GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רם בן ברק: אתה ממילא צריך ללכת, לא?
עמיחי שיקלי: אני חוזר: ג'נין היא עיר אויב.
שמחה רוטמן: הדבר הכי קשור.
שמחה רוטמן: אני לא מבין.
שמחה רוטמן: בזה אנחנו עוסקים, בזה מדובר פה.
אוסאמה סעדי: על חיסול והתנקשות בשני פלסטינים.
עמיחי שיקלי: ג'נין היא עיר אויב, מעוז חמאס וג'יהאד איסלאמי.
עמיחי שיקלי: עכו היא עיר שחוותה לפני פחות משנה את אחד האירועים הכי חמורים בתולדות המדינה, במסגרת שומר החומות.
עמיחי שיקלי: לינץ' חמור באלעד ברזילי, מורה תמים שנפגע אנושות; לינץ' חמור במור ג'נשווילי; רצח בשריפה של פרופ' הר-אבן; ואין סוף מקרי חבלה נוספים.
עמיחי שיקלי: כי תיסיר, שמציג את עצמו פה כאיזה מסכן, אמר בראיון אחרי המהומות - כל מה שקורה בשייח' ג'ראח ואל אקצא פוגע בכל אחד מאיתנו.
עמיחי שיקלי: יש כאן אוכלוסייה שדורשת הכרה - גם אנחנו ריבון.
עמיחי שיקלי: אז הטענה שלו, שהוא בכלל לא רוצה אזרחות, הוא בסך הכל חייל של אהבה?
עמיחי שיקלי: הוא לאומן פלסטיני.
אוסאמה סעדי: אז מה?
אמילי חיה מואטי: העניין הוא שיש כאן אנשים שחושבים שגורל המדינה מעניין אותם יותר מאחרים.
אמילי חיה מואטי: זו הבעיה.
עמיחי שיקלי: זו זכותך להיות לאומן פלסטיני.
עמיחי שיקלי: זו זכותך, אבל אל תספר לנו סיפורי סבתא.
אוסאמה סעדי: איזה סיפורים?
אוסאמה סעדי: מה, הוא חשוד במשהו?
רם בן ברק: אוסאמה אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.
עמיחי שיקלי: הוא הציג את עצמו כרומנטיקן אסקימוקי.
עמיחי שיקלי: הוא לא רומנטיקן אסקימוקי.
עמיחי שיקלי: עכשיו, שנייה.
עמיחי שיקלי: מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה להתעלם מהמציאות ולטמון את הראש בחול כמו בת יענה, כאילו אין פה סכסוך לאומי.
עמיחי שיקלי: אסור לנו לאפשר לעכו להפוך לג'נין.
עמיחי שיקלי: דבר שני: יושבים פה ארגונים שלא מממשים את החוק ולא נותנים גילוי נאות.
עמיחי שיקלי: מציגים את עצמם כרופאים לזכויות אדם כשבפועל זה רופאים לשחרור פלסטין.
עמיחי שיקלי: מקבלים כסף אדיר משוויץ - 700 אלף שקל, למעלה מ-800 אלף שקל מגרמניה.
עמיחי שיקלי: זה חשוב, שכשבוועדות הכנסת רוצים לדבר נציגים של ממשלות זרות - ממשלת גרמניה וממשלת שוויץ הניטרלית, תגידו לנו: אנחנו מקבלים משכורת משוויץ ומגרמניה.
עמיחי שיקלי: שנדע בשם מי אתם מדברים ומי משלם לכם כסף.
עמיחי שיקלי: מי נותן לך שכר?
עמיחי שיקלי: שוויץ וגרמניה.
עמיחי שיקלי: אלה דברים שהם דברים חמורים.
עמיחי שיקלי: ואני רוצה לומר עוד דבר אחד אחרון.
עמיחי שיקלי: ברמה הטכנית, מאוד חשוב בחוק הזה, מעבר להבנה הכללית של המציאות, לשים לב שאדם שהפר את החוק ועשה דין לעצמו, לא יוכל לבוא ולבקש עכשיו שבדיעבד יכירו בעבירה שהוא עשה שהיא גם עבירה ביטחונית.
עמיחי שיקלי: תודה רבה לכם.
אוסאמה סעדי: איזו עבירה?
אוסאמה סעדי: על מה הוא מדבר?
אוסאמה סעדי: הוא הוזה.
עדי לוסטיגמן: קודם כל, מאוד קשה לשמוע את דברי ההסתה האלה שנאמרים כאן על ידי חבר הכנסת.
עמיחי שיקלי: אתר גיידסטאר.
אמילי חיה מואטי: אפשר לסכם שחברי כנסת לא תוקפים אזרחים שמגיעים לוועדת החוץ והביטחון?
רם בן ברק: חברים, אני אוציא את כולכם החוצה, אני מודיע לכם.
רם בן ברק: ואת, אל תפני לחברי כנסת להגיד להם שהם מסיתים.
רם בן ברק: תגידי כל מה שאת רוצה, בלי להתייחס לאף אחד מחברי הכנסת.
עדי לוסטיגמן: אני אתמקד באמת בדברים שהם רלוונטיים לחוק.
עדי לוסטיגמן: אז שאלתי קודם לגבי מספר הילדים שמחזיקים היתרים, ילדים של תושבים שבכל זאת לא ניתן להם מעמד והם נשארו כאן עם היתרים.
עדי לוסטיגמן: אני רוצה לשאול גם לגבי המספר הזה של חמש שנים.
עדי לוסטיגמן: נאמר לנו שאנשים מעל גיל 50, אחרי חמש שנים שודרגו.
עדי לוסטיגמן: רציתי לדעת לפי מה נקבע הפרמטר הזה של חמש שנים.
עדי לוסטיגמן: אם הוא נקבע בשל סיכון מופחת, אז מדוע לא ניתן לקבוע אותו גם לגבי שדרוג של אנשים שנמצאים פה עם היתרים שנים רבות?
עדי לוסטיגמן: בנוסף, מבחינת המספרים, נמסר לי שיש למעלה מ-9,000 אנשים שמחזיקים בהיתרים.
עדי לוסטיגמן: חשוב לדעת כמה מתוכם מחזיקים בהיתרים מעל לחמש שנים, מעל לשבע שנים, מעל לשמונה שנים.
עדי לוסטיגמן: כמה זמן.
עדי לוסטיגמן: זאת אומרת, כנראה יש הבדל בין מישהו שמחזיק היתרים כבר עשר שנים ונבחן כל שנה לבין מישהו שמחזיק היתרים שנה.
עדי לוסטיגמן: כדי שנוכל להבין את הנתונים ולמה צריך את החוק, צריך להבין את הפילוח הזה.
עדי לוסטיגמן: אותו דבר, כבר נאמר פה, לגבי גברים ונשים, ילדות וילדים - כמה מתוך מחזיקי ההיתרים הם גברים ונשים, ילדות וילדים, וכמה שנים כל אחד מהם מחזיק בהיתרים, וכמה סירובים ביטחוניים היו כלפי גברים, נשים, ילדות וילדים שנמצאים פה מעל חמש שנים, מעל שבע שנים, מעל עשר שנים.
רם בן ברק: תיסיר מעכו, לילדים שלך יש אזרחות ישראלית?
תייסיר חטיב: כן, בהחלט, כי אנחנו עשינו את הכל.
רם בן ברק: אז על מה היא מדברת?
תייסיר חטיב: אני לא הקשבתי, הייתי עסוק במחשבות שלי.
תייסיר חטיב: נניח שהילדים שלי היו נולדים בטעות בג'נין, אז הם היו נרשמים בג'נין.
רם בן ברק: אז את מדברת על ילדים שלא נולדו בארץ.
עדי לוסטיגמן: אני רוצה להסביר: ילדים של אזרחים הם אזרחים מלידה.
עדי לוסטיגמן: ילדים של תושבי קבע, שנאמר לנו כאן על ידי חגית צור שהם רוב הבקשות שמוגשות - הם לא מקבלים תושבות קבע.
עדי לוסטיגמן: אם אימא שלהם תושבת קבע הם לא מקבלים אוטומטית גם תושבות קבע.
רם בן ברק: אה, אוקי.
עדי לוסטיגמן: עכשיו, מעל גיל 14 מקבלים רק היתרים ללא זכויות.
נעמה פלאי: בואו נעמיד דברים על דיוקם: מרבית הילדים מקבלים בסופו של תהליך תושבות קבע.
רם בן ברק: זה הדוח - 70 עד 80 אחוז.
מוסי רז: לא, הדוח כבר השתנה מאז יום שני, אם לא שמת לב.
מוסי רז: זה ירד ל-55.
נעמה פלאי: לא, על ילדים.
רם בן ברק: אוקי, הבנתי.
רם בן ברק: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ולאחר מכן חבר הכנסת רוטמן.
רם בן ברק: אחרי זה חבר הכנסת האוזר, ואחרי זה נעבור לשירות הביטחון.
רם בן ברק: ושאף אחד לא יעז להפריע לה.
עאידה תומא סלימאן: כבוד יושב הראש, יש לי שאלות, אבל לפני שאני מתחילה אני מתפלאה על המציאות הזו שהגענו אליה, כאשר אזרחים מותקפים על ידי חברי כנסת ומסיתים נגדם ומתירים את דמם.
עאידה תומא סלימאן: בעיניי הדברים שנאמרו פה זו התרת דם של תייסיר.
עאידה תומא סלימאן: תייסיר אדם שתורם לקהילה.
עאידה תומא סלימאן: אני מעכו ואני יודעת.
עמיחי שיקלי: עולה לרגל לחזק מבצעי לינצ'ים באזרחים ומדברת איתי על אלימות ומדברת איתי על פגיעה.
עאידה תומא סלימאן: תפסיק.
עמיחי שיקלי: סליחה, כבוד יושב הראש, סליחה.
רם בן ברק: אני מבקש לא להפריע לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
רם בן ברק: היא חברת כנסת, היא יכולה להגיד מה שהיא רוצה.
רם בן ברק: כמו שאתה אמרת מה שאתה רוצה, דברים שלא מצאו חן בעיניי, ולא עצרתי אותך באמצע.
עאידה תומא סלימאן: זה בלתי מתקבל על הדעת.
עאידה תומא סלימאן: תייסיר הוא גם מרצה, הוא גם עובד בהרבה מקומות ותורם לחברה הישראלית באופן כללי ולא רק לחברה שלו שממנה בא, למרות המציאות הקשה שהוא חי בה עם בת הזוג שלו ולמרות שכבר שנים הם מנסים להתמסד ולחיות חיים נורמליים, כמו אסמהאן וכמו רבים אחרים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמדינת ישראל צריכה להתבייש במציאות הזאת.
עאידה תומא סלימאן: היא צריכה להתבייש שהיא גורמת סבל כזה לאזרחים שלה.
עאידה תומא סלימאן: אלה אזרחי מדינת ישראל, והמדינה באופן מכוון גורמת להם את הסבל הזה.
עאידה תומא סלימאן: כל החטא שהם עשו הוא שהם נולדו כפלסטינים והם התאהבו בפלסטינים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להגיד גם את הדברים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני מתפלאה שעם כל הכבוד לפקידות, הן יושבות והן נותנות דוחות.
עאידה תומא סלימאן: אני כבר תקופה מנסה להשיג מהוועדה ההומניטרית אישור שהייה לילד שההורה שלו אלים בצורה בלתי מתקבלת על הדעת.
עאידה תומא סלימאן: לאימא שלו לא נתתם היתר כי היא בעצם התפצלה מבן הזוג האלים.
עאידה תומא סלימאן: היא מנסה להשיג את האישור לילד שלה, שאמור להיות אזרח במדינה הזו, כי אבא שלו אזרח, ולא נותנים לה כי רוצים שהוא יוכיח שהוא חי ומרכז החיים של הילד הוא עם האזרח.
עאידה תומא סלימאן: יש לי את הפרטים.
עאידה תומא סלימאן: הגשתי בקשה גם כן, התערבתי במקרה הזה ולא הסכמתם לתת לו, כי אתם רוצים שמרכז החיים שלו יהיה דווקא עם האזרח - עם האבא האלים.
עאידה תומא סלימאן: אתם רוצים שיישאר עם אבא אלים כדי שיקבל את הזכות להיות במדינה.
עאידה תומא סלימאן: יש דברים אבסורדיים שקורים.
עאידה תומא סלימאן: אל תציגו מצג שווא.
עאידה תומא סלימאן: אנשים מטורטרים; מגיעים כדי לקבוע תור וזורקים אותם מהמשרד.
עאידה תומא סלימאן: יש עבודה סמויה לדחות את האנשים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אדם שקיבל רישיון נהיגה ויש לו אוטו, מחליף את האוטו באוטו חדש - 45 ימים לאחר שקיבל את האישור לקבל את האוטו, מטרטרים אותו כדי שיקבל מהמת"ק את האישור לקבל את האוטו שלו.
עאידה תומא סלימאן: אתם עושים תהליכים בירוקרטיים של עינוי מתמיד של האנשים האלה.
עאידה תומא סלימאן: את יודעת טוב מאוד שההמלצות של הוועדה ההומניטרית נמצאות באיזושהי מגירה אצל השרה.
עאידה תומא סלימאן: היא לא חותמת עליהן.
עאידה תומא סלימאן: הסינון הראשוני של הוועדה ההומניטרית לא מספיק לשרה.
עאידה תומא סלימאן: אתם עושים סינון בלתי מתקבל על הדעת עד שנותנים אישור, והעובדות הן בסטטיסטיקה שהבאתם.
עאידה תומא סלימאן: ולאחר שיש את האישור של הוועדה או ההמלצה של הוועדה ההומניטרית - גם השרה לא חותמת.
עאידה תומא סלימאן: אז בואו לא נשלה: לא במקרה הם לא אומרים על כמה מתוך ה-35 יש סירוב.
עאידה תומא סלימאן: אין סירוב, אבל גם אין אישור.
רם בן ברק: אני מבקש לבדוק באופן פרטני את המקרה שהעלתה כאן חברת הכנסת.
רם בן ברק: אני לא מוכן שנרשה לעצמנו להחזיר ילד לאבא שהוא אב אלים.
רם בן ברק: נא לבדוק את זה באופן פרטני.
שמחה רוטמן: תודה רבה, אדוני יושב הראש.
שמחה רוטמן: תראה, לדעתי אנחנו הולכים לאיבוד בדיון הזה.
שמחה רוטמן: אנחנו הולכים לאיבוד בדיון הזה, בגלל שאנחנו מפספסים את העיקר.
רם בן ברק: יום אחד אתה תהיה יושב ראש ועדת חוץ וביטחון, ותנהל את זה איך שאתה רוצה.
שמחה רוטמן: לא, אני לא האשמתי אותך; האשמתי את הדיון.
שמחה רוטמן: אנחנו הולכים לאיבוד בדיון, כי אנחנו עוסקים בסוגיות הפרטניות.
שמחה רוטמן: ובמסגרת דיוני פיקוח שעושים, כמו בכל דבר וכמו שעשינו בדיוני הקורונה - דנו בשאלה מה המדיניות, ודנו בשאלה על תפקוד ועדת החריגים, עשינו דיון פיקוח.
שמחה רוטמן: זה דיון חשוב, חשוב לצמצם בירוקרטיה, חשוב לעשות הרבה מאוד דברים.
שמחה רוטמן: הסוגיה שעומדת לנו על הפרק היא סוגיה שהיא בליבת קיומה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.
שמחה רוטמן: היא לא שאלה פרטנית בשאלה איך פלוני או אלמוני יבחר את מקום המגורים שלו.
שמחה רוטמן: זה נכון שזה משליך גם על השאלות הפרטניות האלו, ושמענו בדיון הקודם איך זה השליך על מהלך חייה של חברת הכנסת אבתיסאם מראענה.
שמחה רוטמן: ודאי שדבר כזה מתרחש; אבל השאלות שאנחנו שואלים את עצמנו הן שאלות לאומיות.
שמחה רוטמן: אם אנחנו ניקח את מדינת ישראל ונפתח אותה - וזו הייתה הסיטואציה לפני חקיקתו של חוק האזרחות - אנחנו נגיד שמעכשיו אנחנו מעבירים את נתיני, תושבי או אזרחי הרשות הפלסטינית.
שמחה רוטמן: זו רשות טרור עוינת שקוראת כיכרות על שם מחבלים ומלמדת בבתי הספר שלה שליהודים אין זכות קיום ומסרים אנטישמיים.
שמחה רוטמן: זה פשוט לקחת את נתיני האויב האלו ודרך משפך של איחודי משפחות, אמיתיים או לא אמיתיים, לשנות את המאזן הדמוגרפי של הנגב, של הגליל, של הערים המעורבות, ומערביי ישראל להעביר אותם תהליך פלסטיניזציה באמצעות נישואים.
שמחה רוטמן: זו שאלה שחורגת בהרבה מהשאלה מה קורה לאדם פלוני או לאדם אלמוני.
שמחה רוטמן: היא שאלה לאומית, ושאלה שצריך להתייחס אליה במישור הלאומי.
שמחה רוטמן: כל הניסיון להעביר את הדיון הזה לשאלות הפרטניות והאישיות, ולמקרים שאין ספק שהם מקרים קשים, ואת חלקם אפשר גם לפתור - זו לא הבעיה.
שמחה רוטמן: להתעלם מהתמונה הכוללת הזאת מפספס גם את מטרת החוק וגם את הסכנה שאי העברתו מביאה.
שמחה רוטמן: אני אסיים בדבר אחד: נאמר פה בדיון הקודם על ידי חברת הכנסת מיכל רוזין, שהסיבה שהם הצביעו בעד החוק בפעם הקודמת הייתה שהובטח להם שתהיה בדיקה פרטנית.
שמחה רוטמן: מה זה אומר?
שמחה רוטמן: זה אומר שחוק שרע"ם ומרצ הצביעו בעדו בסבב הקודם, בלי שום שינוי בתוכנו, רק על סמך אמירה שתהיה בדיקה פרטנית - הוא חוק שאפשר להצביע בעדו.
שמחה רוטמן: בלי האמירה שתהיה בדיקה פרטנית, לשיטתם של מרצ ורע"ם מדובר בחוק גזעני שאפשר לקלוע את המדינה למשבר קואליציוני בגללו ואסור להצביע בעדו.
מוסי רז: זה לא מדויק, בדיקה פרטנית זה אחד הדברים.
שמחה רוטמן: כך הם אמרו וכך הם התבטאו.
אוסאמה סעדי: זאת הייתה הצבעה מבישה, גם של רע"ם וגם של מרצ.
שמחה רוטמן: ובואו לא נעבוד על עצמנו: פירושה של הבדיקה הפרטנית הוא שאין חוק אזרחות.
שמחה רוטמן: כך הבינו את זה מרצ וכך הבינו את זה רע"ם.
שמחה רוטמן: הם יודעים את זה, הם מבינים את המשמעות הזאת.
שמחה רוטמן: בואו נפסיק לעבוד על עצמנו.
שמחה רוטמן: לכן אני אומר לך, ואני רוצה שזה יירשם בצורה הכי ברורה בפרוטוקול: ההבטחות הללו שניתנו לרע"ם ולמרצ, ההבטחות הללו מעקרות את החוק מתוכן, ולכן אנחנו הבאנו את סיעות האופוזיציה לתמוך בחוק בקריאה ראשונה, על בסיס האמירה הברורה שיהיה בחוק מכסות ושקיפות, ויהיה קו ברור ששומר על מטרתו של החוק.
שמחה רוטמן: ללא מכסות ושקיפות לא יהיה חוק, כי אנחנו לא נוכל לתמוך בו.
רם בן ברק: אבל החוק הוא צופה פני עתיד, הוא לא צופה פני עבר.
שמחה רוטמן: אנחנו מדברים על החוק שהוא צופה פני עתיד.
רם בן ברק: יש כאן שתי סוגיות.
שמחה רוטמן: השאלה היא כמה אישורים יינתנו לתושבות קבע, כמה אישורים יינתנו לא/5, כמה אישורים יינתנו לכל אחד מהסעיפים שלו.
שמחה רוטמן: הפרטים האלו, ברמת המאקרו - הם המשמעות של האם יש חוק או אין חוק.
רם בן ברק: חבר הכנסת רוטמן, רק צריך לעשות הבחנה בין צופה פני עתיד לבין העבר.
רם בן ברק: אלה שני נושאים שונים שאפשר לדבר עליהם.
אורית סטרוק: אדוני יושב הראש, אולי אני יכולה לדבר?
אורית סטרוק: יש לי דיון שאני יזמתי ואני רוצה לדבר לפני.
רם בן ברק: חברת הכנסת סטרוק, אמרו לי מהייעוץ המשפטי שעל פי החוק, ברגע שיש לסיעה נציג במליאה צריך לתת לו לדבר.
רם בן ברק: אני העדפתי לתת לרוטמן מאחר שהוא אחד ממגישי ההצעה.
רם בן ברק: אני אתן עכשיו לחבר הכנסת האוזר, ומיד אחרי זה לך כי אני רוצה להתקדם.
רם בן ברק: כן, חבר הכנסת האוזר.
צבי האוזר: אני לא ארחיב מעבר למה שהרחיבו חבריי לפני כן.
צבי האוזר: קודם כל, אני רוצה להודות לאמילי מואטי על הדברים שהיא אמרה.
צבי האוזר: אני יצאתי בתשע וחצי ועמדתי בדרך שעתיים וחצי, שמעתי את הדיון הזה דרך האינטרנט והדברים שלה משביחים את היכולת שלנו לנהל כאן דיון ענייני וראוי, כיאות לפרלמנט של מדינה מפותחת ומתקדמת.
צבי האוזר: אני מודה לך על הדברים, אמילי, ומקבל כמובן את הדברים.
צבי האוזר: לגופו של עניין: אני מבין שהיו פה סימני שאלה לגבי הדוח שהופץ לפנינו.
צבי האוזר: אני עדיין רוצה לאחוז בחלק מהמספרים ולהבין אם אני צודק.
צבי האוזר: בשישה חודשים הראשונים של שנת 2021 הוגשו 698 בקשות.
צבי האוזר: זה מספר שעדיין עומדים מאחוריו?
צבי האוזר: בערך עד יולי 2021 שבו פקעה ההוראה.
צבי האוזר: 698 בקשות.
צבי האוזר: מאז שפקעה ההוראה ועד ה-22 בפברואר, בשבעת החודשים שאחרי זה, אתם אומרים שניתנו 2,800 בקשות, נכון?
צבי האוזר: זאת אומרת שמאז שהוראת החוק פקעה, אם אני מנסה לומר מה הקצב השנתי, אנחנו עומדים על כ-6,000-5,000 בקשות שנתיות, אדוני יושב הראש.
צבי האוזר: אני מתייחס גם לבקשה של ילדים.
אוסאמה סעדי: לפי מה?
צבי האוזר: לפי הנתונים שכאן, אם אני לוקח את חצי השנה הזאת עם 2,800 בקשות.
אוסאמה סעדי: לא, זה חצי שנה, זה בגלל שבמשך 20 שנה לא הייתה אפשרות להגיש בקשה, עכשיו כולם הגישו.
אוסאמה סעדי: אבל הממוצע הוא 700 או 800, 900, 1,000.
צבי האוזר: או שכן או שלא.
צבי האוזר: זו אחת השאלות הגדולות ואני כופר בהנחה שלך.
צבי האוזר: מבחינתי, חזקה שבשנת 1993 עד 2003, בעשור לפני חקיקת החוק, השתקעו כ-140,000 אזרחים.
צבי האוזר: אני מצטט את מני מזוז, בתוארו אז המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
צבי האוזר: זו נקודת ראשית הצירים של כל הדיון הזה.
צבי האוזר: כשאנחנו רואים את המספרים של ששת החודשים האלה, עוד לפני שיודעים אם יש חוק או אין חוק, יש הוראה או אין הוראה, היא עומדת או לא עומדת, אנחנו עומדים על קצב של 6,000-5,000 בקשות בשנה, ובין 20 ל-21 בעולם הילדים.
מוסי רז: מילא שאתה לא מבין ב- - -, אבל במתמטיקה?
צבי האוזר: מוסי רז, אדוני יושב הראש, אני מבקש שלא יפריעו לי.
מוסי רז: איך, תסביר לי, 2,600 בשמונה חודשים זה 6,000 בשנה.
רם בן ברק: הוא יסביר לך עוד רגע.
צבי האוזר: 2,800 בקשות בשבעה חודשים האחרונים.
צבי האוזר: אמרתי את זה בדיון הקודם: כשיש שתי כלכלות סמוכות שמפריד ביניהן קו גבול דמיוני וקהילה יושבת משני צידי הגבול, בצד אחד תל"ג של 5,000 דולר ובצד השני תל"ג של 50,000 דולר - לא יהיו 6,000 בקשות בשנה אלא 12,000 בשנה, 15,000 בשנה או 18,000 בשנה.
צבי האוזר: זה טבעו של האדם.
צבי האוזר: שאף אחד לא יגיד לי שבין לגור בעכו לבין לגור בג'נין יש אינדיפרנטיות.
צבי האוזר: אנשים יעדיפו תמיד לגור בעכו מאשר בג'נין, בינתיים.
צבי האוזר: נקודה שנייה, הערה יותר שולית אבל אני גם נותן את דעתי:
צבי האוזר: ב-2020 היו 2,258 בקשות לאזרוח של ילדים, וב-2021 היו 2,870.
צבי האוזר: זאת אומרת שיש איזשהו גידול.
צבי האוזר: אני לא יודע איך להסביר אותו, כי אלה כבר אנשים שקיבלו מעמד של מת"ק, אבל אנחנו רואים את המגמה גם כאן.
צבי האוזר: כשאני מניח הנחת עבודה שמרנית, אדוני יושב הראש, אנחנו מדברים על תופעה של כ-10,000 נפש בשנה, ואני מניח שאלה היקפים גדולים יותר אם לא יהיה את אותו הסדר.
צבי האוזר: רק בשביל לסבר את אוזני כל האנשים שנמצאים כאן:
צבי האוזר: הקהילה הדרוזית בישראל מונה כ-120,000, ועוד 25,000 ברמת הגולן; הקהילה הנוצרית הערבית במדינת ישראל מונה כ-175,000 איש.
צבי האוזר: כשאנחנו נפתח את השורות, בהינתן כלכלה של 5,000 מול 50,000, אותה קהילה פלסטינית וקו גבול דמיוני, אנחנו יוצרים מדי 15-10 שנה אוכלוסייה שאפשר לתת בה סימן אחד: יש בה זיקה, ואין אף אחד שמכחיש, לאזור שהוא מוכרז עדיין כאזור עוין, כאזור שבעימות צבאי.
מוסי רז: איפה יש הכרזה כזאת?
צבי האוזר: יש הכרזה פרקטית אופרטיבית.
צבי האוזר: זאת אומרת שמדי עשור אנחנו מייצרים סדר גודל של 120-100 אלף איש, שקשורים בקשרי משפחה, דור ראשון ושני, לאוכלוסייה שיש לנו איתה סכסוך צבאי בעצימות בינונית.
צבי האוזר: עכשיו, אדוני יושב הראש, בוועדה הזאת יש בדלתיים סגורות דיונים באשר להתלקחות רבתי בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית ועזה, ומהו תרחיש הייחוס או מה מפת האיומים על מדינת ישראל.
צבי האוזר: אי אפשר שכולנו כאן נטמון ראש בחול, ונגיד שאין הקשרים ביטחוניים לדיון הזה.
צבי האוזר: כל עוד אנחנו נמצאים בסכסוך בעצימות כזאת או אחרת ויש תרחיש של התלקחות רב חזיתית בינינו לבין יהודה ושומרון ועזה, כאשר אנחנו מדי עשור מכניסים אוכלוסייה בהיקף הזה, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו כיצד לנהל את האינטרס הציבורי הישראלי.
צבי האוזר: ואנחנו צריכים לשאול את עצמנו כיצד מדינה דמוקרטית לעילא ולעילא הייתה מנהלת את האתגר הזה, אם הנתונים היו זהים.
צבי האוזר: זה אתגר ייחודי לישראל, אני חוזר ואומר:
צבי האוזר: סמיכות גבול של שתי כלכלות עם הפרש של פי עשרה, קהילה זהה פלסטינית בשני הצדדים וסכסוך אתני מתמשך לצערי הרב.
צבי האוזר: אשר על כן, כל עוד התנאים הם אלה, אנחנו לא יכולים לדון אך ורק בראיית הפרט, והמקרים כאן הם מקרים קשים וכואבים, ואני מבין לליבם של האנשים שעומדים כאן.
צבי האוזר: הסיפור מנקודת המבט הפרטנית הוא סיפור קשה, אבל מדינה לא יכולה לשקול את זה בראייה כזאת.
צבי האוזר: מוסי רז, אני פונה אליך כאיש בצד השמאל של מרצ: אנחנו מדינה חפצת חיים, אנחנו מדינה חפצת שלום.
צבי האוזר: כשאנחנו מאפשרים פתיחת גבול ואיחוד משפחות בהיקפים כאלה, אנחנו גוזרים פה סכסוך דמים לשנים רבות.
צבי האוזר: אנחנו גוזרים כאן על אזרחי ישראל סכנות ביטחוניות שאחרי זה השב"כ יפרוט אותן לפרטים, אבל מעבר לשאלת הפרטים גם כאן יש תמונה כוללת.
צבי האוזר: יושבים פה אנשים ממרצ שמבינים מה חלילה יקרה אם חלילה תהיה פה מלחמה - ואינני רוצה מלחמה.
צבי האוזר: אני מושיט יד לשלום לאוכלוסייה הפלסטינית ביהודה ושומרון ולאוכלוסייה הפלסטינית בעזה.
צבי האוזר: מי ייתן וישכון שלום באזורנו; אבל כל עוד לא ישכון שלום באזורנו, וראינו התלקחות בעצימות נמוכה - אינתיפאדה זאת לא התלקחות גדולה.
צבי האוזר: שומר חומות זו לא התלקחות גדולה.
צבי האוזר: ראינו רמצים, רמזים.
צבי האוזר: בפעולה מלאה אנחנו נעמיד את אותם אנשים במבחנים בלתי אפשריים, אם אני מתייחס לזה בראייה הומניסטית.
צבי האוזר: אני לא מדבר על זה בראייה לאומית.
צבי האוזר: אנחנו שמים את עצמנו במצב בלתי אפשרי.
צבי האוזר: לכן, אי אפשר לעצום עיניים ואי אפשר להסדיר את החקיקה הזאת כאילו מדובר בשאלה הומניטרית מסוימת.
צבי האוזר: מילה אחרונה: אנחנו רואים עכשיו מצב מאוד קשה באוקראינה.
צבי האוזר: אני שואל שאלה היפותטית לגמרי, שאיננה קשורה לשאלה הביטחונית אבל שווה להציף אותה.
צבי האוזר: אם מחר יש גל של חצי מיליון בקשות של נישואין מאוקראינה לישראל, האם המדינה אומרת שהיא מכניסה ופותחת חופשי לקשרי נישואין, או שהשאלה היא אחרת?
צבי האוזר: לכן, כל מדינה מנהלת את המעטפת הכוללת של כניסה למדינה בראייה מהודקת ובראייה של אינטרס ציבורי כולל, שיש לו מרכיבים שונים ולא רק הומניטריים.
צבי האוזר: הגיעה העת לשים גם על זה את האצבע ולדון באשר לשיקולים הלאומיים והאפיונים איך מדינת ישראל רוצה לנהל את שערי הכניסה שלה, אבל זה לדיון אחר.
מאיר פרוש: חבר הכנסת האוזר, אולי - - - 400 אלף אוקראינים ו-400 אלף פלסטינים.
מאיר פרוש: למה לא? יש יהודים גם.
צבי האוזר: כל מי שזכאי להיכנס על פי חוק השבות, שזו אבן ראשה של מדינת ישראל, ייכנס, אדוני פרוש.
אורית סטרוק: אדוני יושב הראש, יש לי מעט מאוד זמן כי אני מאחרת לדיון שאני יזמתי והוא חשוב לא פחות.
אורית סטרוק: אני רוצה לפתוח בשאלות שאני מבקשת לקבל עליהן תשובה.
אורית סטרוק: אני מניחה שהתשובה לא מונחת כאן כעת, אבל אני מבקשת שהיא תגיע לדיון הבא.
אורית סטרוק: שלוש שאלות שאני רוצה לבקש.
אורית סטרוק: שאלה ראשונה: מה אחוז המעורבים בעבירות לאומניות מקרב הדור השני של איחודי המשפחות.
אורית סטרוק: שאלה שנייה: מה ההיקף או אחוז הנישואים הפוליגמיים - או הפוליגמיים בסתר, כן?
אורית סטרוק: כי הרי הם גם עושים גירושים כדי לשאת את האישה השנייה - מקרב מבקשי איחודי המשפחות.
רם בן ברק: אין אישור לנישואים פוליגמיים.
רם בן ברק: מישהו מקבל מעמד?
רם בן ברק: אין דבר כזה.
רם בן ברק: חבל להגיד דברים שאין דבר כזה.
שמחה רוטמן: לא, לא נכון.
שמחה רוטמן: גם לידועים בציבור יש מעמד.
שמחה רוטמן: זה לא נכון.
אורית סטרוק: בטוח שיש דבר כזה, בטוח שאפשר לעמוד על זה, בטוח שאפשר לדעת כמה מבין הנשים שפתאום איזה גבר בדואי מהנגב התאהב בהן הן בסך הכל אישה שנייה, שלישית או רביעית.
אורית סטרוק: אין ספק שאפשר לדעת את זה, ואני מבקשת שהוועדה תדע את זה.
אורית סטרוק: שלא ידברו איתנו פה על כל מיני דברים הומניטריים.
אורית סטרוק: זה מאוד הומניטרי לקחת אישה רביעית בכמה גרושים, כי היא זולה, כי היא באה מפלסטין.
חגית צור: בקשות כאלה לא מאושרות.
רם בן ברק: הן לא מאושרות.
רם בן ברק: כבר דיברנו על זה בפעם הקודמת.
אורית סטרוק: אני שואלת לגבי מבקשי הבקשות.
חגית צור: בדרך כלל בקשות כאלה תסורבנה בלשכה, וחלקן תגענה לוועדה הומניטרית.
אורית סטרוק: אני רוצה לדעת את אחוז המבקשים, לא את אחוז המקבלים.
רם בן ברק: אוקי, בבקשה, תמשיכי.
אורית סטרוק: דבר שלישי שאני רוצה לדעת הוא את הפילוח של ההיתרים שניתנו או הומלצו, כי אתם רק גורם ממליץ, לפי שבועות, כדי לוודא אם מה שעיסאווי פריג' אמר בידיעות אחרונות נכון או לא נכון.
אורית סטרוק: כלומר, האם לאחרונה הואץ קצב מתן האישורים.
מוסי רז: כבר קיבלנו תשובה.
מוסי רז: ירד מ-55 אחוז לשלושה אחוז.
אורית סטרוק: לא, אני מדברת עכשיו לפי שבועות, מוסי.
אורית סטרוק: חבר סיעתך, עיסאווי פריג', טוען שלאחרונה איילת שקד נכנעה ללחץ.
אורית סטרוק: אני רוצה לדעת אם זה נכון או לא נכון.
אורית סטרוק: עכשיו אני רוצה לומר את דבריי.
אורית סטרוק: תראו, אני רוצה שנשים לב עד כמה הידרדרנו.
אורית סטרוק: אנחנו מונים עכשיו 100 שנים לכתב המנדט הבריטי, שניתן כמימוש של החלטות ועידת סן רמו, ושקבע בסעיף 2 שלו שארץ ישראל צריכה להיות בית לאומי לעם היהודי בלבד.
אורית סטרוק: בסעיף 6 הוא קבע שיש לאפשר עלייה של יהודים לארץ - של יהודים בלבד.
אורית סטרוק: בסעיף 7 הוא נתן את הבסיס לחוק השבות כשהוא קבע שיש להקל על יהודים, ועל יהודים בלבד, להתאזרח בארץ ישראל.
אורית סטרוק: זה כתב המנדט הבריטי שנתן חבר הלאומים כתוצאה מהחלטות ועידת סן רמו.
אורית סטרוק: כתב המנדט הזה והחלטת חבר הלאומים אומצו לתוך אמנת היסוד של האו"ם, שהיא כמו החוקה של האו"ם.
אוסאמה סעדי: את תומכת בהחלטות של האו"ם?
אורית סטרוק: סעיף 80 לאמנת היסוד של האו"ם קובע - - -
עאידה תומא סלימאן: והלגיטימיות שמדינת ישראל קיבלה מבריטניה.
אורית סטרוק: סעיף 80 להחלטת היסוד של האו"ם מאמץ אל תוכו את העקרונות האלה, שהם עקרונות הציונות.
אורית סטרוק: ארץ ישראל כולה, אגב, צריכה להיות בית לאומי לעם היהודי בלבד.
עאידה תומא סלימאן: מה תעשי איתנו, אורית?
אורית סטרוק: וזה עוד לפני שדיברנו על הבעיה הביטחונית שעליה דיברתי בדיון הקודם, שאסור לנו לכסות את עינינו מלראות אותה.
אורית סטרוק: בעצם הרשות הפלסטינית היא רשות עוינת, רצחנית הרבה יותר מרוב מדינות ערב.
אורית סטרוק: רוב מדינות ערב חיות בשלום עם ישראל ולא מייצרות לחימה נגדה.
עאידה תומא סלימאן: אולי בגלל שיש כיבוש, חברת הכנסת אורית?
אורית סטרוק: ואילו הרשות הפלסטינית, שבדיוק כמו חברת הכנסת תומא סלימאן רואה את מדינת ישראל כמדינה כובשת - - -
עאידה תומא סלימאן: אל תחליטי מה אני רואה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת לבטא את עצמי טוב מאוד.
עאידה תומא סלימאן: אל תדברי בשמי.
אורית סטרוק: מייצרת נגדנו טרור, מגבה טרור, מחנכת לטרור.
אורית סטרוק: לא יכול להיות שנשים שגדלו על ברכי הטרור, ההסתה והחינוך וההתלהמות נגד מדינת ישראל שמייצרת הרשות הפלסטינית - לא יכול להיות שנשים כאלה תגדלנה ילדים שוחרי שלום.
עאידה תומא סלימאן: את זאת שמגדלת לערכי שלום ומוסר.
עאידה תומא סלימאן: ממש.
רם בן ברק: אני רוצה לשמוע עכשיו את משרד ראש הממשלה.
הילה ב.: צהריים טובים לכם.
הילה ב.: שמי הילה ואני נציגת יחידת המחקר בשב"כ.
הילה ב.: נמצאים איתי פה שני יועצים משפטיים מהשירות.
הילה ב.: אני רוצה לפתוח באמת בתיאור של המצב הביטחוני באזור יהודה ושומרון ורצועת עזה, ואתגרי הביטחון המרכזיים מהזירה הזאת, שעומדים בבסיס חוות הדעת הביטחונית של השירות.
הילה ב.: מדינת ישראל נמצאת עדיין במצב של עימות מזוין מול ארגוני הטרור בשטחי יהודה, שומרון ורצועת עזה, וגם נתונה לאיומים ביטחוניים מצד מדינות אויב ואזורים עוינים.
הילה ב.: פוטנציאל הסיכון הביטחוני עלול להחמיר נוכח האפשרות להידרדרות במצב הביטחוני ובסדר הציבורי, בין היתר על רקע חוסר יציבות במערכת האזורית, שגם משבר הקורונה של השנתיים האחרונות תרם לו, והחרפת מצוקות אזרחיות כלכליות בזירה הרחבה שמשפיעות על סוגיית היציבות.
הילה ב.: מכאן שלא ניתן, לראייתנו, להצביע על שינוי בתנאים הבסיסיים שמאפשרים לבטל את המגבלות שנקבעו לגבי הוראת השעה.
הילה ב.: הלכה למעשה, אם אנחנו מסתכלים על שנת 2021, אנחנו רושמים עלייה משמעותית באיום הביטחוני שנשקף מטרור מתוצרת יהודה ושומרון.
הילה ב.: קונקרטית, בשנה החולפת אם נסתכל על נתונים, נרשמו 1,557 פיגועים וניסיונות פיגוע בידי מפגעים שמוצאם מאזור יהודה ושומרון.
הילה ב.: מתוכם 103 פיגועים משמעותיים שגרמו להריגתם של שני ישראלים ופציעתם של 103.
הילה ב.: בנוסף, גורמי הביטחון סיכלו 270 פיגועים משמעותיים ונפתחו 851 התראות לפיגוע.
הילה ב.: הסיכון הביטחוני מאוכלוסיית מבקשי איחוד משפחות נובע מהיותה של האוכלוסייה הזאת מאגר אטרקטיבי ונגיש לגיוס עבור ארגוני הטרור ובראשם חמאס, שמתאמצת ללא הרף לגייס מקרב האוכלוסייה הזאת, גם כמפגעים בפועל וגם כסייענים לוגיסטיים או מודיעיניים לטובת קידום פעילות טרור.
הילה ב.: לכך מצטרף פוטנציאל מוגבר שגלום באוכלוסייה הזאת לביצוע פיגועי בודדים, כאשר האיומים האלה שמתקיימים באופן רציף מקבלים משנה תוקף בעיתות של הסלמה ביטחונית.
הילה ב.: כמו שהוזכר פה גם במהלך שומר החומות וגם בהסלמה של 2016-2015 התופעה הזאת בלטה במיוחד.
הילה ב.: אם אנחנו רוצים להבין מה הופך את האוכלוסייה הזאת למועדת יותר למעורבות בטרור אנחנו מסמנים פה שורה של גורמים.