GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עודד פורר: הדבר הנוסף, למשל, הוא שהחוק הזה חוקק לפני הרבה שנים, ונקבע בו שאזרח או תושב יכול לבקש עבור בת זוגו, ואזרחית או תושבת עבור בן זוגה.
עודד פורר: במהלך השנים הגיעו זוגות מאותו המין.
עודד פורר: אמר משרד הפנים: אי-אפשר.
עודד פורר: החוק מדבר על אזרחית ובן זוג, או על אזרח ובת זוג.
עודד פורר: אי-אפשר, תלכו לוועדה ההומניטרית.
עודד פורר: הולכים לוועדה ההומניטרית, אבל יש שם סעיף אחר, שאומר שבן משפחה זה לא טעם הומניטרי, אז גם שם הם לא יכולים לקבל.
עודד פורר: חסמו בפניהם את הדרך.
עודד פורר: מה העניין הביטחוני פה?
עודד פורר: למה זוגות מאותו מין לא יכולים?
עודד פורר: כל מיני סוגיות שהחוק הזה העלה, ואני מניח שהיום תתחיל ההקראה.
רם בן ברק: את רוצה להעיר לנקודה הזאת?
תהילה אראל: לעניין מה שאמרת, לגבי בני זוג מאותו מין או ידועים בציבור, הם כן נבחנים בוועדה המקצועית ההומניטרית, וברוב המקרים המכריע, כשבודקים ורואים שיש מרכז חיים, כנות קשר, היעדר מניעה ביטחונית או פלילית וחיים משותפים ביחד, הם גם מאושרים.
עודד פורר: לא נכון.
עודד פורר: אנחנו טיפלנו במקרים שאמרו לנו, שבן משפחה הוא לא טעם הומניטרי.
אבתיסאם מראענה: כמה מקרים כאלה יש?
רם בן ברק: זאת הייתה הערה, אתה יכול להמשיך.
עודד פורר: החוק קובע, אדוני, במפורש, שבן משפחה הוא לא טעם הומניטרי.
שמחה רוטמן: כשלעצמו, אבל הוא לא - - -
עודד פורר: אולי חיפשו האם מישהו נרדף שם.
עודד פורר: חיפשו טעם הומניטרי כדי לתת, אבל למה צריך טעם הומניטרי כדי לתת, הרי מדובר בבני זוג, כמו גבר ואישה.
עודד פורר: למה היה צריך להחריג אותם מהחוק?
עודד פורר: למה אי-אפשר לקבוע בחוק - - -
שמחה רוטמן: גם גבר ואישה לא היו מקבלים בסיטואציה כזאת, כי גם גבר ואישה הם בני משפחה.
רם בן ברק: חברים, אין שום ספק שהיום, במדינת ישראל, בני זוג יכולים להיות מאותו מין, נקודה.
שמחה רוטמן: זה לא הדיון כאן.
עודד פורר: לכן, אם יורשה לי, אדוני, בניסוח סעיפי החוק אין הצדקה לכך שבסעיף שעוסק בבני זוג, ואומר: גבר מעל גיל 35 ואישה מעל גיל 25, יהיה מדובר על בת זוג או בן זוג בהתאמה, אלא מדובר על בני זוג באופן כללי.
עודד פורר: ואם מדובר על בני זוג באופן כללי, ואני מניח שגם חבר הכנסת רוטמן מסכים, זה יכול גם על בני זוג מאותו המין.
שמחה רוטמן: אנחנו עוסקים עכשיו בשאלת ניסוח המילה, אם זה יהיה בת או בן?
שמחה רוטמן: הרי אנחנו יודעים שחוק הפרשנות, בוודאי בנושא של זוגיות, ובוודאי לאור פסיקת בית המשפט העליון, לא נולד אתמול.
רם בן ברק: חבר הכנסת רוטמן, סליחה.
שמחה רוטמן: יש פה צחוק מהעבודה.
עודד פורר: אומר משרד הפנים, שהוא מפנה אותם לוועדה ההומניטרית.
עודד פורר: לא צריך ועדה הומניטרית.
רם בן ברק: יש לך עוד משהו להוסיף?
עודד פורר: כן, אדוני.
עודד פורר: אומר משרד הפנים, שפרשנותו היא שהם לא מקבלים לפי החוק, והם צריכים ללכת לוועדה הומניטרית.
עודד פורר: לא צריך ועדה הומניטרית, ואפשר להסדיר את זה בחוק.
עודד פורר: דבר נוסף לגבי הוועדה ההומניטרית, אדוני.
עודד פורר: החוק קובע מנגנון באמת יוצא דופן, של בירוקרטיה שלא ראינו בשום מקום אחר.
עודד פורר: המנגנון קובע שהוועדה תקבל החלטה חצי שנה מיום שהומצא לה המסמך האחרון שהיא דרשה.
עודד פורר: איפה נמצא שהמינהל הציבורי עובד בעניינים הומניטריים במשך חצי שנה?
עודד פורר: חצי שנה הוא לוקח לעצמו פרק זמן, לבדוק דברים.
עודד פורר: למה לא לקבוע פרק זמן סביר, כמו כל החלטה של רשות מינהלית, ולתת בחוק חצי שנה?
אבי דיכטר: בוקר טוב, אני מסתכל על המסמכים, גם של רשות האוכלוסין וגם של השב"כ, ורואה נתונים מאוד מעניינים.
אבי דיכטר: קודם כול, רשות האוכלוסין מציגה נתון שאומר, שמ-2015 ועד היום, מתוך הבקשות שהוגשו, 55% אושרו.
אבי דיכטר: אתה שואל את עצמך איך זה שאושר היקף כזה של אנשים, כשאתה רואה את מסמך שב"כ, שמציג נתון מדהים.
אבי דיכטר: הוא אומר ככה: דור א', שקיבלו איחוד משפחות בכל מעמד שהוא, ומהם נוצרו מחבלים, מחבלי דור א' ייצרו פי שישה מחבלים בדור ב'.
אבי דיכטר: זאת אומרת, אנחנו עוסקים בפצצות השהייה, וכדאי שנדבר בצורה הכי גלויה כשאנחנו עוסקים בטרור.
מיכל רוזין: לא הבנתי את הסטטיסטיקה.
מיכל רוזין: איך קישרת את זה?
מיכל רוזין: יש פה בעיה בסטטיסטיקה.
אבי דיכטר: יש סטטיסטיקה פשוטה.
אוסאמה סעדי: יש לו בעיה בחשבון.
אבי דיכטר: 35 מחבלים מדור א', ייצרו 210 מחבלים מדור ב'.
מיכל רוזין: איפה ה-210 האלה?
מיכל רוזין: איפה הם במסמכים?
שמחה רוטמן: כאן, בטור השמאלי.
אבי דיכטר: קיבלנו את זה כולנו.
אבי דיכטר: אלה המסמכים שהוועדה סיפקה לנו, גם לי, ואני מניח שגם לכם.
אבי דיכטר: אני ממשיך הלאה.
אבי דיכטר: הרי זה לא מקרה שהחוק הזה נחקק ב-2003, תוך כדי האינתיפאדה, שבה דיממנו בהיקפים מטורפים.
אבי דיכטר: כשאתה מסתכל על החוק שעבר ועל הצעת החוק, שנמצאת כאן היום, אתה רואה שבנספח, המדינות שהן מדינות האויב, לצורך העניין, מופיעות איראן, לבנון, סוריה ועירק.
אבי דיכטר: כולנו מבינים שמה שחסר בנספח הזה, זה הרשות הפלסטינית.
אבי דיכטר: אבל מסיבות של דיפלומטיה בין-לאומית – אנחנו 28 שנים אחרי שהרשות קמה, 29 שנים אחרי אוסלו.
אבי דיכטר: אנחנו מבינים שהסכם אוסלו נכשל, ואי-אפשר לבטל אותו מסיבות של דיפלומטיה בין-לאומית של ישראל?
אבי דיכטר: אבל אנחנו עוסקים עכשיו במשהו שהתכלית שלו היא איזה היקף של פצצות השהייה אנחנו מכניסים למדינת ישראל.
אבי דיכטר: אם היינו יכולים, הרשות הפלסטינית הייתה נכנסת לנספח א', בנוסף למדינות האויב הקיימות, והיינו מבינים.
אבי דיכטר: אגב, עזה כבר צריכה להיות שם, כי היא רשות פלסטינית נפרדת.
אוסאמה סעדי: אבל זה חל עליהן, על מה אתה מדבר?
אוסאמה סעדי: גם אם זה לא מוגדר, זה חל עליהן.
אוסאמה סעדי: כל הבקשות מהרשות הפלסטינית ומעזה, לא מאפשרים להם.
אוסאמה סעדי: על מה אתה מדבר?
אבי דיכטר: חבר הכנסת סעדי, 25% מהאחמ"שים שהוגשו לרשות האוכלוסין משנת 2000, עוסקים בפלסטינים שבאים מיהודה, שומרון ועזה.
אבי דיכטר: זאת אומרת, אנחנו עוסקים בדיון כאילו נורבגיה, שוויץ, אוקראינה ומדינות נוספות, ובנוסף הרשות הפלסטינית.
אבי דיכטר: לא, זה משהו אחר.
אבי דיכטר: זה בית חרושת לייצור פצצות חיות.
אבי דיכטר: פצצות חיות.
מיכל רוזין: אפשר להימנע מלקרוא לאנשים פצצות?
אבי דיכטר: אני מבקש לתת לי לסיים, ואחרי זה תוכלי - - -
אוסאמה סעדי: בושה איך שאתה מדבר.
אוסאמה סעדי: אתה היית ראש שב"כ ואתה מדבר ככה?
אבי דיכטר: אוסאמה, בגלל שהייתי בשב"כ, אני חושב - - -
אוסאמה סעדי: הוא משתמש בחיות?
אוסאמה סעדי: הוא צריך לחזור בו.
אוסאמה סעדי: אתה צריך למנוע ממנו להשתמש בביטויים כאלה, עם כל הכבוד.
אוסאמה סעדי: כמה בשנת 2021?
אוסאמה סעדי: אפילו הנתונים של השב"כ - - -
אבי דיכטר: חבר הכנסת סעדי, אנחנו מדברים על מחבלים שהגיעו לכאן.
אוסאמה סעדי: חיות.
אבי דיכטר: כן, אלה חיות.
אבי דיכטר: מחבלים שביצעו פיגוע, מחבל שהתאבד או המחבל שרצח את שיר חג'אג', השם ייקום דמה, ומחבלים אחרים שביצעו את זממם, או ניסו לבצע את זממם ונכשלו, בין אם הפצצה לא עבדה, בין אם סוכלו על ידי משטרת ישראל, צה"ל או שב"כ, ובין אם סוכלו בדרכים אחרות, אלה חיות אדם.
אבי דיכטר: אלה חיות אדם.
רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, אני מבקש ממך לא להפריע לו.
אבי דיכטר: אני לא יודע לקרוא למחבל כזה בכינוי אחר.
רם בן ברק: את מדברת אחריו, תגידי מה שאת רוצה.
אבי דיכטר: אני לא יודע לקרוא למחבל בסדר גודל כזה, בכינוי אחר, זולת חיית אדם.
אבי דיכטר: לשמחתי, חלק מחיות האדם האלה סוכלו מבעוד מועד.
אבי דיכטר: לצערי, לא כולם.
אבי דיכטר: עכשיו אנחנו שואלים את עצמנו, אם הפוטנציאל הוא כמו שמופיע במסמך הביטחוני, זאת אומרת שדור א' של מחבלים ייצר פי שישה מחבלים בדור ב', זה הדיון.
מיכל רוזין: זה פשוט לא נכון.
רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, את מדברת אחריו.
רם בן ברק: את מדברת מייד אחריו, למה קשה לך להתאפק?
אבי דיכטר: אני לא מצליח להבין איך מארבע הצעות חוק שהונחו במליאה, ועברו קריאה ראשונה, הגיעו לכאן והוועדה מניחה בפנינו נוסח לקריאה ולהצבעה, וחסרים בו אלמנטים מאוד משמעותיים, שאמורים להתמודד עם הבעיות שהצגתי כרגע.
אבי דיכטר: מילה אחת על מכסה אין כאן.
אוסאמה סעדי: יש.
אוסאמה סעדי: אתה לא קורא.
אוסאמה סעדי: יש סעיף.
אבי דיכטר: אין כאן מילה על מכסה, למעט הסמכות של שר הפנים – שר הפנים רשאי.
אוסאמה סעדי: אתה רוצה מכסה אפס?
אוסאמה סעדי: זה מה שאתה רוצה?
רם בן ברק: חברים, בגלל זה אנחנו יושבים ונדון בהכול.
אוסאמה סעדי: אתה רוצה לקבוע מכסה אפס, וזהו.
אוסאמה סעדי: אני יודע מה אתה רוצה, דיכטר.
אוסאמה סעדי: אתה רוצה שהמכסה תהיה אפס, וזהו.
אבי דיכטר: תן לי לומר מה שאני רוצה.
אבי דיכטר: סעדי, אני שמח שאתה מוכן להיות הפרשן שלי, ואני מקווה שאתה לא גובה על זה מחיר.
אבי דיכטר: לעצם העניין, אנחנו ככנסת אמורים לפקח ולבקר את הרשות המבצעת.
אבי דיכטר: מפקידים סמכות בידי שר הפנים, ואני אומר שאת הסמכות הזאת צריך להגביל.
אבי דיכטר: מילה אחת על הגבלה אין כאן.
אבי דיכטר: ירצה – יעביר.
אבי דיכטר: מכסה כזאת או מכסה אחרת.
אבי דיכטר: זה לא עובד.
אבי דיכטר: לא יכול להיות שההצעה שאתם גיבשתם – אין לי מושג איך הגעתם להצעה הזאת – לא מסתמכת על הצעות החוק שהועברו לוועדה.
אבי דיכטר: לכן, אני מבקש שבנוסח שאתם שמים, תכללו גם למען המקצוענות, גם למען ההגינות וגם למען הנראות, את הסעיפים הרלוונטיים לגבי מכסה, לגבי הנושא של שקיפות.
אבי דיכטר: השקיפות שהוצעה בהצעת החוק, ועברה בקריאה הראשונה בכנסת, לא דומה לשקיפות שהצגתם כאן.
אבי דיכטר: אפשר להתווכח על זה, אבל אי-אפשר מחודש לעבור לשנה.
שמחה רוטמן: היה דיווח פעם בחודש, ופה דיווח פעם בשנה.
שמחה רוטמן: דיווח פעם בשנה זה בדיחה, כי בכל מקרה החוק מוארך.
אבי דיכטר: חבר הכנסת רוטמן, אני שמח שאתה מחזק את דעתי.
אבי דיכטר: אני אומר לעצמנו, שהדיון הזה וההתייחסות של המכובדים שדיברו כאן, זה כאילו אנחנו עוסקים בקליטת אנשים שמגיעים מזירות שונות, ממדינות שונות.
אבי דיכטר: הסוגיה המרכזית שלשלמה החוק הזה נחקק ב-2003, תוקן בהמשך, עולה עכשיו פעם נוספת, ובסוף ייכנס, אני מקווה, לחוק ההגירה, במהרה בימינו, שיעשה סדר לא בהוראת שעה, אלא בחוק בספר החוקים של מדינת ישראל.
אבי דיכטר: לא יכול להיות שזירה כמו יהודה, שומרון ועזה, שהיא זירת טרור לכל דבר ועניין, יצרנית הטרור הכי קשה למדינת ישראל, שהייתה אי פעם, יותר קשה מכל זירה אחרת, לא יכול להיות שאנחנו עוסקים בזירה הזאת כאילו היא זירה רגילה.
אבי דיכטר: היא לא זירה רגילה; היא לא זירה שאפשר להתייחס אליה כזירה רגילה; היא לא זירה שאפשר לומר עליה – יבואו כמה שיבואו.
אבי דיכטר: במסמך שב"כ מופיע סעיף מאוד משמעותי, בעיניי, למי שעוסק בחוק הזה ובאמת מבין את הדברים שנכתבו כאן.
אבי דיכטר: במסמך נכתב שלאיומים הנ"ל יש להוסיף את הבעייתיות והקושי הטבועים והמובנים בעריכת אבחון ביטחוני פרטני מראש לכלל מבקשי איחוד המשפחות, והנינים הם אוכלוסיית הסיכון.
אבי דיכטר: אלה נובעים מכך שהמוטיבציה של ארגוני הטרור – אדוני היושב-ראש, אני רוצה את תשומת לבך.
אבי דיכטר: למרות שאתה לא בא מתחום הביטחון, אני רוצה שתהיה מרוכז בדברים האלה – לגייס לשורותיהם את מבקשי איחוד המשפחות, גוברת דווקא לאחר שהמבקש זוכה להיתר, המאפשר לו להיכנס לישראל, לנוע בה בחופשיות, ומכך שתוצאותיו של האבחון הפרטני אינו מעיד לכשעצמו על היעדר סיכון ביטחוני עתידי, אם בכלל.
אבי דיכטר: זה סעיף מקצועי, רציני, ואני אומר לך שהוא עובר ככה, החבר'ה מטאטאים אותו הצידה.
אבי דיכטר: אנחנו לא יכולים לעבור בחוק הזה ולומר: יש ירידה בטרור?
אבי דיכטר: נפגוש את הסיפור, אם חס וחלילה יהיה פה גל טרור נוסף, ואז נבדוק את עצמנו.
אוסאמה סעדי: לכן זה כל שנה.
אבי דיכטר: לא, אבל זה לא עובד ככה.
אוסאמה סעדי: לכן זה זמני.
אבי דיכטר: אבל זה לא עובד ככה.
אוסאמה סעדי: זאת הייתה הכוונה - - - אמרו: תן לבדוק את זה כל שנה.
אוסאמה סעדי: אבל מה שאתה רוצה, זה קבוע.
אוסאמה סעדי: חבר הכנסת סעדי, כשאתה נוטע מטע מנגו, אתה יודע שהפירות האלה לא יגיעו בשנה הראשונה ולא יגיעו בשנה השנייה ולא יגיעו בשנה השלישית.
אוסאמה סעדי: אולי בשנה הרביעית תתחיל לראות משהו.
אוסאמה סעדי: הסיפור הזה פה הוא לא עץ ולא מנגו.
אוסאמה סעדי: הוא אנשים, מחבלים, פיגועים ונפגעים.
אוסאמה סעדי: ואת השרשרת הזאת שמנסים לייצר – בשנה אחת אין טרור?
אוסאמה סעדי: בואו נפתח את הברז.
אוסאמה סעדי: יש טרור?
אוסאמה סעדי: נסגור את הברז.
אוסאמה סעדי: כשאנחנו נרצה לסגור את הברז, אנחנו כבר נהיה כאן עם פצצות השהייה חיות שלא נדמיין.
אבתיסאם מראענה: אל תגזים.
אבי דיכטר: עד שהם יתפוצצו, ואז נדע שהם פצצות חיות.
אבי דיכטר: אני אומר לך, זה תפקידה של הוועדה, זה התפקיד של חברי הכנסת כאן, ואני מצפה מאוד שבנושא הזה נעשה את מלאכתנו נאמנה.
מיכל רוזין: בוקר טוב, אולי צריך להגיד את המובן מאליו, ולצערי הרב, בכל פעם זה קצת בתגובה להסתה מימין, אבל אני אגיד את המובן מאליו.
מיכל רוזין: כולנו נגד טרור, כולנו בעד ביטחון המדינה חד משמעית.
מיכל רוזין: לא יעזור אם נמשיך להסית כל הזמן, כאילו מישהו כאן בעד טרור.
מיכל רוזין: בטח לא בארגוני זכויות האדם.
אבי דיכטר: לא ראיתי את זה בהצבע
אבי דיכטר: ת
אבי דיכטר: כם נגד קיזוז - - -
אמילי חיה מואטי: חבר הכנסת דיכטר, אין לך פה בעלות על ביטחון המדינה ולא על הציונות.
אמילי חיה מואטי: מעדכנת.
אבי דיכטר: לא ראיתי את מרצ ואת הרשימה המשותפת מצביעות בעד קיזוז משכורות מחבלים.
אבי דיכטר: 87 חברי כנסת אחרים, כולל העבודה, הצביעו בעד.
מיכל רוזין: אתה יכול להמשיך להסית, ואני יכולה לענות על זה, אבל זה לא הדיון.
רם בן ברק: זה לא הדיון, ואני מבקש שנחזור לדיון.
מיכל רוזין: שמעתי את השטות שאמרת על הסכם אוסלו.
מיכל רוזין: ממשלת הימין שלך שמרה על הסכם אוסלו לא מסיבות דיפלומטיות ובין-לאומיות.
אמילי חיה מואטי: והעמיקה אותו עם הסכמי חברון.
רם בן ברק: חבר'ה, די.
אמילי חיה מואטי: חשוב להגיד, חשוב להגיד.
אמילי חיה מואטי: העמיקו את הסכמי אוסלו.
מיכל רוזין: אמילי, אני מדברת.
אמילי חיה מואטי: דברי.
מיכל רוזין: תבקשי את זכות הדיבור.
אמילי חיה מואטי: לא רוצה.
מיכל רוזין: עם כל הכבוד, אני ישבתי בוועדת חוץ וביטחון איתך, ושמעתי את כל הסקירות של שר הביטחון וראש הממשלה, שהדבר הכי חשוב להם היה קיומה של הרשות הפלסטינית לביטחון ישראל.
מיכל רוזין: אז תפסיקו לספר לנו סיפורים – בגלל דיפלומטיה.
מיכל רוזין: אל תשנו את ההיסטוריה.
מיכל רוזין: אני ישבתי איתך בכל הסקירות האלה, אז לא לשקר, בבקשה.
מיכל רוזין: לגופו של עניין, אפשר לדבר על הכללות, ואפשר לדבר על הבחנות.
מיכל רוזין: אי-אפשר לדבר על כל הפלסטינים כפצצות מתקתקות, עם כל הכבוד.
מיכל רוזין: מדובר בבני אדם.
מיכל רוזין: כמו שאני לא אגיד שאין פצצות מתקתקות, אי-אפשר להגיד שכולם.
מיכל רוזין: אי-אפשר להתייחס לכל בני האדם בענישה קולקטיבית, שכולם מראש הם פצצה מונחית.
מיכל רוזין: צריך להתייחס אליהם כבני אדם עם כל הזהירות, עם כל הצרכים הביטחוניים.
מיכל רוזין: אנחנו שוב חוזרים ואומרים, שכל מי שנמצא במדינת ישראל נמצא באישור שב"כ, עם היתר מת"ק.
מיכל רוזין: באישור כוחות הביטחון.
מיכל רוזין: כשאתה מכניס את דור ב', זה שיא ההסתה, בגלל שמדובר באזרחי ישראל, והחוק הזה לא מדבר עליהם בכלל.
מיכל רוזין: הם יחיו פה והם חיים פה.
מיכל רוזין: אלה ילדים עם תעודות זהות ישראליות, שחיים פה.
מיכל רוזין: הכישלון הוא שלנו, כחברה, שלא צימחנו אותם.
שמחה רוטמן: שנתנו להם להיכנס לפה ולהיות פה.
מיכל רוזין: אל תפריע לי.
רם בן ברק: חבר הכנסת רוטמן, אני מבקש.
אבתיסאם מראענה: אל תפריע לה.
שמחה רוטמן: מותר לי הערות ביניים?
שמחה רוטמן: כשאני דיברתי גם נאמרו הערות ביניים.
שמחה רוטמן: או שיש כללים לימניים וכללים לשמאלנים?
אבתיסאם מראענה: ממש לא.
אבתיסאם מראענה: אולי לגברים ונשים.
מיכל רוזין: האחריות היא עלינו, לייצר חינוך ולייצר שילוב ולייצר תמיכה בחברה הערבית כולה.
מיכל רוזין: זה לא קשור לדור ב'.
מיכל רוזין: לקחת סטטיסטיקה ולהראות שמאלה יצאו אלה, זה פשוט לא מציאותי בעליל.
מיכל רוזין: אין קשר בכלל.
מיכל רוזין: אנחנו מדברים על ילדים שגדלים פה, וצריך לתת להם חינוך.
מיכל רוזין: הם ישראלים, ואתה לא מגרש אותם, או לא נותן להם מעמד.
מיכל רוזין: זה להורה שלהם או להורה שלהם, ולכן זה אבסורד גם סטטיסטית וגם מהותית.
מיכל רוזין: אני מבינה, דיכטר גדל כנראה במסלול הזה, ומה לעשות, התפקיד שלו היה לראות את כולם כפצצות מתקתקות, ולמצוא אותם מבין הקהל.
רם בן ברק: הוא עשה את זה טוב, דרך אגב.
מיכל רוזין: לא אמרתי שלא, ויש לו זכויות.
מיכל רוזין: לא לקחתי ממנו את זכויותיו, אבל כנראה זה הראש.
מיכל רוזין: אנחנו שוב חוזרים למקום הזה, בהתחשב בנושאים הביטחוניים – אני לא מזלזלת בהם, ולכן אנחנו מדברים רק על מי שלא יקבל אישור ביטחוני, רק היתרי מת"ק.
מיכל רוזין: אני לא מבקשת את זה משבדי, שמתחתן עם ישראלית, וגם לא ממולדובי ולא מאוקראיני.
מיכל רוזין: אנחנו כן מבקשים את השלב הנוסף הזה לגבי פלסטינים.
מיכל רוזין: ועדיין, להגיד שאף אחד לא יכול, רק כי הוא פלסטיני?
מיכל רוזין: זאת כבר לא הבחנה, זאת הכללה, זה עונש קולקטיבי וזאת פגיעה משמעותית מאוד במיעוט הפלסטיני שחי במדינת ישראל, והוא שווה זכויות לכולנו.
מיכל רוזין: זה מה שעומד פה על השולחן, זאת השאלה שעומדת פה על השולחן – האם בדמוקרטיה אנחנו מסוגלים לעשות הבחנה, או נהיה כדיקטטורה ונעשה הכללות?
רם בן ברק: אני מבקש לקצר.
רם בן ברק: לא התכוונתי לתת לכם לדבר, כי כולכם דיברתם כבר בדיון הקודם.
רם בן ברק: לשמוע את אותו דבר עוד פעם, זה מיותר וגוזל זמן.
אמילי חיה מואטי: יש לי דברים חדשים להוסיף.
אמילי חיה מואטי: לא מייצרים שלום בשיטות צבאיות.
אמילי חיה מואטי: שלום אתה חייב לבנות על מערכת אמון, אחרי מהלכים צבאיים או בלעדיהם.
אמילי חיה מואטי: כמי שמכיר את הפלסטינים היטב, אני טוען שלא צריכה להיות בעיה לייצר איתם יחסי אמון.
אמילי חיה מואטי: אבי דיכטר, בסרט שומרי הסף.
אמילי חיה מואטי: אחרי הסרט הזה – לא הכרתי אותך לפני כן, חבר הכנסת דיכטר – פניתי אליו ואמרתי לו, שאדם שמדבר כמו שהוא דיבר בסרט, צריך להיות ראש ממשלה במדינת ישראל.
אמילי חיה מואטי: אדם שמדבר על עוצמה, שמדבר על היכולת לגלות נדיבות כלפי אלה שהפסידו ב-48', בן אדם שמדבר על פתרון מדיני ולא רק על פתרון של כוח הזרוע, ופטיש חמישה קילו.
אמילי חיה מואטי: עד כאן הסרט שומרי הסף.
אמילי חיה מואטי: אני לא מצליחה להבין למה היתר בלי זכויות ולא תושבות ארעית עם זכויות?
אמילי חיה מואטי: בכל מקרה, הרי האנשים האלה נבדקים שוב ושוב ושוב, כך שגם המקרה הזה וגם המקרה הזה משרת את ביטחון המדינה.
אמילי חיה מואטי: מתי, אתם חושבים, נקבל תשובה על זה?
אמילי חיה מואטי: לפני ההצבעות?
אמילי חיה מואטי: אחרי ההצבעות?
אמילי חיה מואטי: אדוני יושב-הראש, מיציתי את זכות הדיבור לשלב הזה, אבל אני עוד אחזור.
אמילי חיה מואטי: באמת אמרתי את זה לדיכטר, ובאמת חשבתי ככה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה להגיד בתור יושבת-ראש הוועדה לעובדות ועובדים זרים, שאנחנו בהחלט מקבלות ומקבלים בברכה את בוני הארץ.
אבתיסאם מראענה: כמעט 100 אלף עובדים פלסטינים שנמצאים במדינת ישראל, עובדים בבניין, והם עובדים גם בחקלאות.
אבתיסאם מראענה: אני חייבת לציין עם מספר כל כך עצום של פלסטינים, שנכנסים לשטח מדינת ישראל, חלקם גם ישנים כאן, בטח ובטח בתקופת הקורונה או בתקופה של עימות, מלחמה או סכסוך מתגבר.
אבתיסאם מראענה: הם בהחלט שוהים בארץ, הם נמצאים בארץ, הם חיים איתנו והם בונים את הבניינים, את בתי החולים, את הקניונים וכל מיני דברים חשובים למדינת ישראל.
אבתיסאם מראענה: כמובן, גם לגבי חקלאות.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה להגיד שאם יש כזה מספר של פלסטינים מחבלים, שנכנסים מידי יום לשטח מדינת ישראל, נמצאים כאן ומסתובבים כמעט בכל מקום, אני לא מצליחה להבין את הסוגיה של הביטחון.
אבתיסאם מראענה: לגבי הסרט שומרי הסף, אני מאמינה שיש אנשים שכאשר הם פוגשים את עצמם על אמת, הם בהחלט מסוגלים להסתכל על בני אדם, ולהגיד את מה שהם באמת חושבים.
אבתיסאם מראענה: אבל כשהם נמצאים בפרלמנט וצריכים לשווק את הסיפור שלהם לבייס שלהם, הם הופכים להיות משהו אחר.
אבתיסאם מראענה: אדוני, אני מברכת על הדיון, ואני אשמח שהיום נסגור את הסיפור הזה של החוק, עם כמה שיותר תיקון לעוולות של עשרים שנה, עם אנשים שלא באו לכאן להרוג אף אחד.
אבתיסאם מראענה: הרוב רוצים לחיות את החיים שלהם, ואם הם כבר פה, צריך לאפשר להם לעבוד, לקיים חיי משפחה, ושתהיה להם בריאות.
אבתיסאם מראענה: הם יתרמו למדינת ישראל, יתרמו לחברה, והם לא באים לפוצץ אף אחד.
אבתיסאם מראענה: אפשר להירגע.
רם בן ברק: חבר הכנסת האוזר, בקצרה, בבקשה, כי כבר שמענו אותך בדיון הזה.
צבי האוזר: בטרם קבלת החלטה, אני מבקש לקבל אולי בישיבה סגורה ואולי בוועדה מצומצמת, חוות דעת של השב"כ ושל המל"ל, מה המשמעות.
רם בן ברק: השב"כ ייתן לנו היום סקירה.
צבי האוזר: בישיבה סגורה?
רם בן ברק: לא סגורה.
רם בן ברק: זה רק לחברי כנסת, בלי תקשורת.
אסף פרידמן: אבל זה לא יהיה חסוי, והפרוטוקול יפורסם.
צבי האוזר: בסדר, אחרי זה יחליטו הגורמים.
צבי האוזר: אני לא דן עכשיו בשאלת הסיווג.
צבי האוזר: אני חוזר לתזה שאמרתי, והוועדה הזאת מתחמקת ממנה.
צבי האוזר: כשאנחנו בוחנים את הנושא מנקודת מבט פרטנית, יש לא מעט מקרים שבהם הלב נחמץ.
צבי האוזר: אנחנו מצווים, מבחינת האינטרס הציבורי, לבחון את זה לא רק מנקודת מבט פרטנית, אלא מנקודת מבט כוללת-לאומית, ולא רק בדיון של שנה בשנה, אלא בהסתכלות תהליכית.
צבי האוזר: אנחנו נחטא לתפקידנו, אדוני היושב-ראש, אם אנחנו מסתכלים על המקרה הפרטני ודיונים מידי שנה.
צבי האוזר: אני חוזר לנתון הבסיס שהוביל לחוק הזה: בין 93' ל-2003 – 140 אלף אנשים.
צבי האוזר: על פי הנתונים שהונחו בפני הוועדה הזאת ולא הוסתרו, אפשר להניח שללא החוק הזה, אנחנו נגיע ל-12 אלף בקשות בשנה, 120 אלף בעשור.
צבי האוזר: אני מבקש חוות דעת של המל"ל ושל השב"כ.
צבי האוזר: בהינתן שאנחנו מאפשרים לאוכלוסייה שמקורה מאזור סכסוך, ואני אשים בסימן קריאה – לצערי, בסכסוך, בטרם שלום – מה משמעות הביטחון הלאומי להיערכות, בהינתן התלקחות ביהודה ושומרון או בעזה בעוד עשר שנים, ברמה של התנהלות מול אוכלוסייה, שקרוביה מדרגה ראשונה נמצאים מהצד השני של הלחימה?
צבי האוזר: מה קורה בעכו, כשנקודת גיוס המילואים היא מתחת לבית של אותו אחד?
צבי האוזר: חלילה, אני לא רוצה להאשים אף אחד ולא לחשוד באף אחד, אבל אני חושב שלפני קבלת ההחלטה אנחנו מחויבים – אני מבקש את זה או ב-12 או לאחר מכן – תנועה של צירים, העברת כוחות, היערכות להתלקחות כוללת ביהודה, שומרון ועזה, ובמקביל זה יכול להיות גם בגזרת לבנון.
צבי האוזר: מה המשמעות עם אוכלוסייה בהיקפים שאנחנו מדברים עליהם?
צבי האוזר: בהקשר הזה אני אומר לחבריי, ובצער רב, שאלה לא אוקראינים, אלא לא שבדים, זה אירוע ייחודי, מורכב וקשה.
צבי האוזר: ולצד זכויות אדם, שאנחנו מחויבים לשקול בהקשר הזה, אנחנו נעשה עוול היסטורי לאזרחי מדינת ישראל, אם לא נשקול שיקולים שהם מעבר לזכויות אדם, מעבר לכבוד האדם וחירותו בסיפור הזה.
אמילי חיה מואטי: לכן יגיעו גורמי ביטחון מוסמכים, וייתנו את הדברים.
צבי האוזר: נכון, ייתנו את הדברים.
צבי האוזר: אשר על כן, אני מבקש את זה, ואני חושב שאי אפשר לקבל החלטה ללא הנתון הזה.
רם בן ברק: תודה רבה, חבר הכנסת האוזר.
רם בן ברק: יש עוד חברי כנסת שרוצים להביע את עמדתם בעניין?
שמחה רוטמן: אנחנו עוברים להקראה?
שמחה רוטמן: לדבר על סעיפים?
גבי לסקי: אני רוצה לדבר לפני ההקראה.
גבי לסקי: תודה, כבוד היושב-ראש, ואני מתנצלת על האיחור.
גבי לסקי: מאחר ועסקתי בעניין הזה כבר המון שנים, ונמצאים פה גם אנשים אחרים שכך עשו, עולות הרבה שאלות.
גבי לסקי: בניגוד למה שאמר חבר הכנסת האוזר, אף אחד לא מדיר את גורמי הביטחון מכל הסיפור הזה ומכל האירוע.
גבי לסקי: הם חלק אינטגרלי במתן היתר.
גבי לסקי: בניגוד לכל אוכלוסייה אחרת, שמבקשת להיכנס לישראל ולקבל היתרים, הם אינם צריכים לעבור בדיקה פרטנית ביטחונית.
צבי האוזר: לא התכוונתי ברמה הפרטנית.
גבי לסקי: ברמה הלא פרטנית, וזה בדיוק העניין, אי-אפשר להתייחס באופן כוללני לאנשים שאין להם שום רקע, גם לא רקע ביטחוני, רק בגלל המקום שבו הם נולדו.
גבי לסקי: מה גם, שספציפית לגבי השטחים, יש הסכמים.
גבי לסקי: יש הרבה אנשים שקיבלו כבר היתרים, ועולה שאלה: אם אנשים כבר קיבלו היתרי מת"ק, מדוע ההיתרים האלה מרוקנים מתוכן?
גבי לסקי: הרי אם הם קיבלו היתרי מת"ק, אנחנו יודעים שהם שוהים כאן כדין, אחרי שעברו בדיקות פרטניות.
גבי לסקי: מדוע לא ניתן להם אפשרות להמשיך את החיים שלהם עם זכויות, עם רישיון נהיגה, עם יכולת להתפרנס בכבוד, ושהילדים שלהם ייכנסו למערכת באופן מוסדר ומסודר?
גבי לסקי: שמעתי כל מיני דברים גם על הילדים שלהם.
גבי לסקי: כל מי שכבר עבר את כל ההליכים המחמירים ביותר, מדוע לא יכול להיכנס למסלול הרגיל של כולם?
גבי לסקי: למה אנחנו עדיין משאירים אותם בפינה מיוחדת לאנשים שאפילו לא עברו בדיקה ביטחונית?
גבי לסקי: לא הייתי בדיון שבו השב"כ הציג את הנתונים, אבל עדיין לא ראיתי נתונים פרטניים לגבי העילות לפסילה.
גבי לסקי: יש אנשים שמקבלים עילה ביטחונית לפסילה, אך ורק בגלל שקרוב משפחה רחוק נכנס לכלא, אפילו על עבירה אחרת.
גבי לסקי: לכן, הם לא מקבלים היתרים.
גבי לסקי: לא קיבלנו נתונים כמה אנשים ששוהים פה היו מעורבים באופן כזה או אחר בפיגועים.
גבי לסקי: מעבר לזה, רוב האנשים שקיבלו היתרים ושמבקשים היתרים, הם נשים.
גבי לסקי: כמה נשים מעורבות בעניין הזה?
גבי לסקי: למה אנחנו לא מחריגות בכלל את הנשים מכל הסיפור הזה?
גבי לסקי: אם למישהו כאן יש הוכחה, שיש אישה שקיבלה היתר ואחר כך ניצלה את זה לרעה, תביאו את ההוכחה, תראו לנו.
גבי לסקי: אין מספרים כאלה, אין נתונים כאלה.
גבי לסקי: רוב המבקשות הן נשים.
גבי לסקי: אי-אפשר לנהל דיון כזה באצטלה של עילה ביטחונית, כאשר לא מציגים לנו נתונים ביטחוניים.
גבי לסקי: אני חייבת לומר שכאשר מדברים על ביטחון, כולם עומדים דום.
גבי לסקי: אבל אין לי נתונים ביטחוניים.
גבי לסקי: חברי חבר הכנסת האוזר אומר, שאי אפשר לשקול רק שיקולים של זכויות אדם, אבל השיקול העיקרי הוא כן שיקול של זכויות אדם, של האזרח הישראלי, שמגיעה לו הזכות לחיי משפחה.
גבי לסקי: כדי לאפשר את זה, במקרים ספציפיים גם עושים בדיקה ביטחונית, ולא להפך.
גבי לסקי: אתם לא נותנים נתונים ביטחוניים, וגם ביקשנו פירוט.
גבי לסקי: ראיתי שפירטתם קצת יותר בענייני העילות, אבל זה לא פירוט מספיק.
גבי לסקי: כתוב שיש מניע ביטחוני ומניע משטרתי, ואתם לא אמרתם למה.
גבי לסקי: מה הרקע של המניע הביטחוני והמניע המשטרתי?
גבי לסקי: תדברו איתנו, כדי שכל הנתונים יהיו בפנינו.
גבי לסקי: אתם תראו ברוב רובם של המקרים, מדובר בעניינים שלא קשורים לביטחון המדינה אלא לדברים אחרים.
גבי לסקי: תודה.
יוסף טייב: תודה, אני לא רוצה להוסיף הרבה על מה שנאמר פה, אני רק אומר בהקשר לדיון שהיה בפעם הקודמת, לגבי הזכות של המדינה להגן על עצמה מפני ישות עוינת וכן הלאה, ובו בזמן יש נושאים שבהחלט יש להם גוון הומניטרי ובירוקרטי.
יוסף טייב: הדברים האחרונים שנשמעו כאן, בהחלט ראויים לתשומת לב, גם של חבר הכנסת האוזר – אנחנו מבקשים אינפורמציה מאוד טובה מכוחות הביטחון, לגבי האיומים עצמם.
יוסף טייב: יש הרבה רטוריקה מוצדקת, אולי, שנשארה מהתקופה של האינתיפאדה והפוסט-אינתיפאדה.
יוסף טייב: בהחלט ראוי לשים לב אליה.
יוסף טייב: יש רטוריקה שקשורה לסכסוך עצמו בין שני העמים.
צבי האוזר: יש התפתחויות מעודכנות, ראה שומר החומות.
יוסף טייב: יש התפתחויות מעודכנות, ולכן אנחנו זקוקים לזה.
יוסף טייב: קיבלתי כל מיני מסמכים, ואני רוצה לבדוק אותם, כמו רבים מהחברים כאן.
יוסף טייב: מסמכים מארגוני נשים ומארגונים כאלה ואחרים.
יוסף טייב: כולנו מוצפים במידע.
יוסף טייב: אני רוצה לקבל דאטה מידע אמין לא רק לגבי האיומים הביטחוניים, וזאת גולת הכותרת של כל החרדה או החשש שלנו, אלא גם לצרכים.
יוסף טייב: אנחנו רואים עולם משתנה לנגד עינינו, אנחנו רואים מיליון פליטים בגבולות אוקראינה, אנחנו רואים מה הנזקים החמורים שדברים כאלה עושים, ואנחנו יודעים בסכסוך הישראלי-פלסטיני המתמשך מה ההשלכות, ולא צריך להכביר מילים.
יוסף טייב: אנחנו צריכים לצמצם את הנזקים בכל הרמות האלה, עד כמה שאפשר.
יוסף טייב: אם אפשר, לעשות את זה בדרך בירוקרטית, ובו בזמן לשלב גם את הדרך הביטחונית.
יוסף טייב: זאת נוסחה לא פשוטה, אבל אני חושב שהיא תיעשה אך ורק אם נדע את האמת, ואני בטוח שגם אבי יסכים איתי.
יוסף טייב: אלא אם כן, נקבל החלטות הרות גורל, של הפרדת שתי האוכלוסיות, בלי לשים לב לשום דבר אחר.
יוסף טייב: ואני מניח שאת זה לא נעשה.
אבי דיכטר: יוסי, יש פה מסמך ביטחוני שאומר לך ש-200 מחבלים בעשור האחרון הם איחוד משפחות.
אבי דיכטר: אתה לא יכול להגיד שאין לך נתון מספרי.