GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רם בן ברק: מאחר שקבלת הפטור - - -
מאיר פרוש: הרי מה היה בסוף?
מאיר פרוש: בג"ץ יאמר: הכול פסול.
מאיר פרוש: העיקר זה עובר.
רם בן ברק: האם אתה מסכים שקבלת הפטור מותנה בזה שהוא לומד 45 שעות בשבוע?
רם בן ברק: אנחנו באים ואומרים שאנחנו מוכנים, בנוסף לזה שהוא חייב ללמוד - - -
שלמה קרעי: אבל הוא שואל על ה"אנחנו".
שלמה קרעי: הוא שואל על ה"אנחנו" הזה.
רם בן ברק: המדינה.
רם בן ברק: המדינה מאפשרת לקבל פטור גם אם אותו תלמיד ישיבה החליט, בנוסף ללימודים, לעשות עד 20 שעות של הכשרה מקצועית.
שלמה קרעי: כן, אבל - - -
נועה שוקרון: ונזכיר בהקשר הזה שהתכלית השתנתה.
נועה שוקרון: כלומר, נוספה תכלית תעסוקתית.
נועה שוקרון: 20 השעות שבהן אותו בחור יכול ללכת להכשרה תעסוקתית בהחלט משרתות את התכלית הזו.
נועה שוקרון: ולכן אנחנו, מבחינתנו, לא רואים איזושהי לקונה.
מאיר פרוש: היא סננה פה קודם שלאותו אחד שמתגייס לצבא אין את הפריווילגיה הזו.
מאיר פרוש: אז פשוט נותנים עוד פריווילגיה למי שלא הולך לשרת?
מאיר פרוש: ואז מה הבג"ץ יגיד על זה?
מאיר פרוש: הרי בשביל מה אנחנו מנסים?
מאיר פרוש: כל פעם שאנחנו ניתן עוד משהו או שניכנס לעוד תסבוכת, בג"ץ הרי יפסול גם את זה.
מאיר פרוש: מה אנחנו עושים עכשיו?
רם בן ברק: שלמה, אתה מבין, שלמה, את הטרגדיה?
דרור גרנית: אנחנו לכן קבענו את התכליות כפי - - -
שלמה קרעי: אני מבין.
שלמה קרעי: אבל אני לא - - -
מאיר פרוש: מה קבעתם?
נירה שפק: אי-אפשר לשמוע את כולם ביחד, אני מצטערת.
רם בן ברק: אתה בטח - - -
נירה שפק: אי-אפשר לשמעו את כולם ביחד.
שלמה קרעי: קודם כול, התכלית ברורה.
שלמה קרעי: אבל מה שהרב פרוש אומר זה גם ברור.
שלמה קרעי: זה אומר, אתה בעצם מפלה עוד יותר ואתה פוגע בעצם עוד יותר ומעמיק את אי השוויון.
שלמה קרעי: אבל השאלה שלי, בנוסף לזה, בזמן ההכשרה אתה מאפשר לו להפחית 20 שעות.
שלמה קרעי: אבל בזמן התעסוקה אתה לא מאפשר לו.
נירה שפק: איזו תעסוקה?
נירה שפק: אין אפשרות.
קריאה: אין לו תעסוקה.
שלמה קרעי: רשאי.
שלמה קרעי: תסתכלי בסעיף (2)(ב) "רשאי מיועד לשירות ביטחון שהוא נשוי ושמלאו לו 22 שנים, לעסוק בעיסוק נוסף על לימודיו בישיבה, ובלבד שלא יעסוק בעיסוק כאמור בשעות הלימודים".
שלמה קרעי: זאת אומרת, אתה מאפשר לו לעסוק בעיסוק אחר, לעבוד, להתפרנס, ובלבד שהוא ימלא את מכסת הלימודים שאנחנו החלטנו שהיא נחשבת תורתו אומנותו.
נועה שוקרון: כלומר, זה נוסף.
שלמה קרעי: למה בהכשרה זה לא בסדר?
שלמה קרעי: שהוא גם יהיה תורתו אומנותו וגם - - -
נירה שפק: לא שומעים אתכם במקביל.
רם בן ברק: בן אדם לא יכול לעבוד ללא הכשרה.
שלמה קרעי: רגע, תן להשלים את המשפט.
שלמה קרעי: אני אשלים את המשפט, תענה.
רם בן ברק: כי בן אדם לא יכול לעבוד ללא הכשרה.
רם בן ברק: ואנחנו מאפשרים לו לקבל הכשרה.
שלמה קרעי: אבל בשעות העבודה האלה, בתקופת העבודה, אחרי חודשי ההכשרה, אתה אומר לו: תלמד את תורתו אומנותו – יש לו 40 או 45 שעות – ותעבוד מחוץ לשעות הלימודים.
שלמה קרעי: שם אתה לא מאפשר לו להפחית 20 שעות מהלימודים.
שלמה קרעי: זאת אומרת, שאפשר לעבוד וללמוד תורתו אומנותו במקביל.
שלמה קרעי: למה הכשרה אתה לא עושה את אותו דבר?
רם בן ברק: אנחנו ננסה לשנות את זה.
ערן יוסף: אני רוצה לענות, בבקשה.
נירה שפק: רם, יש כאן בקשה לענות.
ערן יוסף: ההכשרה המקצועית מיועדת להיות לתקופה.
ערן יוסף: לא לאורך כל שנות הלימודים בישיבה תהיה הכשרה מקצועית.
ערן יוסף: היא מוגבלת בזמן ותסתיים.
ערן יוסף: לעומת עבודה שהכוונה שהיא תהיה לטווח ארוך.
ערן יוסף: לכן עבודה שהיא לטווח ארוך היא בנוסף לזמן הלימודים.
ערן יוסף: והכשרה מקצועית נותנים לפרק הזמן של ההכשרה המקצועית, שהוא אמור להיות קצר, מאפשרים לנגוס גם בשעות הלימודים.
אורי מקלב: אתה מכשיר אותו לכדי שהוא יחזור ללימודים?
אורי מקלב: אתה נותן לו הכשרה ואתה אומר: אחרי שתסיים את ההשכרה, תחזור ללימודים?
דרור גרנית: מאפשרים לו לבחור.
אורי מקלב: אתה יודע מה?
אורי מקלב: למה אתה אומר את זה?
רם בן ברק: אני מוכן ללכת לקראתכם.
אורי מקלב: אני רק - - -
רם בן ברק: אני מוכן ללכת לקראתכם ולאפשר לו גם בגיל 22 לעבוד על חשבון הלימודים.
שלמה קרעי: רגע.
נועה שוקרון: ואנחנו רק נציין שהסעיף היה קיים גם בחוק הקודם.
שלמה קרעי: אנחנו דנים מהתחלה.
אורי מקלב: ראש הישיבה יוציא ואתו לגמרי.
אורי מקלב: חזקה על ראש הישיבה שיוציא אותו לגמרי מהישיבה.
רם בן ברק: שלמה ביקש, אז אנחנו נאפשר לו.
שלמה קרעי: לא, לא.
שלמה קרעי: לא ביקשתי את זה.
מאיר פרוש: כאשר אני מבקש את זה, זה רק יפגע במטרה שאני תמיד רוצה.
נירה שפק: למה זה יפגע?
נירה שפק: לי זה לא ברור למה זה יפגע.
מאיר פרוש: כי אני יכול לבקש ולהבין, או מבקש שאתם תבינו, שמי שיושב ולומד מקבל דיחוי מהצבא.
מאיר פרוש: לא מי שלא יושב ולומד.
מאיר פרוש: איזו הצדקה הזו לבקש דיחוי מהצבא אם לא שאומר: אני מוסר את נפשי רק ללמוד תורה?
מאיר פרוש: בשביל זה, אוקיי, אתה מקבל את זה, מכיוון שאתה מתחייב ללמוד בישיבה.
מאיר פרוש: אם אתה לא לומד, מה פתאום אתה מבקש דיחוי?
רם בן ברק: עד גיל 18 תשב ותלמד.
שלמה קרעי: אבל, רם, אני יכול להסביר את מה הרב פרוש.
מאיר פרוש: איך חיים ישראל היה אומר לי?
מאיר פרוש: החיילים שלנו נמצאים בגבול לבנון, הוא רוצה לשבת בישיבה?
רם בן ברק: אני יודע.
רם בן ברק: לא צריך להסביר לי.
שלמה קרעי: אני יכול לגם להסביר.
שלמה קרעי: הרי גם חייל מקבל הכשרה מקצועית הרבה פעמים.
שלמה קרעי: זאת אומרת, הוא גם משרת וגם מקבל איזה קורס שהרבה פעמים מכשיר אותו לאחרי הצבא.
רם בן ברק: במהלך שירותו, כן.
שלמה קרעי: אז זאת אולי המקבילה שיכולה להיות בשביל ההכשרה המקצועית, אנחנו אומרים: רק את פרק הזמן הזה, כמו שנותנים לחייל.
רם בן ברק: שלמה, בוא שב במקומי.
רם בן ברק: אתה מסביר את זה טוב ממני.
נועה שוקרון: רק אם אפשר להגיד?
שלמה קרעי: אולי זה יכול לעשות שכל.
שלמה קרעי: כי הרב פרוש, מה שאנחנו אומרים כל מזמן, שמי שלומד בישיבה ותורתו אומנותו, הוא חייל בשירות המדינה.
שלמה קרעי: לא כולם מבינים את השירות שלו.
שלמה קרעי: אבל זה הערך שאנחנו מאמינים בו, שזה מגן על המדינה לא פחות.
רם בן ברק: ויש גם הרבה מאוד חיילים שמצבם קשה יותר או פחות, שצה"ל מאפשר להם לעבוד במסגרת שירותם.
שלמה קרעי: וגם הכשרה מקצועית.
נועה שוקרון: רק ברשות
נועה שוקרון: כם, איזושהי הערה.
יואב בן צור: מי שהולך להכשרה מקצועית - - -
נועה שוקרון: אם אפשר רגע איזושהי הערה כללית.
נועה שוקרון: הדיון כולו כרגע מתנהל בראי תכלית השוויון.
נועה שוקרון: אין שום התייחסות בדברים של חברי הכנסת לתכלית התעסוקתית.
נועה שוקרון: באה הממשלה ואמרה שיש תכלית נוספת והיא תכלית תעסוקתית.
מאיר פרוש: השופט עמית אמר את זה.
נועה שוקרון: סליחה?
מאיר פרוש: השופט עמית אמר את זה ומשרד הביטחון אימץ את זה?
מאיר פרוש: לא הממשלה.
דרור גרנית: אז הממשלה אימצה את כעמדתה כפי שזה משתלב בתכליות.
נועה שוקרון: בהינתן טיוטת החוק ובהינתן התכלית התעסוקתית – והנתונים פרוסים לפניי, ואם תרצו, אני אפרט – ברור לכולם שיציאה לעבודה בגיל מוקדם יותר, רכישת השכלה והכשרה תעסוקתית, בוודאי ובוודאי לגברים חרדים שלא למדו ליבה, הם כלים משמעותיים להעלאת שיעור ההשתכרות העתידי שלהם ופוטנציאל היכולת שלהם.
אורי מקלב: מה זה קשור למה שעלה פה.
אורי מקלב: את זה כבר אמרת.
אורי מקלב: אבל מה זה קשור?
יואב בן צור: אתם רושמים אותם?
יואב בן צור: אלה שבהכשרה התעסוקתית נרשמים כחלק מהיעדים?
אורי מקלב: סיפרה דברים סותרים.
דרור גרנית: הם לא נרשמים כחלק מהיעדים.
דרור גרנית: הם דחויי שירות.
דרור גרנית: שוב, אני מתחבר לדברים שאמרה חברתי ממשרד האוצר.
דרור גרנית: אנחנו מייצרים פה הסדר שעניינו שילוב תכליות.
רם בן ברק: חברים, אנחנו בפסקה (5).
מירי פרנקל-שור: ערן, איתי, אתם יכולים להסביר מדוע אתם שיניתם בפסקה (5) שכל מי שחותם ומעורב באישור, בכל האישורים, הוא בעל תפקיד בישיבה ולא ראש הישיבה?
מירי פרנקל-שור: והייתה תכלית שעל ראש הישיבה תהיה אחריות שהדברים מתנהלים כראוי.
מירי פרנקל-שור: היו דיונים רבים בנושא הזה.
מירי פרנקל-שור: אתם יכולים להסביר לנו את השינוי?
מירי פרנקל-שור: הוא ממש לא מובן לנו.
ערן יוסף: אני אגיד בקצרה ואתן למשרד המשפטים להשלים.
ערן יוסף: אנחנו בהחלט חושבים שיש ערך לחתימתו של ראש הישיבה.
ערן יוסף: ומצד שני, אנחנו גם חושבים שיש ערך לכך שמבחינה משפטית מי שמוסמך לחתום בשם תאגיד הוא תמיד בעל תפקיד בתאגיד עצמו.
ערן יוסף: ולכן ביקשנו שיהיה כאן בעצם כפל דרישות.
ערן יוסף: אחת, שזה יהיה בעל תפקיד בישיבה, ראש הישיבה או מישהו אחר שהוא הסמיך לכך, בעל תפקיד בישיבה, וגם שהוא מורשה חתימה של התאגיד, שהישיבה פועלת דרכו.
דרור גרנית: אם להמשיך את רעיון הישיבות, יש ישיבות, יש פה כל מיני סוגים ישיבות.
רם בן ברק: דבר למיקרופון.
דרור גרנית: יש ישיבות יותר קטנות ויש ישיבות גדולות.
דרור גרנית: אבל בוודאי בישיבות המאוד גדולות כמו ישיבות גור שיש בהן אלפים של תלמידים, המחשבה שראש הישיבה מכיר אישית, פרסונלית כל תלמיד ותלמיד ומפקח על כל אחד מאלפי התלמידים - - -
מאיר פרוש: אתה אומר עובדה שהיא לא נכונה.
מאיר פרוש: לגור יש אלפי חסידים, אבל יש להם ישיבות שהן מרוכזות, 200, 300.
מאיר פרוש: אין ישיבה של אלפים.
מאיר פרוש: בישיבת מיר יש אלפים.
מאיר פרוש: אתה סתם נותן פה עובדות על ישיבות גור.
אורי מקלב: הטעות שלו היא אחרת.
אורי מקלב: מאיפה אתה יודע את זה, מה שאתה אומר, שהוא לא מכיר?
אורי מקלב: אולי הוא כן מכיר?
דרור גרנית: אני מקבל את התיקון.
אורי מקלב: אתה לא מכיר.
אורי מקלב: אתה היית בישיבה פעם?
אורי מקלב: למדת?
אורי מקלב: אתה היית בישיבה?
אורי מקלב: ראש הישיבה אצלנו לאחר 60 שנה, ראש הישיבה אחרי 60 שנה זוכר מה התלמיד שאל אותו במסכת זאת וזאת, בדף זה.
אורי מקלב: אלה ראשי הישיבות אצלנו.
אורי מקלב: הם לא סטודנטים.
אורי מקלב: אצלנו זה הרבה יותר מזה.
דרור גרנית: אז נאמר שזו סיטואציה - - -
נירה שפק: רם, אני מבקשת לשאול פה שאלה.
רם בן ברק: בבקשה, חברת הכנסת שפק.
נירה שפק: אני מצטרפת - - -
אורי מקלב: סליחה.
אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד.
אורי מקלב: בעל התפקיד הוא כן יודע?
אורי מקלב: איש אדמיניסטרציה אז הוא כן יודע על כל תלמיד שלומד 45 שעות?
יואב בן צור: מה זה בעל תפקיד?
יואב בן צור: אולי זה הטבח?
אורי מקלב: אני לא מתנגד לסעיף הזה.
אורי מקלב: רק אני אומר, אתם אומרים כאן, יש לכם תזות והנחות בלי שאתם יודעים, בלי שאתם מכירים, וככה אתם עושים את זה בחוק הזה.
רם בן ברק: האם לדעתך, חבר הכנסת מקלב, צריך ראש הישיבה לחתום?
אורי מקלב: אני לא רוצה להתערב בנושא הזה.
אורי מקלב: האמת היא שזה תלוי.
אורי מקלב: יש ראשי ישיבות שרואים בזה, שבתפקיד שלהם, באחריות שלהם, הם לא היו רוצים שמישהו אחרי יחתום.
אורי מקלב: לפעמים יש בעלויות, ואין בעלויות.
אורי מקלב: זה סעיף בעייתי.
אורי מקלב: אם כבר היה כאן משהו שצריך להיות זה, יש ראשי ישיבות שנמצאים הרבה בחוץ לארץ ולא תמיד הם זמינים לזמן הזה.
איתי אופיר: הניסוח הזה מאפשר.
נירה שפק: אני רוצה להציע משהו.
אורי מקלב: זה מורכב.
אורי מקלב: וזה לא כמו שאתם רואים את זה מההיבט הזה.
מאיר פרוש: הרב אורי, הרב אורי.
נירה שפק: רגע, חבר'ה.
נירה שפק: חבר'ה, אבל אני מחכה לזכות דיבור.
מאיר פרוש: ראש הישיבה יכול להסמיך לכך.
רם בן ברק: אבל כתוב כאן שהוא יכול להסמיך.
שלמה קרעי: כתוב כאן מורשה חתימה.
שלמה קרעי: ראש הישיבה הוא לא מורשה חתימה בישיבה.
נירה שפק: אז אני רוצה, בבקשה.
אורי מקלב: יש לפעמים ראש ישיבה שהוא לא בעל הבית של הישיבה.
נירה שפק: מקלב.
אורי מקלב: הוא לא בעל הבית.
אורי מקלב: יש מישהו שהוא בעל תאגיד.
אורי מקלב: הוא משמש את צורכי ראש הישיבה.
אורי מקלב: יש כאלה ישיבות שהם בעצם הבעלים של הישיבה והם הסמכות בכל בחינה.
אורי מקלב: לכן הסעיף הזה הוא לא מנוסח נכון.
אורי מקלב: אם היה מנוסח שהוא יכול להסמיך מישהו, זה באמת יכול להקל כשהוא לא נמצא.
נירה שפק: אני לא רוצה להסמיך, אפשר?
מירי פרנקל-שור: אבל, אורי, זה לא דבר מינהלי לחתום על התצהיר.
מירי פרנקל-שור: יש פה מישהו מקבל, תלמיד ישיבה מקבל דיחוי, שהוא לא מתגייס לצבא.
מירי פרנקל-שור: הוא צריך לאשר שהוא לומד 40, 45 שעות.
אורי מקלב: בוודאי.
אורי מקלב: הוא בא להגיד לי.
אורי מקלב: כי תלמידים באים אליי ואומרים: ראש הישיבה לא רוצה לחתום לי?
אורי מקלב: את חושבת שזה אחד שבא אליי?
נירה שפק: רם, אני מבקשת את זכות הדיבור.
מירי פרנקל-שור: ולכן אנחנו החלטנו - - - זה עדיין לא כפל אישור.
אורי מקלב: גברתי היועצת המשפטית, את יודעת כמה כאלה, שבא תלמיד שראש הישיבה לא רוצה לחתום לו ושהוא לא מספיק עומד בדרישות שלו?
אורי מקלב: את יודעת כמה כאלה יש?
רם בן ברק: חברים, נירה, בבקשה.
רם בן ברק: אורי, סליחה, כן.
נירה שפק: אני חושבת שמה שמירי אמרה זו אמירה נכונה וצריך לחבר.
נירה שפק: יש כאן שני דברים.
נירה שפק: פעם אחת, ראש הישיבה יש לו את האחריות והוא המנהל.
נירה שפק: ואם ראש הישיבה הוא גם מורשה החתימה, שזה יהיה ראש הישיבה.
נירה שפק: אם ראש הישיבה לא מורשה חתימה, זה יהיה ראש הישיבה ומורשה החתימה.
נירה שפק: כי למורשה החתימה יש את הסמכות הפלילית והמשפטית.
נירה שפק: אני חושבת שלכן לא צריכה להיות בעיה.
נירה שפק: וזה פותר גם וגם.
רם בן ברק: מה קורה אם ראש הישיבה טס לחו"ל חצי שנה ושנה?
איתי אופיר: מבחינתנו, זה מקובל.
מירי פרנקל-שור: אבל הוא יודע - - -
נירה שפק: אז הוא יודע מראש מי המלש"בים שלו.
נירה שפק: זה לא חודש לפני מגלים שראש השנה ב-א' תשרי.
נירה שפק: יודעים מראש, מקפידים.
נירה שפק: ולדעתי, זה נותן גם את הסמכות אחריותית של בעל המוסד או, אם זה לא בעל המוסד, מנהל המוסד.
נירה שפק: וגם את הסמכות השיפוטית שאחראי על זה.
נירה שפק: כי אם מורשה החתימה לא יהיה חתום, אז זו בעיה.
אורי מקלב: מורשה חתימה יכול בעמותה - - -
נירה שפק: אני מבקשת שיהיה רשום גם וגם, גם ראש הישיבה וגם מורשה חתימה.
אורי מקלב: את מסבכת את הדברים יותר.
נירה שפק: אני לא מסבכת.
רם בן ברק: מה אתה אומר?
רם בן ברק: סליחה, חברים.
איתי אופיר: קודם כול, אם תחליטו, ההצעה הזאת מקובלת.
איתי אופיר: הכוונה, ודווקא מכיוון שאין פה הנחות יסוד, ואנחנו מבינים שיש ישיבות שראש הישיבה הוא עמוק בתוך ההליכים האדמיניסטרטיביים, ויש ישיבות שהמצב הוא שונה, ולכן בדומה לארגונים אחרים, כן, ודווקא בגלל שאין פה איזו הנחה על רמת ההכרות או המעורבות של ראש ישיבה, חשבנו שבדומה להערה הקודמת בעניין התאגיד, שיש מישהו שהוא מוסמך, הוסמך על ידי האורגן הרלוונטי, האורגן שאחראי לכך, לחתום.
איתי אופיר: אבל ההצעה, כפי שנאמרה כאן, מקובלת עלינו.
איתי אופיר: הכוונה היא ליצור פה סדר.
רם בן ברק: האם יהיה להגיד: יחתום ראש הישיבה או מי מטעמו כשהוא אחראי?
משה ארבל: אדוני היושב-ראש.
נירה שפק: אז אני לא מבינה.
נירה שפק: אני אגיד לך למה אני אומרת את זה, כי בסוף יש אחריות לראש הישיבה.
נירה שפק: יש אחריות.
נירה שפק: והיא צריכה לבוא לידי ביטוי גם בחוק.
נירה שפק: היא חייבת לבוא.
נירה שפק: כי אם בסוף או תמיד יגידו: אני לא דעתי.
נירה שפק: אני מזכירה לך דברים הזויים כאלה שאומרים כאן: לא ידעתי.
רם בן ברק: אבל, נירה, אמרתי.
רם בן ברק: ראש הישיבה או מי מטעמו כשאחריות היא על ראש הישיבה.
משה ארבל: כבוד היושב-ראש, אם יורשה לי - - -
שלמה קרעי: אבל הוא הסמיך אותו.
שלמה קרעי: למה אתה יכול?
רם בן ברק: אני איבדתי שליטה.
רם בן ברק: אני לא שומע כלום.
אורי מקלב: אי-אפשר שני אנשים שהם אחראים.
אורי מקלב: זה יגיד: אני לא ידעתי.
אורי מקלב: אתה לא יכול לתת אחריות לשני אנשים.
אורי מקלב: יש מישהו אחד אחראי.
אורי מקלב: או שהוא מסמיך מישהו מטעמו.
נירה שפק: יש שתי חתימות.
נירה שפק: מלא.
מירי פרנקל-שור: ולכן מציינים שראש הישיבה.
אורי מקלב: אבל הוא מסמיך מישהו מטעמו.
מירי פרנקל-שור: אין הצדקה - - -
אורי מקלב: אבל הוא יכול להסמיך מישהו מטעמו.
רם בן ברק: רבותיי, ראש הישיבה או מי מטעמו.
נירה שפק: אין בעיה שיסמיך מישהו מטעמו.
נירה שפק: ואז אחריות היא עליו, כי הוא זה שהסמיך.
אורי מקלב: אם הוא הסמיך, אחריות עליו.
אורי מקלב: אחריות נופלת על מישהו אחד.
מאיר פרוש: מי נציג משרד המשפטים?
מירי פרנקל-שור: הייתה לכם בעיה שזה היה ראש הישיבה, אז מצאתם לנכון לשנות את זה?
מאיר פרוש: היושב-ראש.
דרור גרנית: אנחנו חושבים שזה יהיה האורגן של התאגיד.
דרור גרנית: ברגע שאנחנו עשינו את המהלך - - -
מירי פרנקל-שור: אבל מה זה אורגן?
משה ארבל: אתם מלמדים שאתם לא מכירים מה מושג ישיבה.
משה ארבל: מה זה אורגן של תאגיד?
משה ארבל: יש אחריות, בסופו של דבר, לראש הישיבה, אפרופו, גם מה שדיברת על אלפי תלמידים.
משה ארבל: אדוני היושב-ראש, ברשותך, הפסקה מתודית חצי דקה.
משה ארבל: הגיע ראש ישיבה חשוב למרן הרב שטיינמן, זכר צדיק וקדוש לברכה, שהיה מגדולי ישראל בעיר בני ברק, יהודי באמת מיוחד במינו, ותיאר בפניו, בא להתייעץ אחד הבחורים בישיבה עשה איזה מעשה חמור והוא רצה לזרוק אותו מהישיבה, להעיף אותו.
משה ארבל: והוא מתאר את המעשים שאותו בחור עשה ואת ההתנהגות הבעייתית והמורכבת.
משה ארבל: ואז הרב שטיינמן שואל את ראש הישיבה: איך קוראים לאימא שלו?
משה ארבל: הוא אומר לו: אני לא יודע.
משה ארבל: הוא אומר לו: כשמתפללים על אדם, אז מתפללים את שמו ואת שם אימו.
משה ארבל: אומר לו: אתה מעולם לא התפללת עליו, אתה לא יודע איך קוראים לאימא שלו, ואתה רוצה לזרוק אותו?
משה ארבל: הקשר הזה של ראש הישיבה לתלמיד זה איזה אורגן בתאגיד.
משה ארבל: זה קשר שמצופה ממנו להיות קשר ישיר ואישי.
משה ארבל: ולכן אני חושב שהניסוח שהיה עד היום מכסה את הנקודה הזו בצורה מיטבית שמבינה גם מה משמעות של ראש ישיבה.
משה ארבל: הוא לא אמור להיות פקיד.
משה ארבל: ראש ישיבה לא אמור להיות מזכיר בעמותה.
משה ארבל: הוא להיות הדמות החינוכית הדומיננטית שממלאת את עולמו של אותו תלמיד.
משה ארבל: אני זכיתי ללמוד בישיבת נחלת דוד בפתח תקווה אצל הרב ברוך שמעון סלמון, הרב הראשי.
משה ארבל: הוא נפטר לפני כעשור.
משה ארבל: הדמות שלו מלווה אותי כל ימי חיי.
משה ארבל: היא דמות מופת.
משה ארבל: היא דמות הוד.
משה ארבל: ולכן הקשר הזה של ראש הישיבה לתלמיד הוא הגורם שאמור להיות המרכזי ביותר.
משה ארבל: וגם אם אין לו מעמד בעמותה, הוא היה ראש ראשי וראש אבות בתי הדין והוא לא היה חבר בעמותת הישיבה, מה זה רלוונטי?
מאיר פרוש: סליחה, אדוני היושב-ראש.
רם בן ברק: עוד שנייה אחת.
רם בן ברק: אני רוצה לשמוע את מרים היועמ"שית של משרד החינוך בזום, ומייד אחרי זה אני אתן לך.
מאיר פרוש: אני לא יודע מי שזה.
מאיר פרוש: יש לו שם?
רם בן ברק: מייד אחרי זה אני אתן לך.
מירי פרנקל-שור: דרור, תרים יד.
מירי פרנקל-שור: דרור, תגיד שאתה נציג משרד המשפטים.
דרור גרנית: אני.
מאיר פרוש: יש לי שאלה למשרד המשפטים.
מירי פרנקל-שור: יש את משרד החינוך.
רם בן ברק: כולנו רואים, ועכשיו אנחנו רוצים לשמוע.
מרים גראזי-רוזנבאום: שלום רב.
מרים גראזי-רוזנבאום: המטלה שנדרשת בעצם מראש הישיבה היא מטלה פקידותית של לאשר בכתב שהוא לומד, זאת אומרת, שהתלמיד לומד 45 שעות.
מרים גראזי-רוזנבאום: זה מה שנדרש.
מרים גראזי-רוזנבאום: הוא נדרש לחתום על אישור.
אורי מקלב: זה בשבילכם.
אורי מקלב: לא בשביל הצבא.
אורי מקלב: אבל זה בשביל משרד החינוך.
מרים גראזי-רוזנבאום: סליחה, רגע.
מאיר פרוש: מי הגברת?
אורי מקלב: הצבא דורש תכנים.
מרים גראזי-רוזנבאום: אני מרים גראזי, היועצת המשפטית מטעם משרד החינוך.
מאיר פרוש: סליחה.
מאיר פרוש: נו, את לא מכירה.
רם בן ברק: רק תן לה להגיד, ומייד אחרי זה אתה תגיב לה.
רם בן ברק: אני אתאר לך עוד מייד איך שאני הולך לראש ישיבה לבקש ממנו חתימה.
רם בן ברק: פקיד.
רם בן ברק: גברתי.
מרים גראזי-רוזנבאום: דווקא החשיבות של התפקיד החינוכי של ראש הישיבה, שהוא אמת תפקיד שיש לו חשיבות חינוכית גדולה, לאו דווקא החתימה על מסמך היא של ראש הישיבה.
מרים גראזי-רוזנבאום: היא יכול בהחלט להיות של אדם אחר בישיבה.
מרים גראזי-רוזנבאום: היא יכול להיות של ראש הישיבה.
מרים גראזי-רוזנבאום: הישיבה תחליט מי האדם המתאים מבחינתה לחתום על מסמך.
מאיר פרוש: יש לי שאלה לנציג משרד המשפטים.
רם בן ברק: כן, סיימת, גברתי?
מאיר פרוש: כן, היא סיימה.
משה ארבל: לא אמרו לה לסיים.
אורי מקלב: הבנו בכל זאת.
אורי מקלב: עדיין היא לא סיימה.
מאיר פרוש: אתה נציג משרד המשפטים?
מאיר פרוש: אני זוכר שבתיקון 23, היועץ המשפטי לממשלה לשעבר מנדלבליט הכין תגובה על תזכיר החוק של 16 או 20 עמודים.
מאיר פרוש: בתיקון 26 היועץ המשפטי מנדלבליט אישר את זה לדיון בממשלה או שזה עבר ככה?
דרור גרנית: בוודאי שהוא אישר.
מאיר פרוש: מה?
מאיר פרוש: הוא כתב על זה משהו?
דרור גרנית: למה אדוני מתכוון?
מאיר פרוש: כאשר הלכו לדון בממשלה על תיקון 23, שמשרד הביטחון וליברמן הגישו את זה, מנדלבליט הסתפק בעניין הזה ובסוף הוא כתב מסמך עם כמה וכמה נקודות, נדמה, של 16 עמודים.
מאיר פרוש: אני שואל אם במקרה הזה פה היועץ המשפטי מנדלבליט כתב?
מאיר פרוש: אם כן, אני מבקש לראות את זה.
דרור גרנית: התשובה היא שלא הוגשה לוועדת השרים בסבב הנוכחי ביחס להצעת החוק הזאת התייחסות.
מאיר פרוש: לא הייתה התייחסות של יועץ המשפטי לממשלה לדבר הזה?
דרור גרנית: לא היו הערות בסבבים שעשתה הממשלה.
מאיר פרוש: ב-23 היו הערות, וב-26 לא היו הערות?
קריאה: ב-24, לא?
מאיר פרוש: 23 זה ליברמן.
אורי מקלב: בין 23 לזה היו עוד שני תיקונים.
אורי מקלב: יש תיקונים אחרים.
אורי מקלב: לכן זה 26.
רם בן ברק: אתה שאלת.
מאיר פרוש: איך אומר האוזר?
מאיר פרוש: אני רוצה שזה יירשם עם כוכבית.
מאיר פרוש: אני לא יודע מה.
מאיר פרוש: אני שואל: האם לא הייתה התייחסות של היועץ המשפטי לממשלה על החוק?
משה ארבל: ב-23 הוא היה פחות עשוי.
מאיר פרוש: ב-23 אני יודע.
מאיר פרוש: אבל ב-26 היה?
אורי מקלב: תלוי מי מגיש.
אורי מקלב: איזו ממשלה מגישה.
דרור גרנית: בתיקון הזה - - -
מאיר פרוש: בתיקון הנוכחי, 26, לא היה?
אורי מקלב: אז הממשלה שלנו, זה לא היה.
מאיר פרוש: אתה יודע שלא היה.
מאיר פרוש: אני מבקש שיירשם שהיועץ המשפטי לממשלה לא התייחס לזה.
ערן יוסף: מה זה לא התייחס?
ערן יוסף: הצעה הוגשה על דעת היועץ המשפטי לממשלה.
ערן יוסף: ולכן לא התייחס.
ערן יוסף: מה זאת אומרת?
משה ארבל: אבל הוא לא כתב מסמך נלווה כמו שהוא כתב בפעם הקודמת.
מאיר פרוש: אני מתאר עובדה.
ערן יוסף: הוא קיבל את הצעת החוק.
מאיר פרוש: לא, בסדר.
מאיר פרוש: אני שמח לשמוע את זה.
מאיר פרוש: בתיקון 23 הוא כתב מסמך של 16 עמודים עם הערות שונות.
מאיר פרוש: אני שאלתי את זה כבר.
מאיר פרוש: האמת היא שתאמר לך היועצת המשפטית של הוועדה, שאלתי אותה לפני שבועיים אם היא יודעת על דבר כזה.
מאיר פרוש: אז עכשיו אני שואל אם היה דבר כזה.
מאיר פרוש: אתה אומר שלא.
מאיר פרוש: הוא ראה את זה, קיבל את זה, והסכים לכך.
נירה שפק: זה לא אמר שהוא לא עבר על זה.
נירה שפק: הוא אמר שקיבל את הצעת החוק.
משה ארבל: הוא עבר.
מאיר פרוש: בטח שהוא עבר עליה.
מאיר פרוש: היעלה על הדעת שהוא לא עובר?
מאיר פרוש: הוא עבר.
אורי מקלב: השתמע מדבריו.
נירה שפק: כך זה השתמע.
רם בן ברק: רבותיי, אנחנו מסכמים את סעיף (5).
מאיר פרוש: עבר ולא העיר.
מאיר פרוש: זה מה שחשוב לי לשמוע.
רם בן ברק: היועצת המשפטית, שאני אדבר איתה אחרי זה למה היא העלתה את זה בכלל, אבל את סעיף (5) אפשר להשאיר אותו ככה או שאפשר לשנות את זה: ראש הישיבה או מי מטעמו.
רם בן ברק: אני בעד.
מאיר פרוש: או מי שהוא הסמיך לכך.
רם בן ברק: מי שראש הישיבה הסמיך לכך.
נירה שפק: בטח אחרי הסיפור שקיבלנו כאן שאם ראש הישיבה יודע גם את השם המשפחה של האימא, אז הוא יכול להיות חתום.
איתי אופיר: אני רק אגיד משהו אחד.
מאיר פרוש: כאשר אני הייתי צריך לקבל את הדיחו מהישיבה, הייתי צריך ללכת לראש הישיבה בפחד, ברעד.
מאיר פרוש: מי יודע מה שהוא יגיד לי, אם אני זכאי - - -
רם בן ברק: אדוני, כן.
איתי אופיר: אני לא נכנס עכשיו לשאלה אם כל הישיבות הן תאגיד או לא, לדרישת התאגוד.
איתי אופיר: דברנו עליה לפני כן.
איתי אופיר: בהנחה שישיבה היא תאגיד, ורבות מהישיבות הן תאגידים, במקרה כזה לא היינו רוצים שיהיה כתוב:
איתי אופיר: ראש הישיבה או מי מטעמו, כי הוא יכול לכתוב על פתק וזה מישהו שהוא לא מוסמך לחתום.
אורי מקלב: הוא בעל תפקיד אבל.
איתי אופיר: יכול להיות ראש הישיבה ומורשה חתימה מטעם הישיבה.
איתי אופיר: זאת אומרת, גם הישיבה היא עמותה.
איתי אופיר: אז יש לעמותה הזאת ועד.
מירי פרנקל-שור: למה צריכים את המישהו?
מירי פרנקל-שור: למה אי-אפשר לחזור לנוסח הקודם?
מירי פרנקל-שור: כל אחד יודע מי ראש הישיבה.
מירי פרנקל-שור: ראש הישיבה יודע מי נמצא.
מירי פרנקל-שור: אני לא מצליחה להבין למה הדיון הזה.
משה ארבל: הרי בסוף הוא חותם על תצהיר.
מאיר פרוש: אני מסכים עם זה.
משה ארבל: על התצהיר הוא יכול להיחקר בבית משפט.
איתי אופיר: אם זה מפריע לחברי הוועדה, זה יכול לחזור, מבחינתנו, משרד הביטחון, לראש הממשלה.
רם בן ברק: סוכם.
רם בן ברק: ראש הישיבה.
אורי מקלב: אבל יש לי הצעת פשרה.
אורי מקלב: יש לי הצעת פשרה שגם יכולה להשלים את הדברים שלו: או מי מ טעמו שיש לו תפקיד.
מאיר פרוש: הקודם היה טוב.
מירי פרנקל-שור: אבל, אורי, רק שנייה, לפני שאתה מציע הצעת פשרה, אני פשוט רוצה להפנות את תשומת הלב - - -
אורי מקלב: יש לזה גם תועלת.
נירה שפק: זה מה שרם הציע.
נירה שפק: מקלב, זה מה שרם הציע.
נירה שפק: רם הציע: ראש הישיבה או מי מטעמו בהסכמתו.
אורי מקלב: אבל הוא רוצה שיהיה לו גם תפקיד בעמותה.
אורי מקלב: הוא רוצה שלא שיהיה "מי מטעמו" סתם.
משה ארבל: לא צריך.
משה ארבל: למה צריך?
משה ארבל: הוא חותם על תצהיר.
אורי מקלב: הוא רוצה מי שבתפקיד.
אורי מקלב: אז יכול להיות.
משה ארבל: הוא הסכים.
מירי פרנקל-שור: אבל, אורי, יש פה חוסר.
אורי מקלב: לפעמים קורה בישיבה צעירה ראש הישיבה נשאר עוד שנה, חודש.
משה ארבל: אין בעיה.
משה ארבל: אז מי מטעמו.
מירי פרנקל-שור: אורי, אורי, רק שנייה.
מירי פרנקל-שור: אנחנו נמצאים בחוק שירות ביטחון.
מירי פרנקל-שור: בחוק שירות ביטחון צריכה להיות איזו הלימה, גם כשאנחנו עושים תיקונים, צריך לזכור סעיפים אחרים.
מירי פרנקל-שור: סעיף 49ה (א), שיש לכם את חוק שירות הביטחון בתוך האוגדן, קובע שראש הישיבה ידווח לשר הביטחון, בתנאים ובמועדים שקבע השר, ככל שלא נקבעו בחוק זה, בעניינים האלה: סדר הלימוד בישיבה ושעות השבועיות הקבועות שבהן מקיימים התלמידים את חובותיהם, ימי חופשה וכו'.
מירי פרנקל-שור: מהסעיף הזה עולה שמי שיודע מה שקורה בישיבה, מה קורה עם התלמידים, זה ראש הישיבה.
משה ארבל: ראש הישיבה.
מאיר פרוש: נכון.
מירי פרנקל-שור: לקחת את התפיסה הזו ולקבוע תפיסה טכנית, לדעתי, זה לא המקום.
מירי פרנקל-שור: ולכן אני ממליצה לוועדה לא בעל תפקיד, אלא ראש הישיבה; לחזור לנוסח הקודם.
מירי פרנקל-שור: זה הדבר הנכון במקרה הנוכחי הזה.
מירי פרנקל-שור: נגיע אחר כך לדברים אחרים, יכול להיות שזה לא צריך להיות ראש הישיבה.
מירי פרנקל-שור: במקרה הנוכחי, אני מבקשת שהוועדה תקבע שמי צריך לאשר הוא ראש הישיבה.
משה ארבל: גם הוועדה וגם יועמ"ש משרד הביטחון מסכימים לזה.
רם בן ברק: הוחלט.
מירי פרנקל-שור: יאללה, בבקשה.
אורי מקלב: אני רק לא הבנתי למה הסעיף נכנס לערך "מתוך הכרה בחשיבות לימוד התורה"?
אורי מקלב: אתם הכנסתם את זה במסמך, ברובריקות, שזה שייך לתכלית של "הכרה בחשיבות לימוד התורה".
מאיר פרוש: ולא היה למה להדביק את זה.
מאיר פרוש: אז הדביקו את זה.
מירי פרנקל-שור: איזה סעיף?
אורי מקלב: סעיף 26ז.
איילת לוי נחום: אנחנו פשוט הכללנו את כל ההוראות שקשורות לצו דחיית השירות.
איילת לוי נחום: נכון, צודק חבר הכנסת מקלב שבעצם ההוראה מדברת כאן על פקיעת הצו בשל אי העמידה בתנאים.
איילת לוי נחום: ואתה צודק, זו הערה נכונה.
איילת לוי נחום: אנחנו פשוט הכללנו את כל הסעיפים שעוסקים באותו נושא.
איילת לוי נחום: זהו.
אורי מקלב: זה רק אומר לי שזה רק כל מה שיש מתוך הסעיפים, כל ערך לימוד התורה, יש כאן סעיף אחד קטנצ'יק, שזה 26ד, אני חושב.
אורי מקלב: נכון, אני רק רציתי להגיד כמה הפחתתם את ערך לימוד התורה.
רם בן ברק: כל כולו של החוק הזה בא לעגן את העניין הזה של לימוד התורה.
רם בן ברק: כל כולו.
אורי מקלב: אז תכתבו.
אורי מקלב: מתוך ערך לימוד תורה, תכבו את חשיבות לימוד התורה בסוף.
מירי פרנקל-שור: רגע, עכשיו יש לי שאלה.
אורי מקלב: לימוד התורה מציל את עם ישראל, מגן על עם ישראל.
אורי מקלב: חיל התורה הוא החיל המרכזי בהגנה על עם ישראל ועל ארץ ישראל.
אורי מקלב: צריך להכניס את זה.
מירי פרנקל-שור: סעיף 26ח וסעיף 26ט מדברים על מסלולים שונים.
אורי מקלב: לא דנים בזה היום.
מירי פרנקל-שור: אני ממליצה לעבור לסעיף 26י, לפטור משירות סדיר, ללמוד את גיל הפטור, מכיוון שהוא משליך על המסלולים השונים.
מירי פרנקל-שור: סעיף 26י וסעיף 26יא, רשימת הישיבות, מכיוון שלדעתנו זה שייך למה שדנו עכשיו.