GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבי דיכטר: האסטרטגיים זה עוקף ירושלים ממזרח, מה שנקרא הכביש האמריקאי, העוקף הצפוני, שבסוף יגיע לשיפוע של קלנדיה.
אבי דיכטר: ויש הכביש הדרומי, שהולך להיות עד אלעזר.
אבי דיכטר: אלה שלושה כבישים אסטרטגיים שאני חושב שצריך להיזהר מאוד כשאנחנו עוסקים בשאר הכבישים.
אבי דיכטר: יש כבישים מאוד רגישים מבחינת הנושאים הבאים.
מרדכי יוגב: בעבר, כמו שזה היה 45 ופה הטבעת המזרחית, פה היה 39, שהיה מתוכנן מאשדוד דרך בית-שמש, דרך ביתר עילית אל הטבעת הזאת, ואולי גם לים המלח.
אבי דיכטר: את זה תשים בסל עם שדה התעופה.
אבי דיכטר: לא שאני מקל ראש בדברים האלה, אבל אנחנו חושבים ביותר מדי רמות חשיבה.
אבי דיכטר: כדאי להתמקד בדיאלוג בינינו, גם כדי לעשות את חלוקת ההבנה בין איפה זה משרד הביטחון, איפה זה משרד התחבורה ואיפה נדרשת מעורבות של ראש הממשלה.
אבי דיכטר: אני מניח שכל מה שקשור בנושא עוטף ירושלים, זו סוגיה ששלושת המשרדים יהיו מחוברים.
אבי דיכטר: גם משרד הביטחון, גם משרד התחבורה וגם ראש הממשלה.
אבי דיכטר: אלה הכבישים האסטרטגיים שצריך לשים אותם במגירת קשב אחת.
אבי דיכטר: הכבישים האחרים הם לא פחות חשובים, העניין הוא שהם פחות יקרים, הם יותר זמינים בביצוע, והתעדוף שם יכול להיות יותר פשוט.
אבי דיכטר: לטובת הדיונים שלנו, כדאי שנסתכל על זה בשתי פריזמות.
אבי דיכטר: כך יהיה לנו יותר קל גם לדבר בפורום הזה, גם להבין מה צריך לדבר עם השרים הרלוונטיים, ביטחון, תחבורה וראש הממשלה.
אבי דיכטר: נדמה לי שבחלוקה הזאת יהיה יותר קל גם להתקדם בדיונים הלאה, כדי שאם אתה מתחיל לזרוק פנימה את הכביש ממרוקו לעמן, שעובר דרך ישראל כמובן, זה בסדר גמור, זה כביש חשוב, אבל הוא לא מהסגנון הזה, כמו שדה התעופה, לא רק בגלל בעיות תשתית.
אבי דיכטר: בשדה התעופה בעיית התשתית היא הבעיה הכי פשוטה.
אבי דיכטר: אבל יש דברים ארציים שאני חושב שבחלוקה אנחנו גם נדע לעשות תיעדוף הרבה יותר חכם.
אבי דיכטר: כי כשאתה מתחיל לעשות משני הקילומטרים החסרים ובאחריות מי זה, ועד שאתה מגיע לכביש עוטף ירושלים, זה לא מאותה משפחה בכלל.
מרדכי יוגב: אסכם בשתי מילים.
מרדכי יוגב: אני לא רוצה להוריד את החשיבה הראשונית של חזון, כי אם לא נפתח רגע את הראש אז יכול להיות שנפספס.
מרדכי יוגב: מהמקרו הזה למיקרו כדוגמה, אם אנחנו לא מסוגלים ליצור את 39, איתן, אז החלופה של 39 היא מה שמחבר את אשדוד לל"ה ולים המלח.
מרדכי יוגב: זה העוטף הדרומי.
מרדכי יוגב: לשם אתה צריך לקחת אותו אם אתה לא מסוגל לקיים אותו על הדבר האחר.
מרדכי יוגב: לחשוב חזון, ומתוך זה לשתף גם את הגורמים בשטח, את המנהל לאוכלוסייה הפלסטינית, את האוכלוסייה היהודית, ונתקדם בעזרת השם.
מרדכי יוגב: אני חושב שאנחנו בכיוון נכון, ואני אומר תודה לכל המשתתפים.
מרדכי יוגב: נמשיך לעקוב אחרי הדברים.
אבי דיכטר: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח ישיבת ועדת החוץ והביטחון, דיון והצבעה בנושאים: צו שירות המילואים, צו שירות מילואים ותקנות שירותה מילואים.
<אייל יוסיפסקו: באנו להציג בפני הוועדה את נושא שירות במחלקות ההגנה ביישובים במסגרת ההגנה המרחבית.
<אייל יוסיפסקו: במהלך השנה וחצי האחרונה נערכה בצה"ל עבודת מטה מקיפה שמהותה בתחום הגנת היישובים ובמחלקות הגנת היישוב.
<אייל יוסיפסקו: אני נותן פה מונח סמנטי חופף – זה כיתות הכוננות - - -
יעקב פרי: זה רלוונטי בכל מדינת ישראל או רק ביהודה ושומרון?
<אייל יוסיפסקו: זה נוגע לכלל המדינה.
<אייל יוסיפסקו: תפורט בהמשך החלוקה בין הפיקודים, אבל למעשה זה כלל גבולות מדינת ישראל.
<קריאה: שבאחריות הביטחונית של צה"ל.
יעקב פרי: ברור.
<אייל יוסיפסקו: למעשה, עד היום מחלקת ההגנה היישובית מורכבת מאזרחים שמתגוררים ביישובים, והמטרה להיות כוח זמין, מקצועי, או כדי למנוע ניסיונות חדירה בהינתן שיש איזושהי התראה ממוקדת או בקרות האירוע, להיות כוח זמין שיודע לחתור למגע ולהגיב.
<אייל יוסיפסקו: המסגרת המשפטית להפעלה ולאימון של מחלקות הגנה ביישובים היום נסמכת על חוק השמירה ולא על חוק המילואים, וזו למעשה המטרה הבסיסית לשמה אנחנו כאן.
<אייל יוסיפסקו: אם אני אצטט את המסגרת המשפטית, היא שעונה על שני דברים.
<אייל יוסיפסקו: האחד, חוק הרשויות המקומיות של הסדרת השמירה מ-1961, והדבר השני הוא צו בדבר הסדרת השמירה ביישובים ביהודה ושומרון מ-1971.
<אייל יוסיפסקו: אני אגע ברקע לעבודת המטה.
<אייל יוסיפסקו: האחד הוא ההשתנות של מרחב הלחימה והאיום, שזה התגברות האיום על העורף האזרחי והגישות ההתקפיות של האויב לביצוע פשיטות לשטחנו, גם אם זה לא לכיבוש, אז להשיג הישג כזה או אחר.
<אייל יוסיפסקו: הנושא אובחן על-ידי הצבא בכשירות נמוכה והיעדר תפיסה כוללת להגנת הישוב.
<אייל יוסיפסקו: העבודה גם מנסה לפשט את המורכבות הצבאית-אזרחית, כשלמעשה אנחנו מחפשים את התשתית החוקית להעפלה ולאימון של הסד"כ, וכל זה בתוך מערך הגנת הגבולות של הצבא.
<אייל יוסיפסקו: המטרה שלנו פה היא הסדרת ההפעלה והאימונים במחלקות ההגנה בישובים.
<אייל יוסיפסקו: היעוד, כמו שנגעתי בו קודם בשורה אחת של מחלקת הגנת הישוב, היעוד הוא להוות כוח הגנה מיומן וזמין לסיכול ניסיונות חדירת אויב לישוב ולנטרל בעת חדירה לישוב, ולמעשה בתפקידים זה: סיכול, חתירה למגע, עיבוי מערכי הגנה וארגון הישוב אל מול מצבי חירום משתנים.
<אייל יוסיפסקו: הקשיים שעולים מהפעלת מחלקת הגנת הישוב במסגרת חוק השמירה, דבר ראשון זה הפעלת סד"כ אזרחי במסגרת ולמשימות צבאיות.
<אייל יוסיפסקו: זאת אומרת, הצבא רוצה לקחת אחריות על מי שמבצע את משימתו.
אבי דיכטר: מי אחראי על זה עד היום?
<אייל יוסיפסקו: המשימה היא צבאית.
אבי דיכטר: לא, אמרת שהצבא רוצה לקחת אחריות.
אבי דיכטר: רוצה לקחת ממי?
<אייל יוסיפסקו: הצבא רוצה לקחת אחריות בהינתן שמחלקת הגנה נדרשת לפעול ויש מקרה של היפגעות, לא משנה מהי רמת הפגיעה, בסוף ההכרה שלנו בחלל או בפצוע - - -
יעקב פרי: סליחה שאני קוטע אותך, אתה הולך כבר לתוצאות הטראגיות.
יעקב פרי: אני זוכר שהיה פה ויכוח מג"ב, רב"צים, שמב"צים, שמב"צים.
יעקב פרי: זה עונה גם על הבעיה הזאת או שזה סאגה אחרת?
<קריאה: סאגה אחרת.
יעקב פרי: דבר שני, אתה מדבר עכשיו על כיתות כוננות מורכבות מאזרחים תשובי הישוב שהם מוגדרים כיתת כוננות, נכון?
<אייל יוסיפסקו: נכון, הם מוגדרים כיתת כוננות - - -
יעקב פרי: ואתה הסברת עכשיו שאתם רוצים לשנות את האחריות או את הפיקוד, ואת זה לא הבנו עד עכשיו, לא יושב-ראש הוועדה ולא אני.
<אייל יוסיפסקו: אז אני לא הסברתי את עצמי טוב.
<אייל יוסיפסקו: אנחנו רוצים לממש את האחריות שלנו.
<אייל יוסיפסקו: האחריות היתה הצבא ונשארת בצבא, הכוח הזה מבצע משימה שהיא באחריות הצבא ולכן אנחנו רוצים לסדר את האופן ולקבל את אישור הוועדה, לאמן אותם ואת אופן ההפעלה.
ענת ברקו: אבל גם להכיר בהם במקרה של פגיעה.
ענת ברקו: במובן הזה, כל איש צוות מכיתת כוננות יוכר חס וחלילה אם יקרה אסון כחלל צה"ל?
ענת ברקו: לזאת הכוונה?
<קריאה: או נכה צה"ל.
<אייל יוסיפסקו: כן, ובלבד שזה תחת ההנחה שהוא הגיע לאירוע שהופעל על-ידי הסמכות – אני אגע פה גם בסמכויות ההפעלה, אם זה בחדירה לישוב אז הרבש"ץ, בסמכותו להפעיל את החוליה, ואת הכיתה כולה החטיבה המרחבית.
יעקב פרי: אני לא רוצה להפריע, אני בעד, אני כבר אומר לך.
יעקב פרי: אבל יש לי בית בישוב שומרה, ויש שם כיתת כוננות והם באים אלי כל אימת שאני מגיע לשם לסוף שבוע עם מקבץ של טענות, זה לא עניין ספציפי.
יעקב פרי: והם מדברים על חוסר בהירות בסמכות של ההפעלה שלהם, וחוסר בשגרת אימונים, שהם חושבים, והם יושבים במקום מאוד רגיש, ובמיוחד בנושא חסרים בציוד.
יעקב פרי: אמרתי את מה שאמרתי, תתייחס או לא תתייחס.
<ערן שני: שמי ערן, רח"ט תומכ"א.
<ערן שני: הכיתות האלה עד היום פועלות לא מתוקף מסגרת צבאית, הן פועלות מתוקף הסדר אחר, ואנחנו רוצים להפוך את הכיתות האלה למסגרות צבאיות לכל דבר ועניין, שפועלות מתוקף חוק המילואים על כל מה שמשתמע ממסגרת צבאית.
אבי דיכטר: אז לא הבנתי, ערן.
אבי דיכטר: אייל ניסה להסביר, ועכשיו הצלחת לבלבל אותי בחזרה.
אבי דיכטר: האחריות חונה היום אצל מי?
אבי דיכטר: לפי אייל, אצל צה"ל.
<ערן שני: אתה שואל אצל מי חונה האחריות המשפטית?
אבי דיכטר: אחריות המשימה היא אחריות של צה"ל, לפני ואחרי.
<אודי שגיא: ברשותכם, אני אודי, אני היועץ המשפטי של אגף כוח אדם.
<אודי שגיא: אני מלווה את הסוגיה הזאת הרבה שנים.
<אודי שגיא: נכון להיום האחריות היא על רשויות הביטחון.
<אודי שגיא: במקומות שבהם האחריות לביטחון פנים מוטלת על צה"ל, האחריות היא על צה"ל.
<אודי שגיא: אבל הכלים שבידי צה"ל לממש את המשימה הם לא בהכרח כלים שלמים.
<אודי שגיא: כיתות הכוננות פועלות מכוח הסדר חוקי אזרחי.
<אודי שגיא: היחס שבינן לבין המפקדים הצבאיים של הגזרות הוא לא ברור במידה מסוימת, יש שם פערים.
<אודי שגיא: גם ההסדר החוקי עצמו מבוסס על התנדבות של אנשים לחובת שמירה, בלי שהחוק נותן לזה פרטים מלאים.
<אודי שגיא: הרעיון שבבסיס עבודת המטה הוא לקחת את המסגרת הזאת ולהפוך אותה למסגרת צבאית.
<אודי שגיא: כשיש אתגר ביטחוני כלפי ישוב נקודתי - - -
ענת ברקו: אז אתה מפעיל אותם כאילו הם מילואימניקים?
ענת ברקו: באותה שנייה אתה מעביר אותם מסטטוס של אזרח לסטטוס של מילואים?
<אודי שגיא: בדיוק.
<אודי שגיא: הם יחידת מילואים רדומה.
<אודי שגיא: ברגע שיש הקפצה על גדר הישוב, קורא להם הרבש"ץ או חטיבה מרחבית באמצעות החמ"ל – אני קצת מפשט את התהליכים, אבל כתפיסה – ועכשיו אתם במילואים, רוצו לגדר.
ענת ברקו: יכולה להיות כאן בעיה.
ענת ברקו: אנחנו מכירים את החיים.
ענת ברקו: קורה מצב שאזרחים שהצטרפו לכוח, גם הם נפגעו, והם יבקשו את אותה הכרה.
ענת ברקו: יכולה להיות גם בעיה כזאת, ותהיה.
ענת ברקו: השאלה היא איך אתם מתגברים על זה.
ענת ברקו: האם החיול יהיה שמי, זה בעצם חיול בעת אירוע.
ענת ברקו: הוא יהיה שמי?
ענת ברקו: תהיה לכם רשימה, שבצ"קים כאלה שאתם תפעילו אותם בעת חירום?
ענת ברקו: רק בגלל שיש כאן את הרגישות שהם הופכים להיות חיילים לכל דבר, באותה שנייה של המעבר משגרה לחירום.
ענת ברקו: אז השאלה אם יש לכם את זה שמית.
<ערן שני: ישר הלכנו, חס וחלילה, למקרה של האסון.
ענת ברקו: שלא נדע מצרות - - -
<ערן שני: אז רגע לפני האסון, בואי נדבר על הפרקטיקה.
<ערן שני: למשל, אימון היחידות.
<ערן שני: היום כשרוצים לאמן יחידות הגמ"ר, זה וולונטרי.
יעקב פרי: מי שרוצה בא - - -
<ערן שני: לא, לא.
<ערן שני: יש אישור מדויק, הצטיידות, נשק, קיטבג.
<ערן שני: הכול קיים.
<ערן שני: הכול, כל מה שקשור באימונים, הצטיידות, כשירות.
<ערן שני: היום מח"ט החטמ"ר רוצה לאמן את ההגמ"ר בישוב כלשהו, זה עכשיו וולונטרי.
<ערן שני: יש נשקים, אין נשקים, יש ציוד, אין ציוד, ההוא בא, זה לא בא, אנחנו רוצים שהן תהינה יחידות צבאיות, וביחידה צבאית יש שבצ"ק, אין יחידה צבאית בלי שבצ"ק.
<ערן שני: אין יחידה צבאית שאנחנו לא יודעים מי החיילים בה.
<ערן שני: אני לא יודע מה זה אזרחים שמצטרפים, אבל אם אישרנו אותם, אם הם חלק מהיחידה, אז הם גם מתאמנים ויש להם גרף אימונים, יש להם מודל אימונים מסודר, ואם הקפצנו אותם, אז הקפצנו אותם מתוקף חוק המילואים.
<ערן שני: זה מה שאנחנו רוצים לעשות, אנחנו רוצים להסדיר את הדבר הזה.
יעקב פרי: בייחוד תצטרכו להסביר את זה להם.
יעקב פרי: אנחנו מבינים.
<ערן שני: כולם מבינים את זה.
יעקב פרי: - - - אבל יש רצון, יש רצון עז.
<ערן שני: אני חושב שיש בזה גם הרבה יתרונות.
<עידו בן-יצחק: אם אני מסתכל על אותו מקרה שגרתי שלא קרה, ואף אחד לא נפגע, אז מבחינת הצבא יש לו את הכלים שהוא בעצם מזמן אותו כמו שהוא מזמן חייל מילואים לשירות מילואים על כל מה שמשתמע מכך.
<עידו בן-יצחק: מבחינת חיילי מילואים, זה גם אומר שהוא יהיה זכאי לתגמולים, כל ההוראות לגבי איסור פיטורים, דברים מהסוג הזה יחולו במקרה הזה כי זה שירות מילואים לכל דבר ועניין.
<אייל יוסיפסקו: אם אני אוגם את עיקרי עבודת המטה, וזה יענה פה על הכול, אחד, זה הארגון כמסגרת צבאית, דבר שני, זה הסדרת שיטת ההפעלה בשגרה, דבר שלישי, מבנה וארגון המחלקות בכל מקום בהתאם לאיום והערכת המצב, הסדרת מודל האימונים, מודל האמצעים ושיטת ההפעלה שמגדירה באיזה שלב הוא הופך להיות משרת מילואים.
<אייל יוסיפסקו: מטרות הקריאה לשמ"פ – אנחנו באנו לבקש מהוועדה שינוי בצו המטרות.
<אייל יוסיפסקו: למעשה משימת הגנת הישוב, כמו שנגענו עד עכשיו, אנחנו רואים אותה כמשימה צבאית, מצויה באחריות מלאה של צה"ל, ולכן ראוי שתתבצע על-ידי חיילים.
<אייל יוסיפסקו: במטרות הקריאה, יש לנו שלוש מטרות על: הכשרה ואימון, תעסוקה מבצעית, וארגון וניהול כוח אדם.
<אייל יוסיפסקו: אנחנו מבקשים להכניס לצו שר הביטחון למטרות חריגות את השירות במחלקת הגנה ישובית לתוקף.
<אייל יוסיפסקו: גם זה, הבקשה שלנו היא עד ה-30 ביוני 2018.
<אייל יוסיפסקו: למעשה, בעבר ביקשנו להוריד את זה ועכשיו אנחנו רוצים להאריך את זה עד יוני 2018.
מרדכי יוגב: את מה אתה רוצה להאריך?
<אייל יוסיפסקו: השירות במחלקת הגנה ניתן לנו לשנתיים, עד יוני 2017.
יעקב פרי: האישור.
<עידו בן-יצחק: הגיל, לא המטרה.
<אייל יוסיפסקו: ערבבתי שני דברים.
<אייל יוסיפסקו: סליחה, מתנצל.
<אייל יוסיפסקו: חוזר חזרה לצו שר הביטחון למטרות חריגות.
<אייל יוסיפסקו: אנחנו רוצים שייכנס סעיף של שירות במחלקת הגנה ישובית לכיתת כוננות, כמטרה שאתה אנחנו הולכים.
<אייל יוסיפסקו: ועכשיו אני אחזור חזרה לנושא של צו המקצועות.
<אייל יוסיפסקו: צו המקצועות – ופה אני הולך לסוגיית הגיל, בסעיף 36א לחוק שירות הביטחון נקבע שגיל הפטור משירות הביטחון יעמוד על 40 לחוגר ועל 45 לקצין.
<אייל יוסיפסקו: שר הביטחון בצו באישור ועדת החוץ והביטחון כמובן, יכול לבקש להאריך את זה, ובנוסח המשפטי יש פה את היעוד, את הוראת הסעיף לתפקידים לגבי מי אנחנו מבקשים להחריג אותו בגיל.
יעקב פרי: לפי מקצועות.
<אייל יוסיפסקו: נכון.
ענת ברקו: ועד איזה גיל?
ענת ברקו: האם תהיה תקרה?
<אייל יוסיפסקו: כן, עד 49.
ענת ברקו: ולאחר מכן לא ניתן יהיה לבצע שום הארכה?
<קריאה: למעט אם הוא מתנדב, אבל אנחנו לא יכולים לתכנן את זה.
ענת ברקו: כן, אבל עד איזה גיל אתם מקבלים את ההתנדבות?
ענת ברקו: יכולים להיות מצבים של אנשים שמתנדבים בגיל מאוד מבוגר, ויחסית הכיתות האלה מורכבות מאנשים די מבוגרים.
<ערן שני: אין בחוק מגבלה על גיל ההתנדבות.
מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, יש פה יתרון בפרקטיקה, לא שונה בשום זירה, שאנשים לא רוצים להיות בכיתות הכוננות כי הם מוצבים ביחידות טובות, ואילו כשהם כבר מגיעים לגיל 45, והוא היה בגולני, והוא כן בעל כושר מהמנהלן, אז לכן לכיתות הישוביות נכון שיהיו עוד חמש או X שנים בשנות הכושר, שיאפשרו לזה שכבר מיצה את עצמו בגולני בגיל 40 ומשהו, ואילו בכיתת הכוננות הוא יכול להיות עד גיל 50.
מרדכי יוגב: זה יטייב את כוח האדם ככוח אדם לוחם יותר.
מרדכי יוגב: זו הפרקטיקה בשטח, בכל הזירות, שאנשים לא רוצים להיות מוצבים בכיתות הכוננות כי הוא רוצה במלחמה להיות בגולני וביחידת אם שלו.
מרדכי יוגב: ואילו כאשר הוא מיצה את עצמו בגיל 40, אז הוא כבר מוכן לתת עוד 10 שנים גם לכיתת כוננות, וזה מטייב את כוח האדם שלנו.
יעקב פרי: אני בהחלט בקו של מוטי.
יעקב פרי: אתם מתכוונים לעשות איזשהו קאפ, מי לא יוכל להיות ביחידת כוננות בצורה שאתם מציעים ומבקשים את אישור הוועדה?
יעקב פרי: כלומר, אם יש יהודי במושב מסוים, יהודה ושומרון, צפון הארץ או הנגב, שהוא בן 65 ובמלוא אונו – אחת הדוגמאות יושבת לפניך – ורוצה להשתתף ביחידת הכוננות ולתרום להגנת הישוב שלו, אתם תגבילו אותו?
<ערן שני: במקרה שלך, לא.
מרדכי יוגב: תהיה ועדת חריגים.
<אייל יוסיפסקו: תחת ההנחה שמחד אין מגבלת גיל על ההתנדבות, ומאידך אנחנו מסדרים את מודל הכשירות, ובהנחה שזה חופף, אז בוודאי שנרצה.
<אייל יוסיפסקו: ולכן הבקשה היא להחריג את מערך הגמר לגיל 49.
<ערן שני: כן, אבל החיים הם חזקים, הם עושים את שלהם.
<ערן שני: בדרך-כלל אנשים בגיל הזה כבר לא בעניין.
<קריאה: לא, זה לא מדויק.
<קריאה: בהתיישבות זה לא נכון.
<ערן שני: 65 - - -
<קריאה: 65 זה חריג.
ענת ברקו: יש לך יחידות צבאיות שיש בהן אנשים בני 70 ובני 80.
ענת ברקו: אני מכירה אותם.
<אודי שגיא: לא בתפקידי לחימה ממש.
יעקב פרי: הם הולכים קצת יותר לאט, אבל רוח ומוטיבציה יש להם.
<קריאה: ופנאי.
<קריאה: והמון ניסיון.
יעקב פרי: כן, תצטרכו לקחת את זה בחשבון בכל מקרה.
<אייל יוסיפסקו: כפי שנגעתי קודם ולא בזמן, במסגרת תהליך אישור צו המקצועות ביוני 2015, צה"ל הציג שמערך הגמר יוחרג לתקופה בת שנתיים בלבד וזה לאור תהליכי צמצום משמעותיים בהיקפי כוח האדם, גם במערך וגם במיצוי כללי בצבא.
<אייל יוסיפסקו: בשנת 2016 זרוע היבשה התחילה בעבודת המטה של הגנת הישוב ורה-ארגון של המערך עצמו.
<אייל יוסיפסקו: במסגרת העמ"ט אנחנו גם מרדדים כ-500 תקנים.
<אייל יוסיפסקו: עבודת המטה הזו, כפי שאושרה וסוכמה על-ידי סגן הרמטכ"ל, מחייבת אותנו לבקש הארכת תוקף של החרגת הגיל של המערך.
ענת ברקו: אז רגע, הפתרון המוצע כאן הוא כתוצאה מירידה בתקנים של צה"ל?
<אייל יוסיפסקו: לא.
<אייל יוסיפסקו: ממש לא.
ענת ברקו: אין קשר?
ענת ברקו: אתם לא מתייחסים לזה כחליף כוח אדם לצבא סדיר?
<אייל יוסיפסקו: הצמצום נובע מהתייעלות ומיקוד באיומים ובהערכת המצב.
<אייל יוסיפסקו: הוא לא מרצון לקצץ.
<אייל יוסיפסקו: נהפוך הוא, הוא הארגון מול האיומים, מול הערכת המצב.
יעקב פרי: ענת, יש - - - כוננות בכל המקומות.
יעקב פרי: צריך לשפץ אותן ולארגן אותן ולאבזר אותן.
יעקב פרי: יש בהן יותר מדי וולונטרי ופחות מדי מסודר, לפי דעתי.
<אודי שגיא: אמרנו שאנחנו רוצים להגביל את החריגה של הגילאים רק בשנתיים, ועכשיו אנחנו באים למרות זאת ומבקשים להאריך את זה בתקופה נוספת.
<אודי שגיא: התשובה היא שלפני שנתיים חזינו צמצום בהיקף מערך ההגמ"ר, ועכשיו אנחנו מטילים על מערך ההגמ"ר במילואים משימה נוספת.
<אודי שגיא: לקחנו עוד קבוצה של חיילים שהם חברי כיתת הכוננות, שלא היו קודם בהכרח חלק מהמערך הזה, אנחנו מוסיפים אותם.
<אודי שגיא: בשביל זה צריך יותר אנשים.
<אודי שגיא: יותר אנשים זה גם יותר גילאים.
<אודי שגיא: לכן הגישה שלנו עכשיו קצת שונה ממה שהצגנו לפני שנתיים כשהעבודה הזאת עוד לא היתה על הפרק.
אבי דיכטר: אבל למה אתם מבקשים את הבקשה כאן לתקן עד לשנה או לפחות משנה?
אבי דיכטר: הרי החוק מחייב כל שלוש שנים.
אבי דיכטר: עשיתם מחשב לפני שנתיים, הגעתם למסקנה שהמחשב לא היה מספיק טוב ואתם עושים לו עכשיו שיפור.
אבי דיכטר: השאלה שלי, אם אתם עושים שיפור, למה אתם עושים אותו לפחות משנה?
<אודי שגיא: אנחנו מתיישרים עם תוקפו של כל הצו בעצם.
<אודי שגיא: ובעוד שנה נצטרך לחדש את כל הצו, על כל המקצועות שלו - - -
אבי דיכטר: לא, אבל הצו לא קובע תקופת מינימום, הוא קובע תקופת מקסימום.
אבי דיכטר: מקסימום שלוש שנים.
<אודי שגיא: נכון, אבל הסעיף שאנחנו מתקנים הוא חלק מצו שיש בו רשימה ארוכה של מקצועות או מטרות, זה תלוי בכל אחד מהצווים, והם תקפים כשלעצמם לשלוש שנים.
אבי דיכטר: אי אפשר לפצל, מבחינה משפטית?
<עידו בן-יצחק: בשנת 2015 אישרה הוועדה רשימה של 40 ומשהו מקצועות, שרובם הגדול נקבע בתוקף לשלוש שנים.
<עידו בן-יצחק: לגבי כיתות כוננות, הגנה מרחבית, הוא נקבע בתוקף לשנתיים.
<עידו בן-יצחק: עכשיו בא משרד הביטחון ומבקש ליישר קו בין מערך הגנה מרחבית לבין שאר התפקידים, כלומר, להחזיר אותו לצו כך שימלא את התקופה של שלוש שנים.
<עידו בן-יצחק: כשיסתיימו שלוש שנים ב-2018, אני מניח שיביאו אלינו, אני לא יודע אם אותה רשימה או רשימה אחרת, אני מניח שנעשית עבודה בצבא כל הזמן בתחום הזה – כי יש כאן עוד תפקידים שהם שונים לגמרי, החל מטייסים וכלה בקציני רפואת שיניים.
<עידו בן-יצחק: אנחנו לא יכולים עכשיו לדון בתפקידים האלה, הם לא מובאים לאישורנו, הם גם בתוקף כבר.
<אודי שגיא: לשאלת יושב-ראש הוועדה, יכול להיות שאפשר היה לנסח צו נפרד שיתייחס רק לתפקיד הזה.
<אודי שגיא: אני חושב שזה היה פתח לתקלות, אם נתחיל להתקדם עם כמה צווים במקביל - - -
אבי דיכטר: לא, בסדר.
אבי דיכטר: אני פשט חשבתי להתייעל, אבל אני רואה - - -
ענת ברקו: יש לי שאלה: למי הכפיפות הפיקודית של כל המערך, לחטיבה המרחבית?
ענת ברקו: הם מפעילים את הכוח?
איל בן ראובן: גם של כיתות הכוננות?
<קריאה: כן, כן.
<קריאה: חד-משמעית.
איל בן ראובן: כיתות הכוננות יהיו כפופות עכשיו למערך ההגמ"ר בחטיבות המרכזיות?
<ערן שני: זו מהות העבודה.
איל בן ראובן: כי הרי נעשתה עבודה בשנה וחצי האחרונות.
איל בן ראובן: אני די ער לארגון נושא כיתות הכוננות.
איל בן ראובן: לפחות בצפון נעשתה עבודה מאוד רצינית.
איל בן ראובן: הנקודה היא רק שעדיין נשארו בעיות פה ושם.
איל בן ראובן: מנרה, למשל, יש שם בעיה עם כלי נשק.
איל בן ראובן: היו כמה בעיות.
איל בן ראובן: השאלה היא מי הכתובת המדויקת שלהם.
איל בן ראובן: אני הרגשתי מבחינת כיתות הכוננות שזה נושא מאוד-מאוד חשוב.
איל בן ראובן: אין ספק בכלל.
איל בן ראובן: כיתת כוננות יכולה למנוע אירוע אסטרטגי.
איל בן ראובן: לכן חשיבותם היא עצומה ולכן העניין הזה הוא מאוד נכון.
איל בן ראובן: אני רק שואל מבחינה פיקודית, איך מוודאים רק שהטיפול בהם, הכפיפות, שהם באמת מקבלים את כל מה שהם צריכים, שהחגורים שלהם הם חגורים – הם צריכים להיות כמו יחידה של גולני כי גם האנשים של כיתות הכוננות, בסופו של דבר, הם אנשים שבאים מהסיירות.
איל בן ראובן: בעבר היה הבדל נורא גדול.
איל בן ראובן: הם היו באים לכיתת הכוננות, מקבלים איזה חגור מצ'וקמק של השריון מלפני 20 שנה - - -
יעקב פרי: אם היו מקבלים.
איל בן ראובן: אנחנו רוצים לראות טיפול בעניין הזה, שאם כבר סוגרים פה צו, שהכול יהיה מטופל.
יעקב פרי: שני דברים חסרים.
יעקב פרי: רוב-רובה, 90% מההרגשה או מהמוטיבציה של אזרחים שהם חברים בכיתות כוננות נובעת מתוך המוטיבציה והבעירה שלהם.
יעקב פרי: הצבא, בזמנו זה היה מג"ד, לא חשוב, מבחינתי זה אותו דבר, לא טרח לצקת על בסיס קבוע של פעם בחודשיים או פעם בשלושה חודשים, כמובן לפי היכולת, לארגן ולעשות ולתת להם תחושה שהם חלק מהגוף המגן הגדול של מדינת ישראל.
יעקב פרי: הם עשו את זה מתוך בעירה עצמית וחוסר בציוד.
<ערן שני: היות ושניכם צודקים מאוד, זאת מהות העבודה.
<ערן שני: ברגע שאנחנו הופכים את יחידות ההגמ"ר למסגרות צבאיות, זה מהות העבודה, להפוך אותה למסגרת צבאית שיש לה גרף אימונים מסודר, שהאנשים שם מופעלים מתוקף חוק מילואים.
<ערן שני: יחידה צבאית מתנהלת כמו יחידה צבאית.
<ערן שני: חוץ מגרף אימונים, יש לה תקן, יש לה אמצעים, יש לה פק"לים - - -
איל בן ראובן: יש לה מפקד.
איל בן ראובן: זה הכי חשוב.
<ערן שני: יש לה מפקד.
<ערן שני: יחידה צבאית.
ענת ברקו: ביקורות, היא תוכנס לביקורות הצבא וכשירויות והכול.
<ערן שני: הכול, כמו שמנהלים יחידה צבאית בצה"ל.
<אבי נעים: אני אבי נעים, אני ראש המועצה המקומית בית אריה ואני יושב-ראש ועדת הביטחון של כל השלטון המקומי.
<אבי נעים: הייתי גם חבר צוות כוננות לפני 20 שנה, וגם מפקד.
<אבי נעים: אני מכיר את הסוגיה הזאת לפני ולפנים.
<אבי נעים: כיתות הכוננות כפופות לחטיבה המרחבית, קצין ההגמ"ר החטיבתי עומד בקשר מול הרבש"ץ, שהוא האינטגרטור בין הרשות המקומית לבין החטיבה.
<אבי נעים: הרבש"ץ אחראי על נושא גיוס, הקפצה, אימונים, וזה הרבה תלוי גם ביוזמות שלו ובדברים שהוא עושה.
<אבי נעים: אני חושב שהתיקון הזה, להעביר אותם גם באימונים וגם בפעילות המבצעית למילואים זה תיקון מבורך ונכון.
<אבי נעים: זה עושה גם תיקון להחלטה של ועדת גורן שקבעה שניתן יהיה להכיר בהם כנכי צה"ל או כחללים.
<אבי נעים: פה זה עושה סדר.
<אבי נעים: ההערה שלך לגבי הקפצת חוליה וכיתה היא לא נכונה עובדתית בשטח.
<אבי נעים: הרבש"ץ מקפיץ את כיתת הכוננות, ואם זה כתוב אז צריך לעשות לזה תיקון.
<אבי נעים: החשיבות של כיתות הכוננות היא הרבה יותר גבוהה תחת האיום שאנחנו חיים בו היום, של איום הטילים, רעידות אדמה, כי הם מכפיל כוח היום.
<אבי נעים: מהירות התגובה שלהם, הזמינות שלהם, ההיכרות האינטימית שלהם עם מוסדות החינוך, בתי-ספר, ליד כל דלת נפתחת שמות של רחובות, שמות של בתים.
<אבי נעים: והאירוע של משפחת סולומון בחלמיש, בנוה צוף, שבסוף אזרח בא ופתר את האירוע.
<אבי נעים: אז צריך לטפח אותם.
<אבי נעים: יש פערים גדולים מאוד, גדולים מאוד בנושא של ציוד.
<אבי נעים: צריך להגיד את זה בקול רם פה בוועדה, ואני שמח שהצבא מאמץ אותם היום בשתי ידיים.
<אבי נעים: הצבא צריך לתת לזה מענה.
<אבי נעים: יש פערים מאוד גדולים, ואם אנחנו שולחים חבר'ה להילחם באירועי פח"ע, הם צריכים לבוא עם ציוד ראוי, עם קסדות, עם שכפ"צים קרמיים ועם כל הציוד שנדרש, ובזה אנחנו נמצאים בחסר.
<אבי נעים: אני בכלל הצעתי בעבר שלאותן כיתות כוננות אנחנו נעשה גם הכשרות.
<אבי נעים: אצלי לדוגמה, הכשרתי אותם גם כצוות חילוץ והצלה.
<אבי נעים: הם מוקפצים על כל אירוע.
<אבי נעים: יש להם את הציוד ואת הידע גם בשריפות, גם בתאונות דרכים, ואז גם באירוע של רעידת אדמה או טילים, אם יש אירוע נקודתי, אם אנחנו מדברים על מאות אתרי הרס ו-130 אלף טילים שהיום מכוונים אלינו, אז זה הופך להיות מכפיל כוח מאוד משמעותי ומציל חיים.
<אבי נעים: וצריך לקחת את העסק הזה של כיתות הכוננות ולטפח אותן, להכניס אותן לגרף אימונים לקבוע קריטריונים מי יכול להיות שם, אבל לתת להם גם את התנאים וגם את האמצעים הראויים.
<אייל יוסיפסקו: הייתי בעדכון צו המקצועות, ודיברתי על מה מביא אותנו לבקש את המשך ההחרגה.
<אייל יוסיפסקו: כשהשינויים במתכונת הנוכחית מהמצב הקודם – אנחנו מבקשים את הסכמת הפרט להצטרף למערך ההגנה כי אנחנו מבקשים ממנו להיות נוכח רוב הזמן בישוב ברמה כזו או אחרת; אנחנו בוחנים את רמת הרובאות שלו כרובאי 03 ומעלה; מגורים כמובן; ותהליך איוש ייחודי לכל יישוב שמותאם לאוכלוסיה שמתגוררת בו.
<אייל יוסיפסקו: יש פה גם היבטים של פוטנציאל.
<אייל יוסיפסקו: זה מה שמביא אותנו לבקשה להחרגה.
<אייל יוסיפסקו: בנוסף לאישורי החרגה, אנחנו מבצעים תהליכים נוספים כדי לאייש את המערך ולהגדיל את המקורות.
<אייל יוסיפסקו: בין התהליכים, גם לאתר חיילים שנמצאים בפטור ומתגוררים בישובים והם ברי יכולת להשתתף בעניין הזה.
<אייל יוסיפסקו: למצות חיילים ממאגרים של אגף כוח-אדם או כלל צה"ל או מיחידות אחרות.
ענת ברקו: מה זה פטור?
ענת ברקו: פטור מאיזו סיבה?
<אייל יוסיפסקו: אם הוא קיבל פטור משירות מילואים כי הוא שירת ביחידה - - -
ענת ברקו: אבל שירת שירות סדיר, זה חובה.
<אייל יוסיפסקו: בוודאי, בוודאי.
יעקב פרי: שכחת להגיד: פטור משירות מילואים.
ענת ברקו: יכול להיות גם פטור מאי התאמה, יכול להיות מכל מיני סיבות.
<אייל יוסיפסקו: אז לא, אנחנו אפילו מכירים מקרים שלא אושרה החזרה לכיתת כוננות, אנשים שלא עמדו באמות המידה שהגדרנו לכשירות ולהכשרה.
איל בן ראובן: אבל מהצד השני, איך אתם מתמודדים עם מה שהיה בעבר בעיה תמיד מול היחידות עצמן?
איל בן ראובן: הרי תמיד היתה התנגשות של אנשי כיתות הכוננות אם הם משרתים בשייטת והם רוצים להיות בשייטת – איך?
<אייל יוסיפסקו: אני עונה בשתי מדרגות – המדרגה הראשונה, אנחנו מאפשרים כפילות.
<אייל יוסיפסקו: זאת אומרת, הוא יהיה חבר בכיתת הכוננות והוא גם יהיה מוצב ביחידת מילואים אחרת.
איל בן ראובן: אבל אז בלחימה ברור שהוא רץ ליחידה.
<אייל יוסיפסקו: מדובר באחוז מסוים מכיתת הכוננות, לא כל כיתת כוננות ספציפית.
<אייל יוסיפסקו: והדבר השני, מדרגות ההפעלה באופן כמעט ברור, לדעתי, האירוע המידי תהיה בו תגובה ואחרי זה - - -
איל בן ראובן: אני מכיר את זה.
איל בן ראובן: השאלה היא אם יש היום נהלים ברורים בעניין הזה, כלומר, אם יש הגדרה ברורה.
איל בן ראובן: כי אחרת, ואני מכיר את זה שנים, כשמגיעים ליום המבחן נוצרת הבעיה כי הוא רץ עכשיו ליחידה, ואני חייב אותו - - -
<אבי נעים: בשגרה זה כיתת הכוננות, בחירום זה פלוגת ההגמ"ר, היא מגויסת והיא נותנת מענה.
<אבי נעים: היא זמינה.
איל בן ראובן: והיא מחליפה את כיתת הכוננות?
<אבי נעים: כן.
<אייל יוסיפסקו: ההגדרות הן מדויקות ויש רף ברור שבו צריך לעמוד באחוז הכפילויות.
יעקב פרי: הבעיה הגדולה זה התפר, כמו שאמר ראש המועצה, בין התגובה הראשונה של כיתת כוננות אזרחית לבין הגעה של גדוד סדיר או מילואים - - - טווחי הזמן האלה, הפער, אבל זה לא מתמטיקה.
איל בן ראובן: אנחנו מכירים במציאות, כשחייל עכשיו נמצא באירוע, בפעילות, ההחלפות האלה הן בעייתיות.
איל בן ראובן: אם זה אירוע בדיד, זה בסדר.
איל בן ראובן: אבל אם זה אירוע לחימה עכשיו, והוא נמצא עכשיו בחניתה - - -
<אבי נעים: זה בטל ב-60.
<אבי נעים: המהות של כיתת הכוננות היא מתן מענה מידי, נקודתי, עכשווי.
<אבי נעים: וכשאתה הולך לאירוע מתמשך - - -
מרדכי יוגב: בתוך רבע שעה, 20 דקות, חצי שעה, הצבא שם.
אבי דיכטר: אייל, תחזיר אותנו לתוך הצו כי אנחנו מצביעים על הצו לא על ביטחון ישראל כרגע.
יעקב פרי: זה לא ועדת החוץ והביטחון?
אבי דיכטר: כן, אבל זה חוץ מביטחון.
אבי דיכטר: זאת אומרת, יש כמה דברים.