GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מוסי רז: לא, אבל אתה אומר, בצדק, שגם כשכאן הגבר הולך אחרי אישה, מסיבה מאוד פשוטה, אם אתה חי בישראל יש לך חופש תנועה, אם אתה חי בשטחים אין לך חופש תנועה.
מוסי רז: אם אתה חי בישראל יש לך הזדמנויות תעסוקה, הן ירודות בהרבה בשטחים - - -
נירה שפק: רמת החיים יותר טובה והתמיכה של מדינת ישראל יותר טובה.
מוסי רז: כן, אותו חבר הוא עיתונאי.
מוסי רז: אם הוא תושב השטחים הוא צריך כל שנייה להראות את התעודה, הוא לא יכול להיכנס לירושלים.
מוסי רז: אגב, אם הם חיים בבית צפאפא ליד הוריה בכל רגע נתון הם יכולים לבקר בבית לחם את הוריו, אם הם חיים בבית לחם ליד הוריו, היא אולי יכולה לבקר את הוריה בבית צפאפא, אבל לא הוא, אם לא ניתן לו היתר.
מוסי רז: כי הרי על זה אנחנו מדברים, על היתר השהייה.
מוסי רז: הוא אולי צריך לבקש כל פעם היתר חד פעמי לכניסה וזה לא פשוט בכלל.
מוסי רז: בית צפאפא, זו אולי עוד דוגמה.
מוסי רז: אתמול נתתי את ברטעה, איך נוצר המעמד המיוחד הזה של בית צפאפא?
מוסי רז: אגב, יש לי סקופ בשבילכם, יש חברת כנסת מהמשותפת שהיא מתנחלת.
מוסי רז: אני משאיר אתכם במתח.
נירה שפק: באמצע הסקופ?
מוסי רז: עכשיו אוסאמה מחליף אותי, אני חוזר בעוד רבע שעה.
נירה שפק: אנחנו בסקירה עדיין?
רם בן ברק: בהנמקה.
רם בן ברק: האמת שאוסאמה סיים את ההנמקות שלו אתמול, אבל אני - - -
רם בן ברק: למה לא?
אוסאמה סעדי: לא סיימתי.
רם בן ברק: קבענו זמן מסוים, זה לא לעד.
רם בן ברק: אתמול קבענו זמן מסוים.
אוסאמה סעדי: איך אתה קובע?
אוסאמה סעדי: הגשתי מאות הסתייגויות ואתה נותן לי חצי שעה, זה הכול?
אוסאמה סעדי: גם אם אני רוצה לנמק כל הסתייגות אז זה חמש דקות, אז אני מוכן לנמק.
נירה שפק: אוסאמה, אם אתה לא ממשיך את הסקופ של מוסי אנחנו לא –
רם בן ברק: 91 הסתייגויות הגשת ונתנו לך 40 דקות, להנמקה חצי דקה, אבל אני לארג'.
אוסאמה סעדי: אז אני אצטרף להסתייגויות של מרצ ואז יש לי 50,000.
רם בן ברק: אתה כבר לא יכול.
נירה שפק: הוא יכול.
אוסאמה סעדי: למה לא יכול?
אוסאמה סעדי: אני יכול בכל שלב.
נירה שפק: רם, גם אתה יכול להצטרף להסתייגויות של מרצ.
רם בן ברק: כן, בבקשה, חבר הכנסת אוסאמה.
אוסאמה סעדי: כן, בוקר טוב, אדוני היושב ראש.
אוסאמה סעדי: בדיוק כשאני מדבר שמחה נכנס.
שמחה רוטמן: כמה אתה צריך לנמק עוד?
שמחה רוטמן: כמה הסתייגויות נשארו לך?
אוסאמה סעדי: 50,000.
רם בן ברק: לא, הוא לא יכול.
רם בן ברק: אם הם מנמקים, ההסתייגויות הן אותן הסתייגויות, אפשר להחליט מי מנמק.
אוסאמה סעדי: בסדר, אז אני מצטרף ואז נחלק את ה-50,000, מה הבעיה?
נירה שפק: למה לא התחלת בזה שמרצ לא פה ולכן לא ניתן לנמק?
שמחה רוטמן: מרצ כבר נימקו את כל ההסתייגויות שלהם.
רם בן ברק: בוקר טוב, חבר הכנסת שמחה רוטמן.
שמחה רוטמן: בוקר טוב.
אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, אני אתחיל בתאריך 8 במרץ, שזה יום האישה הבינלאומי, יום אלמראה אלעלמי, שכל העולם מציין אותו וגם אנחנו בכנסת נציין אותו היום ביום מיוחד.
אוסאמה סעדי: אני קראתי על הבוקר נתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שבסוף 2021, נירה, יש בישראל 4,754,900 נשים שהם 50.3.
נירה שפק: כמעט 51.
שמחה רוטמן: רם, אנחנו מיעוט, הגברים.
רם בן ברק: מיעוט נרדף.
אוסאמה סעדי: בדיוק.
אוסאמה סעדי: תוחלת חיים לנשים היא גבוהה בהרבה מהגברים.
נירה שפק: זה הצ'ופר שלנו.
אוסאמה סעדי: כמעט 85 מול 81.
נירה שפק: אנחנו בונים על תוחלת החיים, מה שנקרא כועסת כועסת כועסת אלמנה.
אוסאמה סעדי: כן, אבל תראה, אדוני היושב ראש וחברתי נירה שפק, מסך מקבלי התארים האקדמיים במוסדות להשכלה גבוהה, תואר ראשון 61%, תואר שני 63%, תואר שלישי זה - - -
שמחה רוטמן: אוסאמה, איזה הסתייגות זו?
אוסאמה סעדי: זה הצעה לסדר לקראת יום האישה הבינלאומי.
נירה שפק: יום אלמראה אלעלמי, אמרת?
אוסאמה סעדי: יום אלמראה אלעלמי.
אוסאמה סעדי: מורן אזולאי אצל מיכאל ביטון קראה לי שלמה קור הערבי, תיקנתי את זאב אלקין.
נירה שפק: אבשלום קור הערבי.
אוסאמה סעדי: כשדיברו על תורים ועל תורות.
אוסאמה סעדי: הוא אמר: יש לנו תורות, אמרתי לו תורים.
אוסאמה סעדי: עכשיו אני מלמד אתכם ערבית.
נירה שפק: אז תואר שלישי?
אוסאמה סעדי: תואר שלישי 50%.
אוסאמה סעדי: אתם צריכים להשתפר, נירה.
נירה שפק: לגמרי, המזרחיות כנראה מורידות את זה.
שמחה רוטמן: וואי.
נירה שפק: לא, אני מסתלבטת.
שמחה רוטמן: אני יודע.
אוסאמה סעדי: מבחינת מספרי סטודנטים יש בישראל לסוף 2021 351,000 סטודנטים וסטודנטיות, מתוכן 207,000 נשים, 59%, כמעט 60% מכלל הסטודנטים במוסדות האקדמאיים בישראל הם סטודנטיות.
אוסאמה סעדי: שיעור התעסוקה, פה אתם מפגרים, ואנחנו דיברנו בכנס המיוחד, שיעור התעסוקה של נשים 55% לעומת 62% גברים, אבל תראי את הנתון המדהים, מכלל המנהלים השכירים הנשים 29%.
נירה שפק: רם לא מרוכז.
רם בן ברק: אני מקשיב.
אוסאמה סעדי: אני חוזר עכשיו על כל הנתונים.
נירה שפק: אוסאמה, אני אגיד לך שהנתון הרבה יותר חמור.
נירה שפק: איפה שיש רגולציה ומפוקח אחוז הדירקטוריות בחברות הממשלתיות עומד על 40%, למה?
נירה שפק: כי יש רגולציה.
נירה שפק: בחברות הציבוריות 18%, כי אין רגולציה.
נירה שפק: 18%, מתוך כל אלה שהקראת רק 18% בייצוג.
נירה שפק: לא ייאמן.
שמחה רוטמן: זו אמירה מאוד קשה, מה שאמרת עכשיו, בייחוד כלפי נשים.
שמחה רוטמן: די פוגענית אפילו כלפי נשים.
נירה שפק: אני חושבת שממש לא.
שמחה רוטמן: אמירה נורא פוגענית.
נירה שפק: ממש לא.
נירה שפק: מה פוגעני בזה?
שמחה רוטמן: אני אגיד לך מה האמירה הפוגענית.
רם בן ברק: מה הייתה האמירה?
נירה שפק: היה לי יום עיון על קידום נשים במגזר הציבורי ובו חקרתי בכל מיני מחקרים, אוסאמה הצטרף אליי, השתתף ביום העיון הזה, שתי תוצאות מאוד מאוד צרמו לי.
נירה שפק: אחת, כשבדקתי את החשיפה התקשורתית, כמה רשומים בלשכת העיתונות עיתונאים ועיתונאיות.
נירה שפק: 20% עיתונאיות, 80% עיתונאים.
נירה שפק: ואז הלכנו ובדקנו כמה מסוקרים בתקשורת, 80% גברים, 20% נשים.
נירה שפק: ה-80-20 הזה תקף לכל הזמן, איפה מצאתי חריג בכל המקומות שבהם אין רוב מוחלט לגברים?
נירה שפק: בדירקטורים בחברות הממשלתיות, שעליהם יש פיקוח, יש רגולציה.
נירה שפק: וזה בטח מה שיגיד שמחה.
שמחה רוטמן: לא, הבעיה שלי היא לא הרגולציה, היא גם הרגולציה.
נירה שפק: אז איפה שיש, זאת אומרת יש נשים ויקראו את הנתונים שנשים ברובן משכילות יותר, איך הפירמידה פתאום מושטחת ככל שהיא עולה למעלה?
נירה שפק: אז יש תמהיל נגיד של 40-60, זאת אומרת נשים מחזיקות 40.
נירה שפק: אני לא מאלה שאומרות שוויון, אני אומרת מה שנקרא לתכלית ראויה, זאת אומרת אף אחד לא אמר שאני צריכה לקבל 51, אבל אני בטח לא צריכה לקבל 15%, ושם ראיתי, בסדר, 40-60, אבל כשהלכתי לבדוק דירקטוריות בחברות ציבוריות נשארנו 20% ו-80% כשבעצם הקריטריונים הם אותם קריטריונים פחות או יותר, של יכולת תקציבית.
רם בן ברק: השוק הפרטי הרבה יותר ליברלי מהשוק הציבורי.
נירה שפק: לא, ההיפך.
שמחה רוטמן: זה מה שהיא טוענת, שלהיפך, לכן זו אמירה נורא פוגענית.
נירה שפק: זה לא פוגעני, כי גם במנכ"לים אותו דבר.
נירה שפק: בדקנו את המנכ"לים, בחברות הציבוריות יש 80% גברים, 20% נשים.
שמחה רוטמן: למה אמרתי שמה שאת אומרת זה פוגעני?
שמחה רוטמן: בגלל ש - - -
רם בן ברק: אוסאמה, זה בסדר שהם לוקחים לך את הזמן?
נירה שפק: כן, הוא רצה ש - - -
שמחה רוטמן: הוא בינתיים מתכונן להסתייגות מספר 3,722, שהיא לדעתי עיקר כובד המשקל.
אוסאמה סעדי: לא, 4,000 היא העיקר.
שמחה רוטמן: למה זה פוגעני?
שמחה רוטמן: בגלל שמה הטענה?
שמחה רוטמן: הרי יש מקצועות ובחירות קריירה של נשים ושל גברים.
שמחה רוטמן: את בעצמך אמרת, אין שוויון בין נשים לגברים באופי, בסגנון, ברצון להשקיע יותר שעות מחוץ לבית.
נירה שפק: זה לא אני אמרתי.
שמחה רוטמן: לא, את אמרת שאין שוויון בין גברים ונשים, שאת לא אומרת שהכול שווה.
שמחה רוטמן: אז אני אומר, חלק מהדבר הזה גורם להתמיינות טבעית.
שמחה רוטמן: אם במגזר השוק הפרטי את עובדת 15 שעות ביום בדרך הטבע פחות נשים ירצו ללכת לשם.
נירה שפק: בוא אני אסביר לך על דרך הטבע.
נירה שפק: אתה מכיר את קנס האימהות?
נירה שפק: את המושג הזה של משרד האוצר?
נירה שפק: ידעתם שיש במשרד האוצר מושג שנקרא קנס האימהות?
נירה שפק: קנס האימהות, רם, זה מושג כלכלי שבאוצר יש חוברת שלמה על זה.
שמחה רוטמן: זה שיש חוברת על מושג לא הופך אותו למשהו יותר נכון.
נירה שפק: שמתי משקפיים לראות את הכתוב.
שמחה רוטמן: יש המון חוברות.
נירה שפק: לא, יש גם מחקרים, כולל של האוצר, שאומרים - - -
שמחה רוטמן: יש חוברת של אמנסטי שישראל היא מדינת אפרטהייד.
שמחה רוטמן: להוציא חוברות זה קל.
נירה שפק: לא, יש מחקרים מאחורי זה שבאים ואומרים מה זה קנס האימהות, שנשים מקבלות, ואת זה אתם ראיתם בפיצה ובכל הדברים האלה שעכשיו כולם עושים, שנשים מקבלות בין 30% ל-35%, באותה משרה - - -
שמחה רוטמן: ולא באותן שעות.
שמחה רוטמן: בשנייה שמורידים את מספר השעות אז הפער הזה יורד.
נירה שפק: שמחה, זה לא נכון.
שמחה רוטמן: זה כן נכון.
נירה שפק: משרה ציבורית זה משרה ציבורית.
שמחה רוטמן: זה בדיוק מה שאמרת.
נירה שפק: על אותו דבר, על אותן שעות, כי זה בדקתי ואתה יכול לבדוק אותי, בין 30% ל-35% פחות.
שמחה רוטמן: לא נכון.
שמחה רוטמן: בדוק.
נירה שפק: נתעמק בנתונים.
שמחה רוטמן: כל מה שאני אומר - - -
נירה שפק: תעשה דיון על זה כי זה פוגע בחוסן של מדינת ישראל.
נירה שפק: בשורה התחתונה, מה שקורה בקנס האימהות - - -
שמחה רוטמן: גם חיות יותר וגם לא נותנות לדבר.
נירה שפק: נשים, מפנים אותם למשרות בפריפריה.
נירה שפק: כשהגבר והאישה, יש שביניהם 2,500 שקל הבדל, מי ייקח את משרת ההורה?
נירה שפק: האישה.
נירה שפק: זה הגיוני, זה כלכלי, וככה זה מוסלל.
שמחה רוטמן: בתור אחד שלקח כמה וכמה פעמים את משרת ההורה במשפחה שלי אני יכול להגיד לך - - -
נירה שפק: אתה ואשתך זה לא דוגמה, אני מכירה את שניכם.
שמחה רוטמן: אז אני נשארתי לטפל בילדים, אשתי יצאה לעשות קריירה ואחר כך התחלפנו.
שמחה רוטמן: הבחירות האישיות של אנשים הן עניינם.
שמחה רוטמן: מה שקורה זה שכתוצאה מ - - -
רם בן ברק: סליחה, שמחה, בסוף בתא המשפחתי זו החלטה משפחתית.
נירה שפק: הלוואי.
רם בן ברק: אני יודע איך זה היה אצלי.
רם בן ברק: זו הייתה החלטה משפחתית, כמה כל אחד משקיע בקריירה, כמה זה, האם שנינו משקיעים, האם אנחנו מוכנים שבייבי-סיטרים יגדלו את הילדים שלנו.
רם בן ברק: זו הייתה החלטה משפחתית, לא פשוטה.
נירה שפק: זה נכון אם יש לך את הכסף.
נירה שפק: אם יש לך את יכולת ההשתכרות.
רם בן ברק: אם שניהם עובדים אז יש את הכסף.
נירה שפק: לא תמיד.
נירה שפק: לפעמים כששני בני הזוג, אין מצב, זאת אומרת אתה, שמחה, אני, יש לנו את היכולת לקבל את ההחלטה כי יש לנו את הביטחון התעסוקתי.
נירה שפק: יש אנשים שאין להם את זה.
נירה שפק: בדרך שלך לפאנל בים המלח - - -
שמחה רוטמן: נירה, אני עבדתי בתור מאבטח בקניון, על מה את מדברת איתי?
נירה שפק: אני אתן לדורין את החוברת כדי שהיא תקרא.
רם בן ברק: את נוסעת לפאנל?
נירה שפק: כן, אנחנו נוסעים ביחד.
רם בן ברק: מי סגר את זה?
נירה שפק: אני, בזה הרגע.
מוסי רז: שכנעת אותם, אוסאמה?
אוסאמה סעדי: בינתיים נירה לקחה לי את זכות הדיבור, היא ושמחה.
שמחה רוטמן: תמשיך.
אוסאמה סעדי: אז אני חוזר להסתייגות מספר 3,995.
אוסאמה סעדי: אני אשלים את הנתונים.
אוסאמה סעדי: אמרנו, נירה, שמכלל המנהלים השכירים רק 29% נשים.
אוסאמה סעדי: פערי שכר, בשנת 1990 פערי השכר בין גברים לנשים היו 43%, זה הצטמצם ב-10%, אבל היום זה עומד על 35%.
אוסאמה סעדי: למה, אדוני היושב ראש, אני מזכיר את העניין הזה של יום האישה הבינלאומי, יום אלמראה אלעלמי?
אוסאמה סעדי: עד סוף היום הזה אתה תתחיל לבטא את זה טוב.
מוסי רז: נעשה חידון, מאיזה שנה ציינו לראשונה את היום הזה?
שמחה רוטמן: מ-1948.
מוסי רז: אצלך הכול 48'.
שמחה רוטמן: לא אצלי.
נירה שפק: הבינלאומי, ברוסיה.
מוסי רז: בברית המועצות, אבל באיזה שנה הפעם הראשונה?
שמחה רוטמן: אפשר לחזור על המשפט הזה?
מוסי רז: מה?
שמחה רוטמן: מי המציא את יום האישה הבינלאומי?
מוסי רז: הקומוניסטים.
שמחה רוטמן: הקומוניסטים, עכשיו תחשבו למה.
שמחה רוטמן: אתם כולכם מהונדסי תודעה, אני מחליף את אבי מעוז.
נירה שפק: דרך אגב, יש גם את יום הפועלת.
מוסי רז: נראה לי שאתה מחליף את אבי מעוז, אבל זה לא לטובה.
נירה שפק: זהו, אל תתגאה בזה.
שמחה רוטמן: אתם מהונדסי תודעה.
שמחה רוטמן: מוסי, מותר לגלות פה בוועדה את מה שכתבתי לך בסוד בטוויטר?
שמחה רוטמן: מוסי כתב שהוא רוצה שיהיה שוויון באחוזי העוני בין גברים לנשים.
מוסי רז: ושזה יהיה אפס.
שמחה רוטמן: היום זה 18% לגברים ו-23% לנשים.
שמחה רוטמן: הוא רוצה שיהיה שוויון אפס.
שמחה רוטמן: אמרתי לו שהדרך היחידה, ולכן זה קשור קצת לחוץ וביטחון לכן אני מרשה לעצמי, הדרך היחידה שמדינה כלשהי תגיע לאפס אחוזי עוני זה בשעות הספורות אחרי פצצת אטום.
שמחה רוטמן: כמה שעות אחר כך כבר מתחילים להיווצר הפערים בין השורדים, אבל כמה שעות אחרי פצצת אטום אפשר להגיע לאפס.
שמחה רוטמן: אין עוני, כי כולם עניים באותה מידה.
שמחה רוטמן: עוני במדינת ישראל, ולא רק במדינת ישראל, נמדד באופן יחסי.
שמחה רוטמן: בברית המועצות כל הזמן היה לה אחוז עוני אפס, כי כולם לפי החוק קיבלו בדיוק אותו דבר, מה שהם צריכים, לא היה להם הכנסה בכלל.
שמחה רוטמן: היה להם אפס הכנסה, הם רק קיבלו צרכים ולכן היה להם אפס אחוזי עוני.
נירה שפק: דרך אגב, גם בקיבוצים.
שמחה רוטמן: גם בקיבוצים.
שמחה רוטמן: בקיבוצים העשירים היה אפס אחוזי עוני בגלל שלכולם היה הרבה, בקיבוצים העניים היה אפס אחוזי עוני כי לכולם לא היה כלום.
מוסי רז: אז מסתבר שאפשר להגיע לאפס אחוזי עוני.
שמחה רוטמן: לא, אבל לקיבוצים העשירים, אתה יודע למה היה להם אפס אחוזי עוני?
שמחה רוטמן: כי הם עבדו כמו קפיטליסטים חזירים כלפי חוץ, עקצו את כולם.
נירה שפק: יאללה, פה איבדת אותי.
שמחה רוטמן: לא, ככה - - -
נירה שפק: עכשיו מקשיבים לנו חקלאים, קיבוצניקים, עד היום יש קיבוצים - - -
שמחה רוטמן: לא, נירה, אבל זה - - -
מוסי רז: נגד נשים, נגד ערבים.
נירה שפק: בקיבוץ קמים בבוקר, מעבדים את הקרקע, אתה צריך להגיד בוקר טוב קיבוצים.
שמחה רוטמן: נכון, ואני אומר שהקיבוצים העניים, כולם היו שם עניים במידה שווה, בקיבוצים העשירים שעבדו קפיטליסטי, הקימו מפעלים, מכרו, עבדו כקפיטליסטים כלפי חוץ כולם היו עשירים, ולכן הדרך היחידה לייצר עושר ולא אפס אחוזי עוני, כמו שמוסי רוצה, זה שוק חופשי.
מוסי רז: אז באיזה שנה זה היה פעם ראשונה?
נירה שפק: הנה אביר קארה.
נירה שפק: מקודם הוא היה אבי מעוז.
שמחה רוטמן: אבי מעוז, אביר קארה, את מי עוד אני צריך היום?
נירה שפק: לא יודעת, כל פעם אני מגלה בך משהו אחר.
מוסי רז: עכשיו מי ברשות דיבור?
נירה שפק: אוסאמה.
אוסאמה סעדי: אני מחזיר לך את הכדור.
מוסי רז: אז כיוון שאף אחד לא ניחש את התשובה הנכונה.
מוסי רז: מתי ציינו לראשונה את יום האישה בברית המועצות?
מוסי רז: בלי גוגל.
מוסי רז: ד"ר גוגל ניצח, 1965, וקראו לזה יום הפועלות.
נירה שפק: יום הפועלות, את זה ידעתי, אמרתי לך.
מוסי רז: את זה אמרת, כן.
אוסאמה סעדי: אבל אמרתי לך שזה בכלל התחיל – למה אני מחפש בגוגל?
אוסאמה סעדי: כי אני כל הזמן יודע שזה התחיל בארה"ב בכלל.
מוסי רז: לא, זה אחד במאי.
שמחה רוטמן: זה כבר באמת יהיה פוגעני כשאני אגיד לכם למה חוגגים את האחד במאי.
אוסאמה סעדי: לא, זה התחיל בהפגנות של זכויות הפועלות בשנת - - -
שמחה רוטמן: הרגו 60 ומשהו פועלים בהפגנה.
מוסי רז: זה אני לא יודע.
רם בן ברק: זה ערוץ שמשודר עכשיו החוצה?
מוסי רז: תאמין לי שזה יותר מעניין מכל הזה.
מוסי רז: אוקיי, אני בסוף - - -
נירה שפק: אתמול למדו כאן ספרות, היום לומדים היסטוריה, מתי שהוא נגיע לאזרחות.
מוסי רז: בסוף הפרק הקודם השארתי אתכם במתח בנושא של בית צפאפא.
מוסי רז: שמחה לא היה, אז הוא לא יידע מה שאמרתי, אני לא בטוח שלשמחה יש סיווג לדעת את הסקופ שאמרתי.
מוסי רז: בכל אופן, מה קרה בבית צפאפא?
מוסי רז: איך קרה שבית צפאפא היא שכונה מחולקת של ירושלים שחלקה נמצא בירושלים המערבית וחלקה בירושלים המזרחית.
מוסי רז: כביש קטן מפריד ביניהם, בצד הזה אזרחי ישראל ובצד השני הם תושבים.
אוסאמה סעדי: מוסי, לפני בית צפאפא, בשנת 1856 אלפי נשים יצאו במדינת ניו יורק בהפגנות במחאה על תנאי וזכויות עבודה ואז המשטרה פיזרה אותם.
שמחה רוטמן: זה אחד במאי.
אוסאמה סעדי: לא, בשמונה במרץ 1908 חזרו הפועלות להפגין בניו יורק.
אוסאמה סעדי: ב-65' זה נהיה משהו רשמי.
מוסי רז: בקיצור, זה קפיטליסטי.
מוסי רז: שמחה, מעכשיו אתה תומך בכך.
שמחה רוטמן: לא, הרוסים בברית המועצות תמיד רצו להגיד שהם המציאו את הכול, אז הם היו תמיד אומרים: אנחנו המצאנו את זה, אנחנו המצאנו את זה.
מוסי רז: בקיצור, הקפיטליסטים המציאו את זה ומעכשיו אתה תומך.
נירה שפק: שימו לב שרק נשים מניעות את העולם.
אוסאמה סעדי: להשלים את הפאזל, את התמונה, ב-1977 האו"ם אימץ את התאריך הזה וקבע שהיום הזה הוא יום האישה הבינלאומי.
מוסי רז: ובגלל זה מפלגת העבודה נפלה מהשלטון ונבחר הליכוד באותה שנה.
נירה שפק: אבל רציתי להגיד לכם שתשימו לב שאת כל ימי העיון וכל ימי הציון זה נשים, ולגברים יום הציון היחידי שלהם זה תשעה באב.
מוסי רז: אגב, נירה, גם הצעת החוק שאנחנו מדברים עליה קשורה לנושא הזה של נשים וגברים כי הרי הוצגו לנו ש - - -
שמחה רוטמן: אנחנו מחכים לסקופ על בית צפאפא, מוסי.
מוסי רז: אוקיי, בסדר.
מוסי רז: אמרתי, חברת כנסת מהמשותפת יש אחת.
אוסאמה סעדי: אבל גם אני גר בבית צפאפא.
מוסי רז: אז גם אתה מתנחל, השאלה באיזה חלק.
אוסאמה סעדי: לא, אבל אני לא מתנחל.
מוסי רז: בחלק המערבי?
אוסאמה סעדי: כן, בדיוק.
אוסאמה סעדי: גם אני גר בבית צפאפא ובניתי בבית צפאפא.
מוסי רז: גם ג'ידא חיה בחלק המזרחי, נכון?
מוסי רז: אז גם יש במרצ.
מוסי רז: איך קרה שבית צפאפא, כפר קטן סך הכול.
רם בן ברק: ויפה, צריך להגיד.
מוסי רז: יפה.
מוסי רז: ב-48' הוא היה קטן הרבה יותר, איך קרה שחלק ממנו נשאר בשליטת ישראל, כחלק מירושלים המערבית, שזו החלטה ישראלית, וחלק נשאר תחת הכיבוש הירדני?
מוסי רז: שצריך להגיד שלא הוכר על ידי מדינות העולם, חוץ מאנגליה ופקיסטן.
מוסי רז: איך זה קרה?
מוסי רז: הרי בתום המלחמה, מלחמת העצמאות, בניגוד למה שאנשים חושבים גבולות 67' שעוצבו למעשה ברודוס, ב-1949, הם לא גבולות מלחמה, הם גבולות של הסכמי שביתת הנשק בין ישראל לבין מדינות ערב.
מוסי רז: ישראל דרשה לקבל חלק מהכפר בית צפאפא, מדוע?
מוסי רז: משום שקו הרכבת ההיסטורי, שנבנה עוד במאה ה-19, מיפו לירושלים, עבר דרך הכפר וישראל הצעירה, 1949, יושבת עם ירדן לאחר שגמרה את הסכמי שביתת הנשק עם ישראל, היא יושבת עם ירדן כדי להגיע להסכמי שביתת נשק ויש לה אינטרסים, כמו לכל מדינה.
מוסי רז: מה אינטרס יותר ברור למדינה מאשר להפעיל את קו הרכבת בין שתי הערים הגדולות, ירושלים ותל אביב?
מוסי רז: אז ישראל מבקשת בעצם נסיגה ירדנית מכל מה שממערב לקו הרכבת מיפו לירושלים כדי לאפשר את פתיחת קו הרכבת, מה שבאמת קרה.
רם בן ברק: אנחנו הרווחנו ככה את אוסאמה בתור חבר כנסת.
מוסי רז: לא, אבל התכנון של אוסאמה היה בצפון.
אוסאמה סעדי: בעראבה.
מוסי רז: התכנון שלו היה בעראבה בצפון.
רם בן ברק: אז איך הגעת לבית צפאפא?
אוסאמה סעדי: כשהתחלתי ללמוד ב-82', סטודנט באוניברסיטה העברית, למדתי ואז פתחתי משרד פה, התחלתי לעבוד והיה מחיר למשתכן, בני ביתך, בבית צפאפא, כשאפילו לא ידעתי אז איפה זה.
אוסאמה סעדי: הלכתי, קניתי, בניתי, השתקעתי.
רם בן ברק: עשית עסקה טובה.
מוסי רז: הערבים מהצפון זה מושג בירושלים המזרחית.
אוסאמה סעדי: קוראים לי צפוני.
מוסי רז: זה בערך כמו – טוב, אני לא אגיד יותר מדי, אבל זה מושג בירושלים המזרחית.
נירה שפק: ספר לנו, אולי יש לך גם בקטע ההיסטורי, בין באקה אל גרבייה לבאקה אל שרקייה.
מוסי רז: באקה אל גרבייה ובאקה אל שרקייה זה משהו אחר, כי בניגוד למה שחושבים אלה כפרים שונים, אבל ברטעה, הזכרתי אותו, זו דוגמה שיותר דומה לבית צפאפא.
מוסי רז: בהסכם שביתת הנשק סימנו בוואדי את הגבול.
מוסי רז: היו להם תצ"אות, תצלומי אוויר ישנים, והם לא ידעו שתושבי הכפר כבר אז הם היו בנאים בלתי חוקיים.
שמחה רוטמן: יש להם מסורת, מורשת.
נירה שפק: מורשת מבית אבא ואמא.
מוסי רז: כבר בנו גם ממזרח לוואדי וממזרח לוואדי סומן בתחום ממלכת ירדן וכך פוצל הכפר ברטעה.
מוסי רז: אז יש השניים שפוצלו באמת זה ברטעה ובית צפאפא.
מוסי רז: באקה המערבית והמזרחית זה יותר דומה לאל חרוד איחוד ואל חרוד מאוחד.
מוסי רז: למה אני אומר את זה?
מוסי רז: כי בסוף אנחנו יצרנו גבולות מקריים ואותו פראס שסיפרתי עליו - - -
שמחה רוטמן: מסכים, בוא נחיל ריבונות.
מוסי רז: זה מה שעשינו, זו הטעות.
מוסי רז: עכשיו מה קורה?
מוסי רז: החלנו ריבונות בירושלים המזרחית, החלנו את הריבונות, לכן אלה שגרים בירושלים המזרחית הם לא תושבי האזור.
מוסי רז: אם אני אלך לדוגמה לכפר וולאג'ה, קצת מדרום מערב לבית צפאפא.
מוסי רז: בכפר וולאג'ה, שימו לב, חלק מהכפר הוא בתחום ירושלים, בירתנו הנצחית, שכחת להגיד, שמחה.
שמחה רוטמן: נתתי לך להגיד את זה.
מוסי רז: בירתנו הנצחית.
מוסי רז: בתחום ירושלים, אמנם המזרחית, אבל סופח לישראל.
מוסי רז: זה חלק מהכפר.
מוסי רז: חלק אחר מהכפר הוא בתחום אזור A של הרשות הפלסטינית.
מוסי רז: מה זה אזור A?
מוסי רז: מה שניתן בהסכמי אוסלו לשליטה פלסטינית.
אוסאמה סעדי: שזה 70 דונם בערך.
מוסי רז: כן, חלק קטן.
מוסי רז: חלק אחר של הכפר אזור B.
אוסאמה סעדי: החלק הגדול, 2,000 דונם.
מוסי רז: זה החלק היותר גדול, אזור B.
מוסי רז: אני יודע שאוסאמה ביקר שם הרבה פעמים.
אוסאמה סעדי: לא, זה שטח C.
מוסי רז: לא, יש גם B וגם C.
אוסאמה סעדי: לא, השטח הבנוי שם, המגדלים, כמו דובאי וכמו - - -
שמחה רוטמן: אני אומר לכם, הכיבוש זה נורא, יש שם מגדלים כמו דובאי, יש שם 2,000 שטח בנוי, הכפר גדל כל כך הרבה מאז שכבשנו אותו.
שמחה רוטמן: אני אומר לכם, ג'נוסייד ואפרטהייד.
אוסאמה סעדי: כל השטח מאחורי גדר ההפרדה, שזה הרוב, זה שטח C, ויש את השטח שהוא בסמוך לעיריית ירושלים.
מוסי רז: אוקיי, אני טוען שיש גם חלק קטן B, אבל לא חשוב, לצורך הטיעון עכשיו, מה זה אומר?
מוסי רז: זה אומר שבעצם בצורה מקרית, אגב תושבי וולאג'ה, עד שבנו את הגדר הם בכלל לא ידעו מזה, כי זה לא שהם בירושלים ועיריית ירושלים באה לשרת אותם, בנתה גני ילדים, היא אפילו לא טרחה להרוס שם לפני שבנו.
מוסי רז: אני חושב שההריסות הראשונות היו בסוף שנות ה-90, תחילת שנות ה-2000.
אוסאמה סעדי: אין תכנית מתאר עד היום.
מוסי רז: כן, אבל הריסות היו.
מוסי רז: בעצם באופן שרירותי עובר בתוך הכפר הזה, בעצם זה עוד כפר שחולק, אבל לא ב-49', אלא ב-67', בתוך הכפר עובר איזה שהוא גבול שהם לא ידעו עליו בכלל והוא אגב איננו בהכרח זהה לטווח של החומה.
מוסי רז: אז יכול להיות שמישהו מתאהב בזו שבבית ממול, אין ביניהם אפילו את החומה, אבל יש את ההגדרה של ירושלים כפי שהיא ואז כדי לחיות באותו בית ממול הוא צריך את האישורים, אישורי השהייה, לפי הצעת החוק הזו.
מוסי רז: עכשיו מה זה האזור הזה?
מוסי רז: הרי שניהם גרים באותו אזור.
מוסי רז: אומרים כאן שמי שגר באזור, וכאן הטעות הגדולה של מנסחי החוק שמעבר לחילוקי הדעות איתם ניסחו אותו בצורה רשלנית.
מוסי רז: לכן במקום אזור צריך להיות 'השטחים שנכבשו בשנת 1967'.
מוסי רז: אם רוצים להחריג את ירושלים שסופחה, אפשר לכתוב 'למעט ירושלים בגבולותיה כפי שסופחה בשנת 1967', ולביטחון הלאומי של המדינה, כפי שאמרתי, זה באמת תיקון קטן, 'לביטחון אזרחי המדינה'.
מוסי רז: עכשיו כדי לחזק את דבריי מופיע כאן מפקד האזור.
מוסי רז: לעניין יהודה ושומרון מפקד כוחות צבא ההגנה לירושלים ביהודה והשומרון ולעניין חבל עזה, מי שיסמיך שר הפנים בהסכמת שר הביטחון, שזה גם מעניין.
מוסי רז: בהצלחה בתפקידך החדש.
מוסי רז: (היו"ר נירה שפק)
נירה שפק: מדי פעם אני דוגמת פה.
מוסי רז: בעצם מה נאמר לנו?
מוסי רז: שיש מפקד - - -
שמחה רוטמן: אז יאללה, תעשי הצבעות.
שמחה רוטמן: תעשי כמו בועז, הצבעות פה אחד, תריצי הכול.
נירה שפק: בועז עשה דבר יפה וחוקי.
מוסי רז: שיש מפקד לאזור יהודה ושומרון, אבל זה נכון רק במידה חלקית, משום שאותו מפקד לאזור יהודה ושומרון הוא לא אחראי על החלקים ביהודה שהם בתוך מדינת ישראל, כפי שמדינת ישראל הגדירה אותם.
מוסי רז: מדינת ישראל הגדירה את ירושלים, לא חשוב אם הייתה צריכה להגדיר כך או אחרת, אבל מפקד האזור הוא לא מפקד פה, למרות שאנחנו ביהודה, הוא לא מפקד במטה יהודה, הוא לא מפקד בגן שומרון, הוא מפקד בשטחים הכבושים.
נירה שפק: לא, הוא מפקד על הכול ובחלקים אזרחיים יש לו סמכות אחרת.
מוסי רז: לא, האם הוא מפקד האזור כאן?
מוסי רז: מפקד כוחות צה"ל ביהודה ושומרון?
מוסי רז: ממה שאני יודע לא.
נירה שפק: מפקד אוגדה הוא אחראי על הכול, הוא אחראי על שטח טריטוריאלי ויש לו סמכויות - - -
מוסי רז: אבל הוא לא אחראי על השטח של יהודה.
נירה שפק: בוא ניקח אזור יותר רגוע, בוא ניקח את האזור השקט, עוטף עזה, מפקד אוגדת עזה - - -
מוסי רז: הוא אחראי על הגבול.
נירה שפק: הוא אחראי על הכול, בתחום העורף הוא מחולק, יש מקומות שהוא הסמכות.
נירה שפק: או נגיד אלוף פיקוד דרום, יש מקומות שהוא הסמכות ויש מקומות שמשטרת ישראל בשגרה ויש מקומות שצה"ל גם בשגרה.
מוסי רז: מאה אחוז, מסכים איתך, בואי נמשיך עם ההיגיון הזה.
מוסי רז: מוסכם על כולנו, משמחה רוטמן, ועד אליי, שאנחנו נמצאים עכשיו ביהודה, נכון?
שמחה רוטמן: עכשיו?
מוסי רז: כן, עכשיו ברגע, אתה ואני נמצאים ביהודה.
שמחה רוטמן: זו שאלה, ירושלים, חלקה בנימין, ובכלל ירושלים לא התחלקה לשבטים, אתה יודע, כתוב.
מוסי רז: החלק היותר מזרחי זה יהודה.
שמחה רוטמן: זהו, אין הסכמה.
שמחה רוטמן: איבדנו הסכמת קואליציה אופוזיציה.
שמחה רוטמן: אגב, אתה יודע, אם אתה כבר בשיעור היסטוריה, מוסי, ארה"ב הוקמה בתור מדינת הלכה, לגמרי, כמעט לגמרי, מה הדבר שהם עשו?
נירה שפק: דרך אגב, אם היא הוקמה בתור מדינת הלכה, החרדים במדינת ההלכה הזאת עבדו או חיו על חשבון?
שמחה רוטמן: אוה, יש עתיד פה.
שמחה רוטמן: אפשר שנייה להישאר בהיסטוריה?
שמחה רוטמן: והם למדו הרבה מממלכת ישראל ההיסטורית ולכן הם קבעו שעיר הבירה היא מחוז עצמאי שלא שייך לאף אחת מהמדינות, וושינגטון DC, כמו ירושלים, שלא נתחלקה לשבטים.
שמחה רוטמן: היו מדינות עצמאיות, היו סטייט, סטייט יהודה, סטייט בנימין, סטייט אפרים ומנשה, ירושלים לא התחלקה לשבטים.
שמחה רוטמן: השטח שלה, מי שתרם את השטח לצורך העניין זה חלק בנימין וחלק יהודה.
מוסי רז: אתה צודק לגמרי, אבל באותה תקופה כאן זה לא היה ירושלים, כאן היה יהודה.
מוסי רז: ירושלים הייתה מזרחה מכאן, בתחום העיר העתיקה.
שמחה רוטמן: עתידה ירושלים שתתפשט, עד לאן?
מוסי רז: ואנחנו נדבר פעם על היציאה מהחומות ב - - -
שמחה רוטמן: מוסי, מה כתוב?
שמחה רוטמן: כתוב עתידה ירושלים שתתפשט עד דמשק.
שמחה רוטמן: נו, בעזרת ה', יש לאן לשאוף.
מוסי רז: בסדר, אוקיי, מבית לחם עד דמשק, אמר ש"י עגנון, אז אם כך אז יכול להיות שגם מי שגר ברמאללה, שזה בדרך מירושלים לדמשק ובשכם ובג'נין - - -
שמחה רוטמן: נוכל לתת גם לו תושבות קבע.
מוסי רז: ניתן גם לו תושבות קבע.
שמחה רוטמן: אני בעד.
שמחה רוטמן: כשנחיל ריבונות על הכול עד דמשק, סגרנו את הפינה.
שמחה רוטמן: הנה, ראית, נירה?
שמחה רוטמן: רק קמת הגענו להסכמות.
שמחה רוטמן: אנחנו מספחים מירושלים עד דמשק, נותנים תושבות קבע, הכול סגרנו, את כל הבעיות.
שמחה רוטמן: (היו"ר רם בן ברק)
מוסי רז: אז שים לב, אדוני יושב הראש, לא הגענו להסכמות, אבל אנחנו מתקדמים.
רם בן ברק: אני לא יודע על מה דיברתם, אבל אתה מסתכל, דיברתם קודם היסטוריה, אז תראו מה זה, כשהיו עבדים בארה"ב אז ישבו בפרלמנט בארה"ב אנשים והגנו על העניין הזה בחירוף נפש, זה בסדר גמור, אנשים שיהיו עבדים וישרתו, והגנו על זה בחירוף נפש, והיום אנחנו מסתכלים על זה, אין אחד בעולם שחושב שהדבר הזה הוא תקין.
שמחה רוטמן: ואתה יודע מי אישר את זה.
שמחה רוטמן: כאשר ארה"ב הגיעה למסקנה שעבדות זה כבר לא טוב וחוקקה חוקים לעשות את זה, בא בית המשפט העליון ואמר: לא, זה מנוגד לחוקה, אתם לא יכולים לבטל את העבדות, אתם פוגעים בקניינו של אדם.
שמחה רוטמן: הפרלמנט היה ליברלי ובית המשפט הוא היה שמרן חשוך, כך יגידו אחרים.
שמחה רוטמן: לכן מי שחושב שבית משפט הוא מקור האור של החברה והכנסת זה המקום החשוך טועה.
מוסי רז: אמרתי שהוא מקור האור כרגע.
רם בן ברק: במבט לאחור.
שמחה רוטמן: אז אני אומר, במבט לאחור, הפעם הראשונה שבה בית משפט ביטל חוק של פרלמנט בעולם כולו - - -
רם בן ברק: אני מבין מה אתה רוצה להגיד, אבל - - -
מוסי רז: גם השמש היא מקור האור שלנו רק מחצית מהיום.