'רבי, הנושא שהועלה לדיון על-ידי חברי הכנסת היה כניסה של הדיינים לבתי-הספר.
אבי דיכטר: אומר משרד החינוך שאין החלטה כזו במשרד החינוך, וכשהיא תובא לפתחו הוא ילמד אותה; אומר השר אריאל - -
מיכל רוזין: יש הבנות.
אבי דיכטר: - - שיש הבנה על פתרון אחר.
אבי דיכטר: השאלה שלי אליך, איך אתה רואה את הדברים בין נסיעה כמו שתיארת לבין הגעת דיינים למוסד חינוכי.