GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמחה רוטמן: אני מבקש שיירשם שמי שנלחם בקהילה הלהט"בית הפלסטינית, זה אוסאמה סעדי.
שמחה רוטמן: הוא מגיש נושא חדש, ולא רוצה שידונו בזה.
שמחה רוטמן: שיהיה רשום.
אוסאמה סעדי: בינתיים זה הנושא.
אוסאמה סעדי: יש עוד נושאים חדשים.
רם בן ברק: אין בעיה, אנחנו רושמים את זה.
עדי לוסטיגמן: כמו שאמר עודד פלר, אנחנו נמצאים כאן במשך שנים, כמעט עשרים שנה.
רם בן ברק: בלי נאומים.
רם בן ברק: תגידי מה שאת רוצה.
עדי לוסטיגמן: בישיבות הקודמות, החלק של השב"כ לא היה חסוי.
עדי לוסטיגמן: גם עכשיו קיבלנו נתונים לפני הדיון הקודם, שמפרטים את דור א', את דור ב' ומפרטים גם גילאים.
עדי לוסטיגמן: אנחנו מדברים עכשיו בסעיף על הגילאים.
עדי לוסטיגמן: נאמר לנו שיש 35 אנשים, שהחוק משפיע עליהם באופן ישיר, והם בדור א'.
עדי לוסטיגמן: הם קשורים לחוק הזה, והם אלה שלא יקבלו או כן יקבלו מעמד.
עדי לוסטיגמן: אני רוצה לדעת כמה נשים מתחת לגיל 25 היו מעורבות?
עדי לוסטיגמן: זה נתון עובדתי שצריך להיות גלוי, ולהיאמר בקול רם.
עדי לוסטיגמן: כמה היו מעורבות באיזשהו עניין ביטחוני, ומהו אותו עניין?
שמחה רוטמן: הן לא יכלו להיכנס.
עדי לוסטיגמן: לפי מה נקבע?
רם בן ברק: אולי קצת התבלבלת?
עדי לוסטיגמן: רק אם אפשר לסיים את השאלה.
עדי לוסטיגמן: יש פה עניין של גיל – 25 ו-35, וגיל 14 בילדים.
עדי לוסטיגמן: 35 אנשים היו מעורבים במשך 19 שנה - - -
נירה שפק: הוא עוצר אותך.
נירה שפק: חבל סתם להמשיך.
עדי לוסטיגמן: עוד לא שאלתי את השאלה.
נירה שפק: אבל הוא קובע אם הוא רוצה לשמוע או לא.
נירה שפק: תחכי לתשובה ממנו.
רם בן ברק: עם כל הכבוד, אנחנו קוראים עכשיו את החוק.
עדי לוסטיגמן: אני מדברת על הסעיף בחוק שעוסק בגילאים.
רם בן ברק: דיברת על הגילאים, ואת לא מגישה הסתייגויות לחוק.
רם בן ברק: חברי כנסת מגישים הסתייגויות לחוק.
רם בן ברק: נאמרו כאן דברים לגבי הגילאים יותר מפעם אחת.
רם בן ברק: סגן ראש השב"כ התייחס לגיל, וזה נרשם כאן.
עדי לוסטיגמן: האם אפשר לומר באופן גלוי, מה ההתפלגות של הסיכון לגבי הגילאים 25, 35 ו-14 של ילדים?
עדי לוסטיגמן: האם יש נתונים לגבי הגילאים האלה?
עדי לוסטיגמן: לפי מה שאנחנו רואים, יש 35 אנשים בעשרים שנה.
נירה שפק: זה לא בסעיף הזה.
רם בן ברק: שמענו אותך, שמענו אותך.
עדי לוסטיגמן: האם אפשר לקבל תשובה?
מירי פרנקל-שור: עדי מבקשת לבסס את התכלית הביטחונית שקיימת בבסיס גברים 35 ונשים 25.
שמחה רוטמן: זה היה בחלק שישב בו נציג השב"כ.
רם בן ברק: דנו בזה.
צבי האוזר: אני חושב שהיא פספסה.
צבי האוזר: גברתי היועצת המשפטית, היא טענה שבהינתן שבעשרים השנים האחרונות אסור היה לאפשר הגירה של גברים מתחת לגיל 35, ונשים מתחת לגיל 25 מהרשות הפלסטינית לתוך ישראל, היקף העוסקים בטרור בגילאים האלה, מכיוון שהם לא נכנסו, פחת והוא איננו גדול.
עדי לוסטיגמן: שאלתי שאלה על הנתונים.
צבי האוזר: מכיוון שבמשך עשרים שנה לא נתנו להכניס מיהודה ושומרון בגילאים האלה - - -
שמחה רוטמן: ובהינתן שהשב"כ בודק מכוח החוק הזה כל אדם פרטנית, השב"כ עושה עבודה טובה, ולכן יש נתונים נמוכים, ברוך ה'.
צבי האוזר: אין מפגעים מתחת לגיל הזה כי אין כניסות.
צבי האוזר: לא הבנתי מה השאלה.
מירי פרנקל-שור: עדי, אנחנו ננסה להשיג את הנתונים, ולהראות לך את הנתונים שדיבר עליהם סגן ראש השירות.
עידו בן יצחק: סעיף 4.
עידו בן יצחק: היתר לגבי ילדים.
עידו בן יצחק: על אף הוראת סעיף 2, רשאי שר הפנים, לפני שיקול דעתו -
עידו בן יצחק: לאשר בקשה למתן היתר לשהייה בישראל בידי מפקד האזור לקטין תושב האזור שגילו מעל 14 שנים לשם מניעת הפרדתו מהורהו המשמורן השוהה כדין בישראל, ובלבד שלא יוארך היתר כאמור אם הקטין אינו מתגורר דרך קבע בישראל;
אוסאמה סעדי: אנחנו מבקשים הסתייגות – לבטל את ההגבלה של גיל 14.
אוסאמה סעדי: בבוקר דיברנו על כך שילדים שמגישים בקשות מעל גיל 14, בכלל אין שום אפשרות שהם יקבלו שדרוג או רישיון קבוע.
אוסאמה סעדי: יש כאלה שכבר עשר שנים או עשרים שנה מקבלים היתרי מת"ק.
אוסאמה סעדי: אין שום הצדקה להבחנה מתחת לגיל 14 או מעל גיל 14.
אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על קטינים, ובגילאים האלה הם לא אחראים, הם לא בעלי דין והם קטינים.
אוסאמה סעדי: יכול להיות שהאפוטרופוס, מסיבה כזאת או אחרת, לא מגיש בקשה.
אוסאמה סעדי: לא צריך לגזור את דינם כל החיים, מכיוון שהם לא הגישו בקשה בזמן.
אוסאמה סעדי: לכן, אני מבקש לבטל את ההבחנה הזאת.
רם בן ברק: יש לנו התייחסות.
מירי פרנקל-שור: הצעתי את העיקרון לתת מענה, לאור מה שעלה בדיון, לסעיף 4(2), לגבי הקטינים שהגיעו לישראל אחרי גיל 14.
מירי פרנקל-שור: הם נשארים כאן הרבה מאוד שנים בהיתר מת"ק.
מירי פרנקל-שור: גם פה, ללכת לפי נוסחה של ותק, גיל ובדיקה ביטחונית.
מירי פרנקל-שור: אני חושבת שזה יכול לתת מענה לקטינים שנשארים כאן.
מירי פרנקל-שור: אם יש שאלה של תיעוד, יכול להיות שאנחנו צריכים לתת מענה, שייתן זכויות סוציאליות, ולתת מענה אחר לנושא התיעוד.
מירי פרנקל-שור: בעיקרון הזה אנחנו יכולים לתת מענה ראוי.
אבתיסאם מראענה: אני חייבת להתעכב על הנקודה הזאת, היועצת המשפטית של הוועדה.
אבתיסאם מראענה: זכויות סוציאליות זה לא מספיק.
אבתיסאם מראענה: נתקלתי בבחור צעיר, אבא שלו פלסטיני מהשטחים, אימא שלו ישראלית והוא היה ילד מחונן.
אבתיסאם מראענה: הוא מטייבה, וכשהוא קיבל מלגה בגיל 14, לטוס לארצות הברית לסמינר למחוננים, לא הייתה אפשרות להוציא לו דרכון.
אבתיסאם מראענה: לא שברנו לו רק את החלומות, והסיפור של המעמד זה לא רק אם יש לו קצת ביטוח לאומי וקופת חולים.
אבתיסאם מראענה: כשהם גדלים, אנחנו רוצים לנווט אותם למקום שהם יכולים להצליח בו, ללמוד באקדמיה.
אבתיסאם מראענה: שהמקום הזה לא יהיה חסם אלא ההפך, ככל שיהיו יותר משכילים, מלומדים ואקדמאים, אנחנו נרוויח מזה, וכמובן הם.
גבי לסקי: כבוד היושב-ראש, לגבי סעיף 4.
גבי לסקי: קודם כול, אני חושבת שצריך למחוק את המילים: לפי שיקול דעתו.
גבי לסקי: לגבי קטינים, זה לא שיקול דעת.
גבי לסקי: חייבים לתת היתר לילדים, בטח אם אנחנו מדברים על גיל 14.
גבי לסקי: זה לא עניין של שיקול דעת, אלא של חובה.
גבי לסקי: ילד נצמד להוריו גם בחוק הבין-לאומי וגם באמנה לזכויות הילד.
גבי לסקי: דבר שני, גם על פי האמנה לזכויות הילד והמשפט הבין-לאומי, קטין חייב שתהיה לו אזרחות.
גבי לסקי: אי-אפשר להביא ילד שמתגורר פה, ושהוא יהיה פה רק על סמך היתרי מת"ק.
גבי לסקי: ילדים חייבים לקבל מעמד עם כניסתם לכאן, גם אם ההורים לא מקבלים את זה, כדי שהם יקבלו את כל הזכויות.
גבי לסקי: אם הילד עוזב מאוחר יותר, הוא יכול לאבד אזרחות, אבל הוא חייב לקבל פה מעמד, עם כל המשתמע מכך.
גבי לסקי: אני לא חושבת שגיל 14 זה מספיק.
גבי לסקי: קטין הוא בחסות הוריו על פי הדין עד גיל 18, אלא במקרים חריגים, מסיבות ביטחוניות, אנחנו חייבים להכניס את כל הקטינים תחת אותה מסגרת.
צבי האוזר: מי קובע מי ההורה המשמורן?
צבי האוזר: אני לא יודע מה נהוג או מה מקובל בחברה באיו"ש ובעזה בהקשרים האלה.
צבי האוזר: אני מכיר את השינוי שחל בחברה הישראלית, בשאלת המשמורן, בשאלה של משמורת שווה.
צבי האוזר: אני רק שואלת שאלה בסיסית בחוק.
צבי האוזר: החוק מדבר על הפרדה מההורה המשמורן.
צבי האוזר: קובעים את זה בישראל?
צבי האוזר: קובעים את זה באיו"ש?
עודד פורר: קובעים את זה בישראל.
עודד פורר: בודקים את זה במבחן מעשי, מה קורה בפועל.
צבי האוזר: ברגע שהורים מתגרשים, בית המשפט קובע את הסדרי הראייה, וקובע את ההסדרים של הורה משמורן.
צבי האוזר: מה קורה כאן?
עודד פורר: זה אותו הדבר.
עודד פורר: או שהם מתגרשים, או ששניהם חיים בארץ.
צבי האוזר: אם האימא מחברון והאבא - - - יש להם שלושה ילדים והם מתגרשים.
צבי האוזר: < קריאה >> אבתיסאם מראענה (העבודה): << קריאה >> הם מתגרשים בבית משפט שרעי.
צבי האוזר: שם קורה הכול.
שמחה רוטמן: מה המעמד של הילד?
שמחה רוטמן: המשמורן ואיך נקבע המעמד שלו, זאת באמת שאלה.
שמחה רוטמן: אולי נציגי משרד הפנים יסבירו לנו איך עובד המעמד של משמורן.
רם בן ברק: אני רוצה להבין יותר מזה.
רם בן ברק: אם הילד נולד בארץ, אין בעיה, נכון?
שמחה רוטמן: ילד שנולד בארץ להורה אזרח ישראלי, והוא אזרח ישראלי, אין לו שום בעיה.
אמילי חיה מואטי: אם האימא מתגרשת מהאבא, שהוא אזרח ישראלי.
שמחה רוטמן: הילדים הם אזרחים ישראלים.
נעמה פלאי: ילד של אזרח ישראלי הוא אזרח ישראלי מלידה, גם אם ההורים שלו מתגרשים.
אמילי חיה מואטי: מה קורה עם האימא, שמגורשת בחזרה?
אבתיסאם מראענה: היא לא מגורשת בחזרה.
שמחה רוטמן: אולי כדאי שתסבירו לנו לאיזה תרחיש מיועד סעיף 4(1).
שמחה רוטמן: מה התרחיש האידאלי של האירוע הזה?
שמחה רוטמן: מתי ישתמשו בסעיף 4(1)?
רם בן ברק: אני רוצה להבין, באיזה מקרה יש ילד מעל גיל 14, שמגיע לארץ.
חגית צור: אנחנו מדברים על קטינים שהם תושבי אזור, לכן הם לא נטולי מעמד.
חגית צור: יש להם מעמד באזור.
חגית צור: יש להם מספר זהות.
גבי לסקי: לא לכולם.
חגית צור: במקרים האלה, כמעט לכולם יש.
שמחה רוטמן: סעיף 4(1) עוסק בקטין תושב אזור.
רם בן ברק: אני שאלתי שאלה, ועדיין לא קיבלתי תשובה.
רם בן ברק: באיזו סיטואציה יש ילד בן 14, שאין לו מעמד?
אבתיסאם מראענה: כשהאימא לא יולדת אותו בשטח מדינת ישראל.
מירי פרנקל-שור: היא אזרחית ישראל, והוא לא.
אבתיסאם מראענה: או ההפך.
שמחה רוטמן: אם היא אזרחית ישראלית, הבן שלה הוא אזרח ישראלי.
חגית צור: לא מדובר במקרים שבהם ההורה לא יכול היה להיכנס לישראל.
חגית צור: מדובר במקרים שבהם המשפחה התגוררה שנים ארוכות באזור, והילדים נולדו בדרך כלל באזור.
חגית צור: בשלב מסוים, המשפחה החליטה להגר לישראל, והיא מגיעה לארץ עם ילדים בכל מיני גילאים.
חגית צור: חלקם מעל גיל 14, חלקם מתחת לגיל 14.
חגית צור: מגישים בקשה, והבקשה המוגשת היא בהתאם למקום הלידה של הילד.
חגית צור: אם הילד נולד באזור, מוגשת עבורו בקשה לאיחוד משפחות.
חגית צור: אם הילד נולד בישראל, מוגשת עבורו בקשה לרישום ילדים.
חגית צור: המעמד נגזר מגילו של הילד במועד בקשת הבקשה.
רם בן ברק: נניח שיש משפחה של תושב ישראל ותושבת שכם, שהתחתנו והם גרים בשכם.
רם בן ברק: למה הם גרים בשכם?
רם בן ברק: נניח כי הם חיכו שהאישה תהיה בת 25 או מסיבות אחרות.
רם בן ברק: זה לא משנה בכלל.
רם בן ברק: הם גרים בשכם ונולדו להם שלושה ילדים.
רם בן ברק: בשלב מסוים הם מחליטים לחזור לארץ, ארץ הלידה של האב.
רם בן ברק: הם מגיעים לארץ עם שלושת ילדיהם.
רם בן ברק: יש להם ילד אחד בן 15, ילד בן 12 וילדה בת 10.
רם בן ברק: הילדה בת ה-10 והילד בן ה-12, מה יקבלו?
חגית צור: א5 לשנתיים, ואחר כך קבע.
רם בן ברק: ילד בן 14, מה יקבל?
חגית צור: אני מזכירה שילד של אזרח ישראלי, הוא אזרח מלידה.
חגית צור: אנחנו לא מדברים בכלל על הילדים האלה.
צבי האוזר: יש פה משהו מאוד מוזר.
צבי האוזר: הסעיף מדבר על משמורן, קרי יש פה גירושים.
מירי פרנקל-שור: תושב מזרח ירושלים, ואינו אזרח ישראלי.
מירי פרנקל-שור: כאשר מדובר באימא תושבת השטחים ובאבא שהוא לא אזרח ישראלי, אלא הוא תושב קבע במזרח ירושלים.
מירי פרנקל-שור: רק אז זה יכול לחול.
נעמה פלאי: הסיטואציה של הורה תושב קבע והורה זר, היא סיטואציה שלא קשורה רק למרשם האזור.
נעמה פלאי: ילד של תושב קבע לא מקבל באופן אוטומטי מעמד של קבע במדינת ישראל.
נעמה פלאי: השאלה היא היכן הוא מתגורר, עם מי הוא מתגורר, האם הוא פה, האם הוא נמצא במקום מושבו של בן הזוג השני והאם התושבות, שהיא הינה מציאות חיים, ממשיכה להתקיים.
נעמה פלאי: לכן, גם אם מדובר בתושב קבע ובאזרחית של מדינה אחרת, לא תושבת האזור, לא ניתן מעמד באופן אוטומטי.
נעמה פלאי: המעמד ניתן בהליך שבו בודקים, האם הילד הזה עובר לגור במדינת ישראל, האם ההורה גר בישראל והאם הילד עבר לגור איתו בישראל, ומתגורר איתו כאן.
רם בן ברק: לזה מתייחס הסעיף הזה?
נעמה פלאי: הסעיף הזה מתייחס לסיטואציה שנקראת ילד של תושב קבע, בין אם ההורים גרושים ובין אם ההורים אינם גרושים.
נעמה פלאי: זה לא אוטומטי, ללא קשר להוראת השעה, לקבל תושבות קבע.
נעמה פלאי: לאור הוראות החוק, נעשתה הפרדה.
נעמה פלאי: ההפרדה זאת נסמכה, כמו כל החוק הזה, על ההיבטים הביטחוניים של ילדים מעל גיל 14.
נעמה פלאי: זאת הייתה ההבחנה.
נעמה פלאי: החוק במקורו דיבר על גיל 12, ובתיקונים שנעשו במהלך השנים זה עלה לגיל 14.
נעמה פלאי: בנוסחו המקורי של החוק, דיברו על זה שרק ילד עד גיל 12 יוכל לקבל מעמד ישראלי, ומעל גיל 12 לא יוכל בכלל.
נעמה פלאי: בשנת 2005 נעשתה ההבחנה, שאומרת שילד עד גיל 14, אם הוא מגיע לפה, הוא תושב אזור.
נעמה פלאי: עד גיל 14 מגישים עבורו בקשה והוא יקבל רישיון ישיבה.
נעמה פלאי: זה אומר שנתיים ראשונות עם א5, ולאחר מכן קבע.
נעמה פלאי: ילד מעל גיל 14, בהסתמך על ההיבט הביטחוני, יקבל היתר מת"ק, ככל שההורה מתגורר בישראל, והוא בא לגור יחד עם ההורה הישראלי שלו.
אמילי חיה מואטי: בתוך אותה משפחה יש הבדל משפטי במעמד של בני המשפחה.
רם בן ברק: הילד הזה, בן ה-14, הגיע וקיבל מת"ק.
רם בן ברק: מה קורה אחרי עשר שנים?
נעמה פלאי: בתקופת תוקפו של החוק, הילד הזה ימשיך לקבל היתר מת"ק.
נעמה פלאי: לכאורה, בהגיעו לגיל 18, שזה גיל הבגירות ושם נעצר אותו קשר ביולוגי של נושא רישום הילדים, היו אמורים להפסיק את אותו היתר מת"ק, ואז הוא היה אמור להיכנס להוראות הכלליות של הוראת השעה.
נעמה פלאי: ההוראות מדברות על כך שתושב אזור לא יקבל מעמד בישראל לפי סעיף 2, אלא אם כן הוא התחתן עם תושב אזור, ואז נכנסים כללי ה-25, 35.
נעמה פלאי: בהצהרה שאנחנו נתנו במהלך השנים, אותו ילד ימשיך לקבל את אותם היתרי מת"ק, ויתאפשר לו להמשיך לחיות בישראל, ככל שהוא נמצא פה, ככל שהוא לא נישא לתושבת חו"ל.
רם בן ברק: ולעולם הוא לא יוכל לשדרג את מעמדו.
נעמה פלאי: בהתאם להוראות החוק – לא.
נעמה פלאי: כמו שהצגנו בבוקר, המספרים האלה הם המספרים הקטנים.
נעמה פלאי: מרבית הילדים, מעל 2,000 ילדים מגישים בגינם בקשות לרישום ילדים.
נעמה פלאי: אלה ילדים מתחת לגיל 14, והם מקבלים מעמד קבוע בישראל.
נעמה פלאי: המספרים לגבי ילדים מעל גיל 14, הולכים ופוחתים.
נעמה פלאי: המספר שהצגנו, וזה המספר שיכולנו להציג לשנת 2017, אבל המספרים האלה הם לא המספרים הגדולים.
מירי פרנקל-שור: את מבינה מה הבעיה של האמירה הזאת?
מירי פרנקל-שור: יש משפחה שבה חלק מהילדים מקבלים מעטפת של מדינת ישראל, ויש ילד שהוא בעצם - - -
נעמה פלאי: ילד שחי רוב חייו באזור, הוא תושב האזור - - -
אמילי חיה מואטי: יש הבדל במעמד המשפטי באותה משפחה.
שמחה רוטמן: זה דבר ידוע ומוכר בקרב משפחות של מהגרים.
שמחה רוטמן: יש אבא עם גרין קארד, והילדים הם אזרחים.
שמחה רוטמן: יש מצבים שבהם חלק נולדו בארצות הברית, אז הם אזרחים מלידה, וחלק נמצאים במעמד של תושבות קבע או גרין קארד, בגלל שהם לא נולדו בארצות הברית.
שמחה רוטמן: ככה זה עם מהגרים, וזה לא משהו מהפכני.
עדי לוסטיגמן: חשוב לזכור שלא מדובר בילדים של מהגרים, אלא בילדים של תושבי קבע.
עדי לוסטיגמן: אחד מההורים שלהם הוא תושב קבע בישראל.
עדי לוסטיגמן: מרבית המקרים שאני מדברת לא נוגעים לילדים שגרו עד גיל 14 בשטחים, אלא ילדים שגרו בשלבים הרבה יותר מוקדמים.
עדי לוסטיגמן: חלקם אפילו נולדו בישראל, אבל בגלל מכשולים בירוקרטיים – נאמר לנו ש-50% מהנשים הן מירושלים המזרחית, ומרבית התושבים שם הם עניים מרודים.
עדי לוסטיגמן: אין להם כסף לעורך דין, הם לא יודעים איך להסתדר עם הבירוקרטיה של משרד הפנים, ומסיבות כאלה אומרים להם: תגיש בקשה חדשה.
עדי לוסטיגמן: הם מגישים בקשה חדשה, הבקשה הזאת נדחית ואיכשהו, הדברים מתגלגלים לכך שאחד או כמה מהילדים עוברים את גיל 14.
עדי לוסטיגמן: מדובר באפליה נוראית בתוך המשפחה, שבה יש ילד שאפשר לקחת אותו לרופא, וילד שאי אפשר.
עדי לוסטיגמן: ילד שמקבל קצבת נכות כי הוא נכה, וילד שהוא נכה ולא יקבל קצבת נכות ואת התמיכה של המדינה.
עדי לוסטיגמן: הכול באותה משפחה לא של מהגרים, אלא שבה אחד ההורים הוא תושב קבע בישראל.
עדי לוסטיגמן: ראינו אפס נתונים לגבי ירושלמים לפני יולי הקודם.
עדי לוסטיגמן: אפס נתונים לגבי ירושלמים.
עדי לוסטיגמן: אין שום הצדקה ביטחונית לפגיעה הקשה והנוראית, ההרסנית והדורסנית הזאת כלפי ילד.
עדי לוסטיגמן: ילד הוא ילד עד גיל 18, ולא יכול להיות מצב שבו ילדים וילדות, שאין שום בסיס ביטחוני לפגיעה הנוראית והחמורה הזאת, לא יהיה לשר הפנים אפילו שיקול דעת.
עדי לוסטיגמן: החוק לא מאפשר אפילו שיקול דעת, לתת להם רישיון ישיבה.
עדי לוסטיגמן: הוא מאפשר לו רק מגיל 14.
עדי לוסטיגמן: גיל 14 זה ילד קטן, גיל רך.
עדי לוסטיגמן: בגיל 14, שר הפנים לא יכול אפילו לשקול לתת לו רישיון לישיבת ארעי.
רם בן ברק: הבנתי שיש משהו, שצריך לנסות לתקן פה.
צבי האוזר: היועצת המשפטית, תקני אותי.
צבי האוזר: קודם כול, סעיף 4, היתר לגבי ילדים, צריך להיות לפחות בכותרת סעיף לגבי ילדי תושב קבע.
מירי פרנקל-שור: כן, זאת הכוונה.
צבי האוזר: אז אני מציע כבר לשנות את זה.
צבי האוזר: דבר שני, אני לא מבין את מהות המילה משמורן בסעיפים.
צבי האוזר: אם אני קורא את זה כך, ויכול להיות שלא הבנתי, מדובר בתושב קבע, קרי לא אזרח אלא תושב מזרח ירושלים, שהתחתן עם תושבת האזור או וייס ורסה.
צבי האוזר: הם התגרשו, ושוב אני שואל איפה הם התגרשו.
צבי האוזר: אנחנו צריכים לתת מעמד לילד, לשם מניעת הפרדתו מההורה המשמורן, השוהה כדין בישראל.
צבי האוזר: קודם כול, מדובר על תושבי קבע, ורק על הורים גרושים.
שמחה רוטמן: לא רק הורים גרושים.
מירי פרנקל-שור: האם מדובר בהורה או משמורן רק להורים גרושים?
נעמה פלאי: לא.
נעמה פלאי: הסיבה לתוספת של הסיפא הזאת, היא כדי להגיד שצריך שיהיה הורה שמתגורר פה כדין.
נעמה פלאי: זאת אומרת, שהמשפחה לא מתגוררת שם, ורק הילד באיזושהי צורה בא לגור אצל סבתו, למשל, או אצל בן משפחה אחר.
נעמה פלאי: צריך הורה שמתגורר פה.
צבי האוזר: לשם מניעת הפרדתו מהורהו, השוהה כדין בישראל.
צבי האוזר: אני מבין שיש לכם כל מיני מקרים, ואתם צריכים להחליט.
צבי האוזר: הסעיף הזה, כפי שאני קורא אותו בעין בלתי מזוינת, מסדיר מעמדם של ילדים, כאשר הורה אחד הוא תושב האזור, הורה שני הוא תושב קבע, והם התגרשו.
שמחה רוטמן: הם התגרשו.
שמחה רוטמן: תושב הקבע בלבד חזר לישראל, והוא לא קיבל את המשמורת על הילדים.
שמחה רוטמן: בסיטואציה הזאת, הילדים לא יקבלו מעמד.
שמחה רוטמן: אם תושב הקבע שחזר לישראל, קיבל משמורת, הילדים יוכלו לקבל את המעמד.
צבי האוזר: לכן שאלתי מי קובע את המשמורת.
צבי האוזר: לכן, זה לא בית הדין השרעי, כפי שניתנה פה תשובה.
שמחה רוטמן: זה כן.
שמחה רוטמן: בית הדין השרעי ברשות.
אבתיסאם מראענה: למה ברשות?
אבתיסאם מראענה: בישראל.
שמחה רוטמן: או ברשות או פה.
שמחה רוטמן: תלוי.
צבי האוזר: ילדים עד גיל 14, מה הנוהג בבית הדין השרעי ברשות, לגבי הורות משותפת אחרי גירושים?
צבי האוזר: תחושתי האינטואיטיבית, ואני מדבר מאינטואיציה בלבד ומחוסר ידיעה לחלוטין, ילד עד גיל 14 נשאר עם אימו.
צבי האוזר: לכן אני אומר, שלפי החוק הזה, כנראה האישה נשארת באזור, והגבר חוזר למזרח ירושלים, אחרי שהוא שהה בשכם, נניח.
צבי האוזר: הפסיקה של בית הדין השרעי בשכם.
צבי האוזר: יש פה איזשהו הסדר, ואני רוצה להבין מה הוא אומר.
צבי האוזר: האם אתם בודקים את המשמורן?
צבי האוזר: אני נגד אותיות מתות בחוק, ו/או ערפולים, שאי אפשר להבין.
נעמה פלאי: הרעיון היה להביא שני תנאים מצטברים לעניין הילד הזה.
נעמה פלאי: אחד, שההורה שלו שוהה כדין בישראל – אותו הורה שמבקש עבורו – ושתיים, שהוא גם נמצא אצלו ומתגורר אצלו.
נעמה פלאי: ולא הורה שלא קשור אליו, והילד מגיע בסיטואציה אחרת לגור פה.
נעמה פלאי: יכול להיות שהמילה משמורן יצרה שאלה בהקשר הזה, אבל זה סעיף שאנחנו מתייחסים אליו כסעיף מתן מעמד לילדים של תושבי קבע.
נעמה פלאי: הבחינה היא בהקשרים של הפרדה בין הגילאים בהיבטים הביטחוניים, ובהבנה שהילד הזה צריך להיות עם אותו הורה ישראלי, שמגדל אותו.
צבי האוזר: אני מציע להתאים את הנוסח.
צבי האוזר: אני מדבר כמחוקק, איש כנסת.
צבי האוזר: אני רק אומר שהחוק לא כתוב נכון, לפי מה שאת אומרת.
גבי לסקי: אני לא הבנתי את ההצדקה לשינוי בין גיל 14 ומעלה.
גבי לסקי: לא הבנתי, וגם לא קיבלנו נתונים לכך.
גבי לסקי: ילד בן 14 וחודש, לא שונה מילד בן - - -
שמחה רוטמן: אני יכול לתת הסבר.
קריאה: מה עם האפשרות למחוק את הסעיף?
אוסאמה סעדי: גבי, לכן אנחנו מבקשים לבטל את זה.
אוסאמה סעדי: גבי, אנחנו מבקשים לבטל.
רם בן ברק: חברים, יש שני היבטים.
רם בן ברק: היבט אחד, ואני מסכים עם דפנה, אם אנחנו מוחקים את המילה משמורן, זה עושה את החיים הרבה יותר פשוטים.
רם בן ברק: חבר הכנסת צביקה האוזר לא הבין את זה, וסביר להניח, שרבים לא הבינו.
שמחה רוטמן: במקום המילה משמורן, לכתוב: שהילד בחזקתו.
שמחה רוטמן: מה זה משנה?
רם בן ברק: דבר שני, לגבי כל הסעיף הזה.
רם בן ברק: יש כאן בעייתיות, כי לא יכול להיות שמי שהגיע בן 14 ומעלה, וקיבל מעמד מת"ק, שזה בסדר לתקופה – ילד בן 14 הוא גבר קטן, נקרא לזה ככה.
רם בן ברק: מבחינת פעילות חבלנית יש לו יכולת לעשות הרבה מאוד דברים.
רם בן ברק: ראינו את זה - - -
שמחה רוטמן: זה גיל מאוד מועד לטרור, בני 14.
רם בן ברק: אבל אי-אפשר לתת למישהו עונש לכל החיים.
רם בן ברק: אי-אפשר להחזיק מישהו במצב כזה לכל החיים.
רם בן ברק: אחרי שמכירים אותו, רואים את ההתנהלות שלו ועברו X שנים, צריך לתת לו מעמד של תושב.
רם בן ברק: זה לא פוגע בביטחון, זה לא פוגע כלום והוא נמצא כאן ממילא.
רם בן ברק: כבר הכרנו אותו, כבר ראינו אותו, ולא צריך להעניש אנשים לכל החיים.
אמילי חיה מואטי: אם אין הצדקה ביטחונית שלא להתנות מעמד קבוע לקטינים - - -
רם בן ברק: אני אומר לך, תקשיבי, יבוא נציג השב"כ – הם לא כאן – ויגיד לך שבחור בגיל 15-14 הוא פוטנציאל אדיר - - -
קריאה: אבל אין על זה נתונים.
אבתיסאם מראענה: זאת בעיה לצבוע אותו כפוטנציאל.
אוסאמה סעדי: הוא מקבל היתר.
שמחה רוטמן: הסביר השב"כ היטב את ההבדל מבחינה ביטחונית בין היתר לבין רישיון קבע.
אמילי חיה מואטי: אני חושבת שזאת צריכה להיות סוגיה אזרחית, כי זאת לא רק סוגיה ביטחונית.
אמילי חיה מואטי: אם אדם גדל כאן 14 שנים - - -
רם בן ברק: הוא לא גדל פה 14 שנים.
רם בן ברק: הוא בא בגיל 14.
רם בן ברק: אנחנו לא מכירים אותו, אנחנו לא יודעים מי הוא.
שמחה רוטמן: הוא למד 14 במערכת חינוך, שבה מלמדים אותו שצריך לשחוט אותך בכל בוקר.
שמחה רוטמן: זה מה שמערכת החינוך שלו מלמדת.
שמחה רוטמן: בבית הספר של אונר"א - - -
גבי לסקי: די, די, די.
שמחה רוטמן: אל תגידי לי די.
שמחה רוטמן: אני אומר את האמת, אז את אומרת לי די?
אבתיסאם מראענה: זאת לא האמת, זאת האמת שלך.
שמחה רוטמן: אלו תכני הלימוד במערכת החינוך הפלסטינית.
אמילי חיה מואטי: אני חייבת להגיב על זה.
אמילי חיה מואטי: כשבגין עשה שלום עם מצרים, הוא לא גלגל כל מיני תכנים ביוטיוב כדי לראות מה מלמדים אותם בבית הספר.
שמחה רוטמן: כי לא היה אז יוטיוב.
אמילי חיה מואטי: זה לא כי לא היה יוטיוב, אדון רוטמן, אלא כי הייתה מנהיגות.
אמילי חיה מואטי: וזאת הייתה מנהיגות שלא חששה מכל מיני טרולים.
אמילי חיה מואטי: והייתה מנהיגות שחשבה על העתיד של המקום הזה.
אמילי חיה מואטי: זה למה.
אבתיסאם מראענה: אני מסכימה עם האוזר, ולא בפעם הראשונה אלא בפעם השלישית.
צבי האוזר: ולא בפעם האחרונה.
אבתיסאם מראענה: ודאי.
אבתיסאם מראענה: אני מאוד שמחה שאנחנו מגיעות להסכמות.
אבתיסאם מראענה: האוזר התעכב על עניין המשמורן, וביטלתם אותו ובצדק.
אבתיסאם מראענה: רציתי לשאול מה קורה ברגע שאחד ההורים, שהוא בעצם אזרח ישראלי, נפטר.
אבתיסאם מראענה: האם יש לנו התייחסות לזה?
אמילי חיה מואטי: מת.
אמילי חיה מואטי: נפטר זה יהודי.
אמילי חיה מואטי: נפטר מעול קיום מצוות.
אבתיסאם מראענה: מת.
אבתיסאם מראענה: מה קורה עם אותם ילדים, שההורה הישראלי שלהם מת והמעמד שלהם לא הוסדר?
רם בן ברק: אם הוא ישראלי, וילדיו נולדו פה, הם אזרחים.
אבתיסאם מראענה: את זה הבנתי.
אבתיסאם מראענה: אבל אנחנו מדברות על הילדים שהגיעו עם היתר.
רם בן ברק: אם הם תושבים, אי-אפשר לקחת אותם.
רם בן ברק: אם זה ילד מעל גיל 14, יש כאן בעיה.
אבתיסאם מראענה: ילדים וילדות מעל גיל 14, שיש להם היתר, ורוטמן מסתכל עליהם כעל מחבלות ומחבלים - -
שמחה רוטמן: פוטנציאליים.
אבתיסאם מראענה: - - פוטנציאליים בראייתו, השאלה שנשאלת היא מה קורה אם ההורה שלהם, שהוא תושב, מת.
אבתיסאם מראענה: מה קורה עם המעמד שלהם?
חגית צור: הילד הולך עם ההורה השני.
אבתיסאם מראענה: אם האימא, שהיא אזרחית מדינת ישראל, מתה - - -
חגית צור: ילד של אזרח, הוא אזרח מלידה.
שמחה רוטמן: הוא זכאי למעמד עצמאי.
שמחה רוטמן: עושים פה המון בלגאן.
רם בן ברק: אני לא חושב שיש בעיה.
רם בן ברק: לא יגרשו אותו.
גבי לסקי: תוך שנייה מגרשים אותה.
נעמה פלאי: הסיטואציה הזאת לא נוגעת רק לתושבי אזור.
שמחה רוטמן: זה גם מי שבהליך מדורג, ובא משבדיה.
גבי לסקי: גם אם אבא שלו בכלא, ואין לו עם מי להיות, מגרשים אותו.
קריאה: מדברים על ילד אזרח.
רם בן ברק: לא, ילד שהוא לא אזרח.
רם בן ברק: אני רוצה לחדד את השאלה.
רם בן ברק: זוג שבו האבא תושב, והאימא קיבלה היתר מת"ק.
רם בן ברק: הם באו עם ילד בן 14 וחצי, והילד קיבל היתר מת"ק גם כן.
רם בן ברק: האבא, אללה ירחמו, נפטר.
רם בן ברק: נשארה האימא עם מעמד מת"ק, ועם ילד במעמד מת"ק.
רם בן ברק: מה קורה עם האימא והילד?
חגית צור: כשההורה התושב הולך לעולמו, או כשבני הזוג מתגרשים, יש מה שנפסק הפסקת הליך מדורג.
חגית צור: במצב כזה, התיק עובר לוועדה הומניטרית, ושם דנים בהמשך הקיום של ההליך, ובהמשך מתן ההיתרים.
חגית צור: בדרך כלל, במצבים כאלה, אם לא השתנו הנסיבות, ההליך ממשיך.
חגית צור: האימא ממשיכה לקבל היתרים וכן גם הילדים בהתאם.
חגית צור: כשהנסיבות משתנות, בוחנים את זה בהתאם.
רם בן ברק: חברים, אי-אפשר לשאול את משרד הפנים שאלה, לקבל תשובה ואז להגיד: לא.
נירה שפק: יש אין ספור מקרים.
נירה שפק: בשביל זה יש ועדה.
רם בן ברק: אם יש לכם את האמת שלכם, אל תשאלו שאלה ותישארו עם האמת שלכם.
רם בן ברק: זה לא יכול להיות ככה.
מירי פרנקל-שור: זה הולך לוועדה ההומניטרית, והם מקבלים מעמד על בסיס - - -
גבי לסקי: זה לא הולך אוטומטית לוועדה ההומניטרית.
חגית צור: זה המצב היחיד שבו הלשכה רשאית להעביר תיק לוועדה הומניטרית, בלי שהפונה מבקש.
גבי לסקי: אבל זה לא אוטומטי.
נעמה פלאי: זה לא רלוונטי רק לתושבי אזור.
נעמה פלאי: זאת סיטואציה שיכולה לקרות גם בהקשרים של הליך מדורג של ישראלי עם זרה או עם זר.
נעמה פלאי: יש הפסקה של ההליך, ויש כללים במצבים האלה, להעלות את התיק לוועדה ההומניטרית.
גבי לסקי: דניאל לב היא ילדה עם אימא פיליפינית, שהתחתנה עם ישראלי.
גבי לסקי: היא הייתה בהליך מדורג, האבא נפטר וגירשתם אותה, עד שהתערבו אבתיסאם וכולם.
גבי לסקי: למרות כל זה לא החזרתם את האימא, למרות שהילדה נולדה בישראל.
גבי לסקי: המצבים שנוצרים פה מסובכים מאוד.
גבי לסקי: בסוף היא כן קיבלה.
שמחה רוטמן: כי יש שיקול דעת לשר הפנים.
גבי לסקי: אבל הילדה ישראלית, ללא קשר למעמד של האימא.
גבי לסקי: אם אנחנו משאירים היתרי מת"ק, זאת בעיה.
רם בן ברק: חברים, אנחנו סיימנו הסעיף הזה וניתן לו התייחסות נפרדת.
רם בן ברק: נעבור לסעיף 5, בבקשה.
עידו בן יצחק: היתר ורישיון במקרים הומניטריים מיוחדים (א).
עידו בן יצחק: על אף הוראת סעיף 2, רשאי שר הפנים, מטעמים הומניטריים מיוחדים, בהמלצת ועדה מקצועית שמינה לעניין זה (בסעיף זה – הוועדה) –
עידו בן יצחק: לאשר בקשה למתן היתר לשהייה בישראל בידי מפקד האזור לתושב אזור, שבן משפחתו שוהה כדין בישראל.
עידו בן יצחק: אנחנו מציעים להוסיף את פסקה (3) –
עידו בן יצחק: הוועדה ההומניטרית השתכנעה כי תושב האזור, האזרח או התושב של המדינה המנויה בתוספת, נתון לאיומים או לאלימות מצד בן משפחתו השוהה כדין בישראל.
רם בן ברק: זאת תוספת שאנחנו הוספנו, מתוך כך שהבנו, שיש מקרים של אלימות במשפחה, ואי אפשר להוציא אותו, כל זמן שאנחנו לא מסדירים את האישור שלו להישאר בישראל.
רם בן ברק: וכן נשים שצריכות לצאת מהבית בגלל אלימות, וברגע שהן יוצאות מהבית, הן מאבדות את המעמד שלהן.
רם בן ברק: לא יכול להיות שאנחנו נעודד גברים - - -
גבי לסקי: - - - במערכת זוגית אלימה, כדי שלא - - -
צבי האוזר: מה זה בן משפחה?
עידו בן יצחק: יש הגדרה בסעיף קטן (ז).
נירה שפק: גם פה חסר בן, בת זוג, וזה לא רק בן זוג.
מירי פרנקל-שור: צביקה, בעמוד 3.
צבי האוזר: אתם יכולים קצת לפרט מי עומד בדברים האלה?
מירי פרנקל-שור: על מנת לקבל מעמד, ההורה המשמורן צריך לפנות.
מירי פרנקל-שור: הילד לא יכול לפנות לבד.
מירי פרנקל-שור: יש מקרים שהוצפו כאן בוועדה, והגיעו במהלך הזמן שבו דנו בהארכת הוראת השעה.
מירי פרנקל-שור: יש מצבים שבהם הילד נמצא אצל ההורה, סובל מאלימות, נמצא ללא מעמד.
צבי האוזר: אני לא מדבר על התוספת.
צבי האוזר: אולי משרד הפנים יכול להסביר מה זה אומר, מעבר למילים.