GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרדכי יוגב: לאחר מכן, רק אחרי מלחמת יום הכיפורים, למעשה חזרה או הגעה אל ההר.
מרדכי יוגב: יהודה הראל, אתה הוותיק כאן מבין האנשים, רמת הגולן.
יהודה הראל: ב-12 ביוני הסתיים כיבוש הגולן בעלייה לחרמון.
יהודה הראל: ב-19 ביוני הייתה החלטת הממשלה שנקראת ההחלטה הסודית שרק תמורת הסכם שלום, נסיגה לגבול הבין-לאומי.
יהודה הראל: כעבור כמה ימים דרך ארצות הברית הגיעה התשובה השלילית של ארצות ערב.
יהודה הראל: מה הייתה המדיניות של הממשלה בחודש יוני ויולי.
יהודה הראל: הסוכנות וצה"ל החליטו על העלאת שלושה ישובים בשטחים המשוחררים בצפון – היאחזות בבניאס, באל חמה ובמטה המשותף להם.
יהודה הראל: כולם מערבית לגבול הבין-לאומי.
יהודה הראל: המאמץ היה להשתלט או לספח את החלק של מדינת ישראל בגבול הבין-לאומי.
יהודה הראל: באותו כיוון של שר הביטחון דיין, אני חושב שהיה גם הריסת שלושת הכפרים בלטרון.
יהודה הראל: זאת הייתה המחשבה שלו או של הממשלה כפירות המלחמה.
יהודה הראל: אבל עוד ב-22 ביוני, עשרה ימים אחרי המלחמה, התכנסו בגדות נציגי יישובי קיבוצי הגליל העליון ביוזמה של איתן חבר גדות שהציע להקים ישוב על הרמה הסורית.
יהודה הראל: לא הייתה רמת הגולן.
יהודה הראל: אצל הסורים זה נקרא אל ג'ולן ואצלנו זה נקרא הרמה הסורית.
יהודה הראל: הוא הציע להקים שם ישוב.
יהודה הראל: ההצעה הזאת התקבלה בתימהון אבל הוא השיג את מטרתו ואישרו לו לבדוק את ההצעה.
יהודה הראל: זה היה עשרה ימים אחרי המלחמה.
יהודה הראל: למחרת הייתה אסיפה של הציבור בדפנה, בה דיבר יצחק טבנקין ואמר שצריך להתיישב בכל השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים.
יהודה הראל: באותה אסיפה נפגש אותו איתן עם עוד חברים שהיו באסיפה בגדות עם אלוף דן לנר שהיה ראש מטה פיקוד הצפון, חבר נאות מרדכי, ויחד נכנסו לפעולה אינטנסיבית על מנת להקים את הישוב ברמה הסורית.
יהודה הראל: כבר ב-14 ביולי נכנסה בהסכמה של הצבא קבוצה לאיסוף בקר נטוש ברמת הגולן והתיישבה ב-עליקה.
יהודה הראל: אפשר להגיד 14 ביולי, ראשית ההתיישבות ברמת הגול.
יהודה הראל: הקבוצה הזאת היא קיבוץ גולן היום.
יהודה הראל: אחרי כן היא נקראה מרום גולן.
יהודה הראל: זה הישוב הראשון בשטחים ששוחררו במלחמת ששת הימים.
יהודה הראל: כל היוזמה הייתה מלמטה אבל היא נהנתה מגיבוי בשלב הראשון של שלושה אנשים, של דדו, אלוף פיקוד הצפון, של דן לנר, ראש המטה, ושל יגאל אלון.
יהודה הראל: אם נחפש את המשותף בין שלושתם, שלושתם יוצאי הפלמ"ח.
יהודה הראל: עוד ביולי יגאל אלון הציע להקים שלוש מחנות עבודה לעיבוד השטחים בגולן.
יהודה הראל: זה עוד לא בוצע.
יהודה הראל: רק בספט
יהודה הראל: מבר ניתן אישור ממשלתי לקבוצה שישבה במחנה הצבאי ב-עליקה והוחלט להעביר תקציב לסוכנות, לאפשר לסוכנות להעביר תקציב למועצה האזורית גליל עליון שתעזור לקבוצה הזאת לפתח משהו.
יהודה הראל: הכסף שהועבר היה התקציב של מטה עוז, של ההיאחזות שכבר לא היה טעם להקים אותה באזור המפורז.
יהודה הראל: ב-10 לאוקטובר, אני רוצה לצטט, בישיבת הממשלה אמר ישראל גלילי, ואני מצטט: "אני בטוח שכל חברי הממשלה חזרו בהם מההחלטה שקיבלנו על רמת הגולן.
יהודה הראל: אני שמח לציין שכל אחד מחברי הממשלה שביקר ברמה הסורית חזר משם מתוך הכרה שאין להחזיר את הרמה לידי הסורים אלא יש להחזיק בה לצמיתות".
יהודה הראל: בינואר 1968 כבר היו שלושה קיבוצים ברמה בנקודות זמניות, הכול בכפרים נטושים או במחנות נטושים.
יהודה הראל: בשלושת ביחד היו כמאה אנשים.
יהודה הראל: היו כבר שלוש היאחזויות נח"ל.
יהודה הראל: צריך להגיד שהתחילה ההתיישבות בגולן.
יהודה הראל: הגיבוי היה של פיקוד הצפון, של יגאל אלון, של ישראל גלילי, של שר החקלאות ובעיקר של לוי אשכול.
יהודה הראל: אותם מאה אנשים הקימו אז את ועד יישובי הגולן שפעל לאורך כל השנים, ארגון וולנטרי בלי שום סמכויות אלא כמה פעילים בהתנדבות ומליאה של נציגים של שלושת הישובים.
יהודה הראל: הארגון הזה עמד בראש ההתיישבות בגולן, יזם כמעט את כל הישובים שהוקמו בגולן, ארגן את כל הגרעינים שבאו להתיישבות, היה בקשרים עם שרי הממשלה, עם הסוכנות, עם הצבא ובשלב מסוים אפילו הקים מפלגה כדי למנוע ויתור על הגולן.
יהודה הראל: צריך לציין את האחדות בקרב המתיישבים ובקרב הארגון הזה.
יהודה הראל: בגולן יש מושבים, קיבוצים, עיירה.
יהודה הראל: הישובים הם ישובים מגוש אמונים ועד השומר הצעיר.
יהודה הראל: לאורך כל השנים פעלו באחדות מלאה.
יהודה הראל: לא היו לנו עשבים שוטים ואם היו, ניכשו אותם מהר.
יהודה הראל: איך הגיעו לזה?
יהודה הראל: על ידי סגנון סולידי, על ידי החלטות פה אחד ועל ידי הרבה חברות בין החברים.
מרדכי יוגב: יהודה, מאוד מעניין אבל אני צריך לקצר אותך.
יהודה הראל: אני אעמוד בעשר דקות כמו שביקשת.
יהודה הראל: אני אזכיר את המאבקים הפוליטיים.
יהודה הראל: הראשון היה ב-1974, מאבק על זה שישראל תשמור על הקו הסגול ולא כפי שהסורים דרשו, שתרד ממחצית רמת הגולן.
יהודה הראל: זה כלל עצרות בארץ, זה כלל פגישות עם כל השרים, קשר רצוף עם ראש הממשלה גולדה מאיר, זה כלל את הקמת הישוב קשת בקונייטרה ואחר כך בעמק קונייטרה.
יהודה הראל: כל זה עשו יישובי הגולן ולא המפלגות כאשר אז היו ביישובי הגולן בסך הכול 700 אנשים.
יהודה הראל: מאבק שני היה באפריל 1979 עד דצמבר 1981, מאבק לרעיון שלנו של החלת החוק הישראלי בגולן.
יהודה הראל: במשך יותר משנתיים, עצומה שחתמו עליה קרוב למיליון אנשים, לובי בכנסת בראשותו של שלמה הלל שהיה יושב ראש הכנסת, כנסים, כנסי נוער, קשר עם ראש הממשלה בגין והרבה פגישות, גיוס הדרוזים בגולן לתבוע את הדרישה, עד שבגין החליט על החלת החוק הישראלי בגולן.
יהודה הראל: צריך להגיד שבמשך השנים חמישה ראשי ממשלה – רבין, פרס, נתניהו, ברק ואולמרט – ניסו להגיע להסכם עם הסורים למרות שהיה ברור שהסכם, פירושו ירידה מכל רמת הגולן.
יהודה הראל: הוויכוח היה בין הגבול הבין-לאומי לבין מה שנקרא קווי ה-4 ביוני.
יהודה הראל: בתקופה של יצחק רבין ופרס, זכורה שביתת הרעב אליה הגיעו 250 אלף מזדהים, הסטיקרים של העם עם הגולן, הקמת הדרך השלישית, מצגת ובעיקר – הקשה ביותר בימים אלה של אי ודאות – שמירה על אחדות הגולן.
יהודה הראל: לא אכנס לתקופת אהוד ברק, אבל הפעולה האחרונה הייתה מ-1999 עד 2014, העברת חוק יסוד: משאל עם על ויתור על שטחים שחלה עליהם הריבונות הישראלית.
יהודה הראל: ב-12 במרץ זה עבר ברוב של 68 חברי כנסת עם אפס מתנגדים.
יהודה הראל: בסיכום אני אומר שאני מרגיש, כמו חברים אחרים אצלנו, הרבה אושר וגם קצת גאווה על התרומה שתרמנו לפרויקט הציוני בארץ ישראל, מיליון ורבע דונם אדמה, 33 ישובים יהודיים וארבעה כפרים דרוזים תומכים, 25 אלף יהודים שנמצאים היום ברמת הגולן ועשרים אלף דרוזים, ארץ נפלאה עם חברה מלוכדת, עובדת, יוצרת, מאוחדת וממשיכה לצמוח.
יהודה הראל: תודה.
מרדכי יוגב: צריך להצדיע לכל המפעל שאתה מראשוניו ואי אפשר שלא לומר שאין כאן השלכה משמעותית מאוד.
מרדכי יוגב: אני מחבר את זה, אולי כאן יש הסכמה, לדברים שאמר קודם האלוף גיורא איילנד לגבי שערורייה שהוא הזכיר, איך רצו לקבל החלטה.
מרדכי יוגב: אני לא מדבר על הסכמות או דעות אבל בהחלט אני חושב שהמפעל הגדול שלכם, יש לו השלכות גם על ביטחון ישראל ועל ההתיישבות.
מרדכי יוגב: הפתעת אותי.
מרדכי יוגב: לא ידעתי היסטורית, אני לא יודע אם אחרים לא ידעו, שבעצם ההתיישבות ברמת הגולן קדמה גם להתיישבות בכפר עציון.
מרדכי יוגב: את זה לא ידעתי, היסטורית.
מרדכי יוגב: בהחלט הצדעה.
מרדכי יוגב: נכנסו לכאן ראש מועצת בקעת הירדן דוד אלחייני, ראש מועצה מקומית אלקנה, אסף מינצר ומנכ"ל מועצת יש"ע, שילר אדלר.
מרדכי יוגב: הם באו לפרק שההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון שהיא באה באיחור.
מרדכי יוגב: טוב שנמצאת כאן חברת הכנסת יעל פארן כי את הכול התחילה מפלגת העבודה.
יעל כהן-פארן: אבל אני לא מפלגת העבודה.
יעל כהן-פארן: אתה יודע.
מרדכי יוגב: סליחה, טעיתי.
יעל כהן-פארן: זה בסדר, אנחנו באותה סיעה.
מרדכי יוגב: אנחנו מעבירים את השרביט לפנחס ולרשטיין.
מרדכי יוגב: אני נאלץ לקצר את זמנך למרות שלמדתי ממך הרבה דברים.
מרדכי יוגב: ככל שתוכל, שתף אותנו בהשלכות של ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון תוצאה ממלחמת ששת הימים, והרי הן ברורות.
<פנחס ולרשטיין: לא יכולתי לספר הרבה על שש הימים.
<פנחס ולרשטיין: אני נפצעתי ואת השנה ומשהו ביליתי בבית חולים ולא בעשייה.
<פנחס ולרשטיין: שמחתי וביקשתי שיהודה הראל יהיה כאן כי מהרבה בחינות הוא מורי ורבי.
<פנחס ולרשטיין: אני אגלה לכם סוד, הוא הקים חברה כלכלית והוא קרא לה עפרה.
<פנחס ולרשטיין: ראשי תיבות: עבודת עפר רמת הגולן.
<פנחס ולרשטיין: אבל הוא התכוון לעפרה הישוב.
<פנחס ולרשטיין: בואו נעשה קצת סדר ונראה מה קרה בחברה הישראלית אחרי ששת הימים.
<פנחס ולרשטיין: אנחנו זוכרים את תכנית אלון, ואני ארחיב עליה טיפה, אבל מיד אחרי ששת הימים מוקמת התנועה למען ארץ ישראל השלמה שרובה, הנהגתה בראשות יצחק טבנקין, מובילה, אני אקרא קטע קטן של אלתרמן שכותב ב-16 ביוני 1967: "עניינו של הניצחון הזה הוא שבכך שהוא מחק למעשה את ההבדל בין מדינת ישראל ובין ארץ ישראל.
<פנחס ולרשטיין: זו הפעם הראשונה מאז חורבן הבית השני נמצאת ארץ ישראל בידינו, המדינה והארץ הן מהות אחת".
<פנחס ולרשטיין: מה קורה בחברה הישראלית.
<פנחס ולרשטיין: כאן זה לא הפורום להבין מה קרה לתנועה הציונית או ממשיכי תנועת העבודה כי צריך להבין שהתפיסה הציונית התחלקה לשני חלקים, התפיסה שהבינה את הקשר בין ההתיישבות של עוד דונם והתלם האחרון קובע את גבול המדינה, לבין האנשים שהאמינו, בין אם מסיבה דתית או מסיבה דקלרטיבית שארץ ישראל מובטחת לעם ישראל ולא בהכרח יש קשר התיישבותי.
<פנחס ולרשטיין: לכן פועל יוצא הוא שתנועת העבודה שאז בשלטון מקימה את ההתיישבות המתוכננת, המסיבית, ביהודה ושומרון.
<פנחס ולרשטיין: הציונות הדתית מתחילה שני זרמים.
<פנחס ולרשטיין: יגאל אלון מקים את קריית ארבע כי הוא רואה בקריית ארבע ובמדבר יהודה חלק מתכנית אלון שלו ולוי אשכול מאשר לחנן פורת זכרונו לברכה ובני כפר עציון לחזור לכפר עציון בגלל התודעה בחברה הישראלית של מפלת גוש עציון יום לפני הכרזת המדינה.
<פנחס ולרשטיין: שני הדברים האלה יוצרים אינקובציה ואני עוד מעט אחזור אליהם, אבל בגדול מתחילה ההתיישבות.
<פנחס ולרשטיין: היה אז גוף שנקרא או ישראל גלילי או ועדת יוספטל שחילקה את הארץ לפי תנועות.
<פנחס ולרשטיין: כלומר, החליטו שמחברים את עין גב לכיוון ירושלים ולכן התנועה הקיבוצית מקבלת, האיחוד מקבל את החלק היותר דרומי, המאוחד לאחריהם, אחרי כן תנועת המושבים, אחרי כן האיחוד החקלאי ולאחר מכן קרוב לעמק בית שאן את מושבי הפועל המזרחי.
<פנחס ולרשטיין: כלומר, החשיבה הייתה חשיבה תנועתית התיישבותית והם נרתמים.
<פנחס ולרשטיין: אברהם כץ עוז משמש מזכ"ל האיחוד.
<פנחס ולרשטיין: סליחה, יהודה, אני מזכיר כאן את האיחוד.
<פנחס ולרשטיין: אחרי כן יש את הקטע של המאוחד ואחרי כן תנועת המושבים כי התנועה גדולה ולכן את השטחים החקלאיים הגדולים נותנים לתנועת המושבים של מפלגת העבודה.
<פנחס ולרשטיין: התפיסה הייתה חיבור ירושלים עם מעלה אדומים לבקעה.
<פנחס ולרשטיין: כביש 443 או יותר נכון אפילו 45, מעלה בין חורון-גבעת זאב מופיע בכל התכניות.
<פנחס ולרשטיין: מעלה אפרים מתוכננת ומוקמת.
<פנחס ולרשטיין: תכנון כביש אלון שכל מיני אחרים לוקחים להם את הקרדיט מתוכנן על ידי מפלגת העבודה כולל מגדלים, תפוח, אריאל, אלקנה.
<פנחס ולרשטיין: הסיפור המדהים שעבדכם הנאמן – ואם אתה אדוני היושב ראש יכול להשיג – מפלגת העבודה, לקראת המהפך הפוליטי, עושה סרט, תשדיר שירות איך היא מקימה התיישבויות ביהודה ושומרון.
<פנחס ולרשטיין: לצורך זה מחליטים להקים את אלקנה לפני הבחירות.
<פנחס ולרשטיין: ראש המועצה כאן.
<פנחס ולרשטיין: ראש המינהל לבנייה כפרית במשרד השיכון מקבל הוראה לעבוד, כולל בשבתות, להקים את הישוב מהר.
<פנחס ולרשטיין: מצלמים תשדיר בחירות שעבדכם הנאמן נקרא לדגל להיות בו.
<פנחס ולרשטיין: אסון ה-נ"ד של המסוק מבטל את התשדירים והתשדיר הזה מעולם לא עלה לשידור.
<פנחס ולרשטיין: כתוצאה מעליית חנן פורת ואנשי כפר עציון, מתחילים להקים לאחר יום כיפור את גוש אמונים כתנועה רעיונית שמוכרחים להתיישב בגב ההר וסביב החבורה של קריית ארבע מתארגן גרעין אלון מורה שלאחר מכן מתאחדים שניהם, אבל האינקובציה היא מששת הימים עד יום כיפור ובעצם הם יוצאים אל הפועל רק לאחר מלחמת יום הכיפורים.
<פנחס ולרשטיין: עפרה עולה על הקרקע במאי 1975, לפני המהפך הפוליטי, כמאחז – אני קורא לזה מאחז בלתי חוקי כי זה הוקם על ידי שר הביטחון שמעון פרס בניגוד לעמדת ראש הממשלה ועבדכם היה מזכיר הישוב, אלי מזרחי היה ראש הלשכה של ראש הממשלה ועד היום אני לא יודע למה שמעון פרס אישר לנו את הישוב והאם הוא אישר לנו כי הוא רצה להתנקם ברבין או שהוא היה בעד ההתיישבות.
<פנחס ולרשטיין: אני חושב שהוא היה בעד ההתיישבות ויש לי קצת הוכחות לכך.
<פנחס ולרשטיין: נכנסתי לאלי מזרחי ואלי מזרחי אומר לי: אתם הבייבי של פרס ולפה אתה לא נכנס יותר.
<פנחס ולרשטיין: אבל מרגע שניתנו לנו, קרתה תופעה שיש לה השפעה על כל החברה הישראלית של ההתיישבות הפריפריאלית.
<פנחס ולרשטיין: בעצם מעבר לזה שמתחילים להיות מוקמים ישובים, המועצות האזוריות עד אז היו של מושבים וקיבוצים וראה זה פלא, פתאום יש צורת התיישבות חדשה.
מרדכי יוגב: אנחנו מקדמים בברכה את יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין.
<פנחס ולרשטיין: אני אשתדל לסיים את דבריי מהר.
<פנחס ולרשטיין: בעצם נוצרים ישובים שנקרא להם ישובים קהילתיים.
<פנחס ולרשטיין: פתאום יש ישובים פריפריאליים שצריכים להתארגן ולהתאגד כאגודות שיתופיות או התיישבויות.
<פנחס ולרשטיין: זכיתי לשרת כראש המועצה האזורית הראשון של מטה בנימין.
<פנחס ולרשטיין: צריך להבין שלהקים התיישבות באזור אי ודאות פוליטית, מה עתידו, בעיות ביטחוניות של אינתיפאדה בלי שום פרופורציה, שני הדברים ביחד, ולנסות לשמור על חוסן קהילתי של הקהילות ולייצר צמיחה דמוגרפית, זה מהלך שנשמע.
<פנחס ולרשטיין: לא היה ממי ללמוד כי לא היו ישובים קהילתיים.
<פנחס ולרשטיין: אבל כמו שיהודה הראל הזכיר שהם בתחילת דרכם נסמכו על גליל עליון, אנחנו נסמכנו, גם גוש עציון וגם מטה בנימין כמועצות ראשונות, על מטה יהודה.
<פנחס ולרשטיין: היה לנו חדר במטה יהודה לא בצורה רשמית וכך התחלנו להתנהל וללמוד את הכללים ולייצר חוסן קהילתי ולייצר צמיחה דמוגרפית.
<פנחס ולרשטיין: אני נותן את מטה בנימין רק כדוגמה אבל זה נכון כמעט בכל ההתיישבות.
<פנחס ולרשטיין: כשאני מתחיל את המועצה האזורית מטה בנימין, זה כבר ב-1979, אחרי המהפך הפוליטי, היינו כ-700-800 נפש.
<פנחס ולרשטיין: אני מסיים את התפקיד כאשר באזור מטה בנימין יש מעל שישים אלף תושבים.
<פנחס ולרשטיין: אם אני אתרגם את זה להיום, באזור מטה בנימין וכל יחידות הסמך שהפכו למועצות מקומיות כגון מודיעין עילית וכן הלאה, אנחנו מדברים על 140-150 אלף תושבים.
<פנחס ולרשטיין: 180 אלף.
<פנחס ולרשטיין: ראש המועצה הנוכחי אומר 180 אלף תושבים.
<פנחס ולרשטיין: אלה דברים חסרי תקדים שעדיין יש גם את אי הוודאות לא המדינית, ובוודאי הביטחונית, אבל זה לא כמו באינתיפאדה השנייה.
<פנחס ולרשטיין: צריך להבין שבאינתיפאדה השנייה, כמדומני יש כ-1,200 הרוגים – אני חושב שזה סדר הגודל – ורק למטה בנימין יש מעל מאה הרוגים.
<פנחס ולרשטיין: זה אומר שלא עבר שבוע בלי הרוגים ולפעמים לא עבר יום.
<פנחס ולרשטיין: חמש משפחות שני בני הזוג נהרגו בפיגועים.
<פנחס ולרשטיין: נכון, חלק ניכר מהפיגועים היו בסברו או בגבעה הצרפתית בירושלים, אבל מבחינת החוסן הקהילתי, לייצר להתיישבות הזאת ולהרגיש חלק מהחברה הישראלית בכל תנאי, וצריך להדגיש את זה.
<פנחס ולרשטיין: אני באתי בגלל הנקודה הזאת.
<פנחס ולרשטיין: עמדנו במבחנים בלתי אפשריים ויהודה, כן, יש לנו עשבים שוטים וחייבים להילחם בהם בכל תוקף ובלי להתבלבל לרגע ולא למצמץ.
<פנחס ולרשטיין: עמדנו במבחנים קשים של עקירות, כולל גוש קטיף, ואולי אני סובייקטיבי אבל אני משוכנע שאי המאבק או קביעת הגבולות שלא יצרו קרע בחברה הישראלית היא אך ורק בגלל ההנהגה האזרחית החוץ פרלמנטרית של תנועת ההתיישבות שמנעה את מה שהיה עלול לקרות כקרע בעם.
<פנחס ולרשטיין: לסיכום.
<פנחס ולרשטיין: צריך להבין שההתיישבות תמיד חייבת להיות חלק מהתפיסה של החברה הישראלית ועתידה ייקבע על ידי החברה הישראלית בכל תנאי.
<פנחס ולרשטיין: אנחנו רוצים להוביל, אנחנו צריכים קצת יותר ענווה ולכן אני הדגשתי קצת יותר כי אני באמת מאמין בחלקה של תנועת העבודה ההיסטורית בהתיישבות.
<פנחס ולרשטיין: אנחנו רואים אותם היום בעוטף עזה ואני גאה לראות את זה בעוטף עזה או בכל מקום אחר בו הם שומרים את גבולות המדינה ואנחנו ביהודה ושומרון נמשיך באמונה שלנו אבל להיות בכל תנאי חלק מהחברה הישראלית.
<פנחס ולרשטיין: תודה רבה.
מרדכי יוגב: בהחלט השלכה משמעותית מאוד של מלחמת ששת הימים, הסיפור ההתיישבותי, הן של מפלגת העבודה שהובילה אותו ברמת הגולן ובבקעת הירדן והן יותר מאוחר גם ביהודה ושומרון.
מרדכי יוגב: בגלל קוצר הזמן ניתן לישוב ראש הכנסת לומר את ברכתו.
מרדכי יוגב: גם הוא רץ בין הוועדות שדנות בניצחון מלחמת ששת הימים והשלכותיה.
מרדכי יוגב: אני מוכרח לומר לך שהיו כאן סיפורים מאוד מרגשים וחוויות של אלוף פיקוד הדרום דאז אלוף שייקה גביש.
מרדכי יוגב: אנחנו מצדיעים על ניהול המלחמה שלו בקרבות סיני, של יקי חץ גיבור גבעת התחמושת ומדליק המשואה של האלוף גיורא איילנד ושל יהודה הראל.
מרדכי יוגב: אחריך ידבר רב המקומות הקדושים ובזמן שיישאר, מעבר לחברי הכנסת שירצו להתייחס התייחסות קצרה, ואני מצדיע לחברתי חברת הכנסת יעל כהן פארן, הייתה כאן גם שולי מועלם, אני אאפשר גם לפי הגיל.
מרדכי יוגב: אז אבי רואה כראש מועצת יש"ע ומוסא פלד שגם ביקש וגם לחם בששת הימים.
מרדכי יוגב: אם יישאר זמן, גם אחרים יוכלו להתייחס.
מרדכי יוגב: במידה ולא, אני אאלץ להתנצל.
יולי יואל אדלשטיין: תודה.
יולי יואל אדלשטיין: אני כאן רק לברך את כל העוסקים במלאכה, את אלה שעסקו במלאכה בוודאי כפליים, אבל במציאות של היום, כמו שאתם יודעים, חלק מחברי ועדת חוץ וביטחון, לרבות היושב ראש, נמצאים לא כעת אלא בעוד כמה שעות בפגישות עם העמיתים שלהם בקונגרס האמריקאי, עם ועדת החוץ של הקונגרס.
יולי יואל אדלשטיין: לכן חבר הכנסת מוטי יוגב לקח על עצמו את המשימה ולפי התרשמותי לפחות מבצע אותה על הצד הטוב ביותר.
יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת הנכבדים, הרב, סליחה שכמעט התפרצתי לדבריך, וראשי ההתיישבות שנמצאים כאן ובוודאי, כמו שאמרתי, כל אלה שתרמו את חלקם ב-1967.
יולי יואל אדלשטיין: לא בכדי אני עובר בין הוועדות כי ההשלכות של מה שקרה לפני חמישים שנים, אפשר למצוא כמעט בכל תחום.
יולי יואל אדלשטיין: אבל כרגע אנחנו בוועדת חוץ וביטחון ואני אומר לכם, במקום להיכנס לניתוחים צבאיים או גיאו-פוליטיים, שאחד משניים-שלושה ספרים ראשונים שאני קראתי עת גיליתי שיש דבר כזה עם ישראל ומדינת ישראל, היה ספר בשפה בה יכולתי אז לקרוא – עברית עוד לא קראתי – מלחמת ששת הימים של הבן והנכד של וינסטון צ'רצ'יל.
יולי יואל אדלשטיין: מאז אני לא חזרתי לקרוא את הספר הזה.
יולי יואל אדלשטיין: מאז עברו ארבעים ומשהו שנים אבל יש דברים שאני זוכר עד היום.
יולי יואל אדלשטיין: אחד דברים הוא לאו דווקא בתחום של הניתוחים הצבאיים שהם עשו – לא אני אלא אתם צריכים לשפוט את רמת הניתוחים שהם עשו, לדעתי ניתוחים מאוד מרשימים – אני למדתי שם משהו אחר.
יולי יואל אדלשטיין: שדווקא משום מה, ובמיוחד בימים אלה – ואני מבין מההערה ששמעתי כאן זה עלה לדיון – כל הנושא של ערכים.
יולי יואל אדלשטיין: הם כותבים שם דבר מאוד מעניין ואני מצטט, אולי קרוב לטקסט ואולי רחוק ממנו, בכל זאת עברו ארבעים שנים.
יולי יואל אדלשטיין: הם מעידים על שיחה שהתקיימה בלונדון על אי הבהירות ואי הוודאות של כל מה שקורה במזרח התיכון והם אומרים שהם הגיעו למסקנה שכנראה הישראלים השמידו את חיל האוויר של מדינות ערב באופן טוטלי כי תל אביב לא הופצצה מן האוויר.
יולי יואל אדלשטיין: נשאלת השאלה שהם גם שואלים, אז על מה זה מעיד?
יולי יואל אדלשטיין: הרי גם קהיר לא הופצצה מן האוויר.
יולי יואל אדלשטיין: אז שניהם אומרים: אף אחד לא העלה על הדעת שישראל מסוגלת לעשות דבר כזה.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שלצד כל הניתוחים והעדויות כדאי לזכור גם את הצד הזה שהניצחון אולי בין המזהירים ביותר בהיסטוריה הצבאית הושג כשלא היינו צריכים להיות משוגעים ולא היינו צריכים להיות מטורפים והשגנו את הניצחון המזהיר הזה עם אותו טוהר הנשק, עם אותה שמירה על אוכלוסייה אזרחית ועם אותם דיני מלחמה מתבקשים שכולם ציפו מעם ישראל ומצפים מעם ישראל.
יולי יואל אדלשטיין: בנושא של ההתיישבות, אני כמעט נכנסתי לדברים של פנחס.
יולי יואל אדלשטיין: אני התרגלתי למחשבה שאני עשרים ומשהו שנות חיי בארץ גרתי בישוב הקהילתי הראשון במדינת ישראל, באלון שבות.
יולי יואל אדלשטיין: לפחות כך חושבים אנשי אלון שבות, שלפני כן לא היה ישוב קהילתי ולא היה מודל כזה אלא היה קיבוץ או מושב או התיישבות עירונית.
יולי יואל אדלשטיין: הוקמה אלון שבות ואני חושב שגם כאן הסיפור הוא פשוט סיפור הצלחה.
יולי יואל אדלשטיין: כולנו זוכרים את המציאות לפני עשר שנים, עשרים שנים, שלושים שנים – אני לא יכול להעיד על המציאות שפנחס וכמה אחרים זוכרים, אבל על שלושים שנים אחורה כן – אני חושב שההתיישבות שלנו בירושלים, יהודה, שומרון, רמת הגולן, בקעת הירדן מתפתחת, הולכת לכיוון הנכון, מתמסדת, כבר לא רק חלוצים על הגבעות אלא התיישבות מסודרת וממוסדת.
יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה מאוד שכך אנחנו גם נמשיך לפתח אותה, בצורה ממלכתית וממוסדת.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבאמת הדברים האלה מעידים על כך שהניצחון לפני חמישים שנים היה באמת בין היתר ניצחון למען הרוח ולא רק בגלל הרוח, למען היכולת, גם שלנו ואסור לשכוח, גם של כל דיכפין מכל דת ומכל מדינה לגעת במקומות הקדושים, לגשת למקומות הקדושים, מציאות שלא הכרנו לפני כן ועכשיו אנחנו כולנו מכירים אותה.
יולי יואל אדלשטיין: אני בא אליכם ממפגש עם איזושהי קבוצה גדולה של מנהיגים נוצרים ואתה חושב על זה.
יולי יואל אדלשטיין: בשבילנו זה מובן מאליו שהם באים, מובן מאליו שהם נוגעים, משתחווים, מתפללים.
יולי יואל אדלשטיין: לנו זה מובן מאליו וטוב שכך אבל אסור לשכוח שלפני 51 שנים הדברים האלה לא היו מובנים מאליהם.
יולי יואל אדלשטיין: שוב אני חוזר ומברך את העוסקים במלאכה.
יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לכם.
יולי יואל אדלשטיין: אני ממש מתנצל גם בפני כבוד הרב וגם בפני שאר הדוברים המלומדים.
יולי יואל אדלשטיין: מכאן אני אעבור לוועדת העלייה והקליטה כי גם שם לפחות לפי הערכה צנועה שלי, שלושה מיליון יהודים, לא רק שלא היו היום ישראלים אלא ספק אם היו היום יהודים או היו קיימים בכלל כבני אדם אלמלא הניצחון לפני חמישים שנים.
יולי יואל אדלשטיין: גם את זה במאזן הכללי כדאי לנו לזכור ואני מעיד שאני אחד מאותם שלושה מיליון.
מרדכי יוגב: כמו שאמרת, באמת ניצחון מלחמת ששת הימים, השלכה שהוספת לנו, עוררה התרגשות גדולה מאוד.
מרדכי יוגב: שמענו אותה גם מנתן שרנסקי באחת מהוועדות, אולי בעלייה וקליטה.
מרדכי יוגב: התרגשות גדולה בקרב כל יהודי העולם ולחלקם זה גרם לעלות.
מרדכי יוגב: באותה זיקה נעביר את השרביט בזמננו הקצר לרב המקומות הקדושים, הרב רבינוביץ'.
<שמואל רבינוביץ': יש סיפור שמספר הסופר חיים באר על הצדיק הירושלמי הרב אריה לוין זצ"ל.
<שמואל רבינוביץ': הוא פגש אותו כילד ושאל אותו בתמימות האם זה נכון שהוא אחד מ-ל"ו צדיקים נסתרים.
<שמואל רבינוביץ': האם הוא אחד מאלה שבזכותם העולם קיים.
<שמואל רבינוביץ': חייך ואמר לו הרב אריה לוין: לפעמים.
<שמואל רבינוביץ': אף אחד מאתנו לא יודע באיזה רגע בחיים שלו הוא יזכה להיות אחד מ-ל"ו הצדיקים.
<שמואל רבינוביץ': אבל אני מרגיש שאני יושב כאן בפניכם עם חלק מהאנשים שזכו במשך כמה ימים להיות אחד מ-ל"ו הצדיקים, שליחי ציבור של עם ישראל לדורות, שבעזרת השם זכו להיות משחררי הר הבית, משחררי הכותל, משחררי קבר רחל, משחררי מערת המכפלה ועוד ועוד ועוד.
<שמואל רבינוביץ': אי אפשר לתאר את הזכות הגדולה.
<שמואל רבינוביץ': הזמינו אותי לכאן כדי לדבר על הזיקה של עם ישראל לעיר העתיקה ולכותל המערבי בעקבות מלחמת ששת הימים.
<שמואל רבינוביץ': אבל האמת היא שהזיקה הזאת לא נולדה בעקבות מלחמת ששת הימים.
<שמואל רבינוביץ': להפך.
<שמואל רבינוביץ': 1897 שנים של ציפייה, של אמונה, של געגועים, התנקזו אל הימים האלה של אחרי מלחמת ששת הימים.
<שמואל רבינוביץ': מחורבן בית המקדש ועד לתקיעות השופר של הרב גורן ברחבת הכותל המערבי.
<שמואל רבינוביץ': קו רציף ומתמשך, קו החיים של העם היהודי.
<שמואל רבינוביץ': לא היה זמן בהיסטוריה היהודית ולא הייתה קהילה בכל תפוצות ישראל שלא ידעה לספר על ירושלים, שלא ידעה לשיר את שירי המעלות של בית המקדש, שלא נשבעה כל חופה אם אשכח ירושלים תשכח ימיני, שלא חתמה את ליל הסדר ויום הכיפורים עם המלים לשנה הבאה בירושלים.
<שמואל רבינוביץ': אין עוד עם בהיסטוריה שהתפלל כל העת לחזור לארצו ושזכה לשוב אל ארצו, אל בירתו, אל עצמו כמו העם היהודי.
<שמואל רבינוביץ': על הכותל המערבי בחלקו הדרומי חרותה כתובת בת 1,500 שנים.
<שמואל רבינוביץ': פסוק מספר ישעיהו: וראיתם ושש לבכם ועצמותיכם כדי שתפרחנה.
<שמואל רבינוביץ': לפני 1,500 שנים לא היה שום הגיון לפסוק הזה.
<שמואל רבינוביץ': יהודי שהגיע לירושלים בתקופה ההיא, לא היה בכלל רשאי להיכנס אליה.
<שמואל רבינוביץ': בכל העולם יהודים היו מנודים, מושפלים, רדופים אבל בכל זאת יהודי אחד מגיע לכותל המערבי וחוקק שם את נבואת הנחמה.
<שמואל רבינוביץ': האם הוא יכול היה אז לדמיין את הצנחנים נכנסים דרך שער האריות ושער האשפות?
<שמואל רבינוביץ': לדעתי לא.
<שמואל רבינוביץ': קשה לי להאמין אבל הוא האמין באמונה שלמה שיום יבוא ובניו ובני בניו וצאצאי צאצאיו יחזרו לכאן, לירושלים.
<שמואל רבינוביץ': אני לא איש צבא, אני לא יודע להתבונן על מלחמת ששת הימים מבעד לעיניים של טקטיקה ואסטרטגיה, אבל אני יהודי בן יהודים.
<שמואל רבינוביץ': מבעד לעיניים האלה אני מתבונן במלחמת ששת הימים ורואה נבואות מתחילות להתגשם.
<שמואל רבינוביץ': "כה אמר ה', קול ברמה נשמע, נהי ובכי תמרורים, רחל מבכה על בניה".
<שמואל רבינוביץ': אומר לה הקדוש ברוך הוא: "כה אמר ה' מנעי קולך מבכי ועיניך מדמעה כי יש שכר לפעולתך נאום ה' ושבו מארץ אויב ויש תקווה לאחריתך נאום ה' ושבו בנים לגבולם".
<שמואל רבינוביץ': אני מחכה כמו כולם להתגשמות הנבואות במלואן בבית המקדש בתפארתו.
<שמואל רבינוביץ': עם ישראל לא חזר לכותל אחרי מלחמת ששת הימים.
<שמואל רבינוביץ': הוא לא עזב את הכותל מעולם.
<שמואל רבינוביץ': השנה נפתחו לציבור תחקירים שעשו במלחמת ההיסטוריה, לכל אלופי צה"ל במלחמת ששת הימים.
<שמואל רבינוביץ': התחקיר של הרב גורן, תחקיר מרתק.
<שמואל רבינוביץ': אני אקריא קטע קצר שקשור מאוד לפורום הנכבד הזה.
<שמואל רבינוביץ': הוא מתאר את השעות הראשונות ליד הכותל המערבי.
<שמואל רבינוביץ': "מיד כשסיימתי תפילת מנחה, אני רואה שיושב ראש ועדת חוץ וביטחון והוא ניצב ליד הכותל.
<שמואל רבינוביץ': הוא ניגש אלי, נישק אותי ואמר לי שהוא מוכרח לקחת אותי לאיזשהו מקום.
<שמואל רבינוביץ': הוא לוקח אותי לצד הדרומי של הכותל המערבי ומראה לי שהכותל חצוי על ידי מבנה ששימש כבית שימוש לערבים.
<שמואל רבינוביץ': המבנה הזה קיצר את הרחבה של הכותל המערבי.
<שמואל רבינוביץ': הרי זה חילול הקודש, הוא אומר לי, יש להוריד את זה מיד.
<שמואל רבינוביץ': תן פקודה.
<שמואל רבינוביץ': אמרתי לו, זה יורד במאה אחוזים".
<שמואל רבינוביץ': עומדים אז יושב ראש ועדת חוץ וביטחון של הכנסת דוד הכהן, אלוף בצה"ל הרב גורן, תחת אש צלפים בלתי פוסקת ומה הם מדברים?
<שמואל רבינוביץ': על חילול השם.
<שמואל רבינוביץ': זו המציאות של מלחמת ששת הימים.
<שמואל רבינוביץ': בשוב ה' את שיבת ציון היינו כחולמים.
<שמואל רבינוביץ': אני שומע אנשים שאומרים כל זה היה אולי לפני חמישים שנים אבל זה כבר לא כך.
<שמואל רבינוביץ': בעל הנס אולי לא מכיר בנסו.
<שמואל רבינוביץ': אני רוצה לומר לכם שמהחלון של המשרד שלי אני צופה אל הכותל המערבי כמעט יום יום.
<שמואל רבינוביץ': אני רואה איך משנה לשנה מגיעים יותר ויותר אנשים לכותל המערבי, יותר ויותר מתפללים, יותר יחידות צה"ל בוחרות לעשות את ההשבעה שלהן למרגלות הכותל, יותר תלמידים, יותר צעירים מחוץ לארץ, יותר מפקדים בצה"ל, כולם עולים אל הכותל.
<שמואל רבינוביץ': מה שפרץ החוצה בכ"ח באייר תשכ"ז ממשיך להתעצם מיום ליום.
<שמואל רבינוביץ': למה אנשים באים לכותל.
<שמואל רבינוביץ': למה הם באים.
<שמואל רבינוביץ': יש לזה הרבה תשובות אבל אני חושב שיש אמת פשוטה.
<שמואל רבינוביץ': תחושה של התחברות, תחושה של שייכות למשהו שהוא יותר גדול מהחיים הפרטיים שלנו.