GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צחי בוחניק: יש נשקיות, הנשקיות האלה מצוינות.
צחי בוחניק: אין שום סיבה לפרק את כיתות הכוננות, כי בלי נשקים אין כיתות כוננות ביישובים.
צחי בוחניק: חייבים להבין את זה, זו נקודה שחייבת להיות על השולחן.
צחי בוחניק: אין מה לעשות עם כיתת כוננות אם אין לה נשקים, ובמקרה שיש באמת אירוע חירום אנחנו מצפים מהרבש"צ לנסוע מרחק של שעה נסיעה עד לבסיס, יחד עם כל הרבש"צים של הגולן, להילחם על מי יקבל את הנשקים ראשון, לחזור חזרה ליישוב ואולי שלוש שעות אחרי תחילת האירוע יהיו נשקים ביישוב.
צחי בוחניק: אז כולנו מבינים שלמעשה כיתת הכוננות לא שווה שום דבר.
נירה שפק: לנו זה ברור.
רם בן ברק: לא, זה לא הגיוני.
רם בן ברק: טליה, אני לא יודע איך את מתרשמת מהדיון, אבל ההתרשמות שלי מהדיון היא שמצד אחד נעשית עבודת מטה יסודית ואמיתית בשביל לעשות סיווגים ולתת ניקוד ולפי זה לקבוע איזה אמצעים יהיו לכל כיתת כוננות.
רם בן ברק: מצד שני, בפועל, מה שאנחנו רואים זה שאנשים לא מבוטחים כי הם לא מקבלים ימי מילואים – שמענו עדות אחת; אני בספק לגבי מה שנאמר קודם, אם כל הקפצה נחשבת יום מילואים, זאת אומרת אנשים נמצאים ללא ביטוח; הנשקים נאספו וגם בעינייך, אני מניח, זה אבסורד שצריך לנסוע שעה וחצי להביא נשק לאירוע חדירה.
רם בן ברק: החדירה נגמרה מזמן כבר.
רם בן ברק: כלומר, מצד אחד יש עבודת מטה טובה ומצד שני, המצב בשטח הוא שכל אחד עושה מה שהוא רוצה, והמצב הזה צריך להיגמר.
רם בן ברק: צריך לעשות שם סדר.
טליה לנקרי: ראשית, לא כל הדברים שנאמרו פה הם באחריות המל"ל.
רם בן ברק: המל"ל כמתכלל.
טליה לנקרי: אני כמובן גם לא מסירה מעצמי שום אחריות.
טליה לנקרי: המטרה שלנו היא באמת להסדיר את הסיפור של גבולות הגזרה, לראות שהעניין שם עובד.
טליה לנקרי: אגב, מה שאומרים פה – שוב, אני מלווה את העניין הזה קרוב ל-15, ואני לא אומרת את זה כדי, חלילה, להצדיק משהו – ככל שלא נצליח לשים תקציב בצורה מסודרת לגופים, תמיד לא יהיה ימ"מ ולא יהיה אימון כמו שצריך באופן מלא לכולם.
טליה לנקרי: יהיה על פי סדר העדיפות, ועם סדר העדיפות ברוב המקרים – לפחות כשהייתי שותפה לזה – הסכמתי.
טליה לנקרי: יכול להיות שבני יהודה לא יהיה בסדר עדיפות ראשון ויהיה יישוב אחר בסדר עדיפות ראשון והוא יקבל את האימון בצורה מלאה.
טליה לנקרי: אז מציעה לשים את הדברים כהווייתם.
טליה לנקרי: ועדיין, כמו שאמרתי בתחילת דבריי, בתוך שבועיים אני מתכוונת לעשות סיור ביישובים, לעשות מדגם בין כולם, לראות מה חסר, לראות אל מול סדר העדיפות, וככל שצה"ל הגדיר סדר עדיפות והוא יודע לתת מענה בצורה מלאה אז מבחינתי – לפחות אני, כמל"ל – לא יכולה לבוא אליו בטענות.
צבי האוזר: טליה, אני עוצר אותך.
צבי האוזר: היינו בדיון הזה לפני שנה ושנתיים וקבענו עיקרון אחד: עד שלא רואים את התמונה הכוללת לא מפרקים כוחות.
צבי האוזר: אני שומע שבינואר משכו את הנשקים מבני יהודה, יש לך פה עדות חיה.
נירה שפק: בני יהודה זה במשולש הגבולות, ובתפיסה של ההגנה המרחבית הוא נותן מענה גם לאבני איתן.
נירה שפק: אנחנו מכירים מה קורה במשולש הגבולות, זה נפיץ.
צבי האוזר: אני אומר עוד לפני כן.
צבי האוזר: אני אומר: אל תזיזו ואל תפרקו יחידות עכשיו, עד שנראה את התמונה הכוללת.
טליה לנקרי: אמרתי גם קודם – אני מקבלת.
טליה לנקרי: קודם כול, זו לא אחריות המל"ל, המל"ל הוא לא הבקרה, לא של צה"ל - - -
צבי האוזר: אחריות של מי זה?
טליה לנקרי: רגע, ברשותכם.
טליה לנקרי: אחד, לא הייתי אמורה לוודא שהעסק הזה נעצר עד סיום עבודת המטה.
טליה לנקרי: שתיים, אני מקבלת את זה, אני חושבת שזה לא בסדר.
טליה לנקרי: לכן אני חושבת שצה"ל ומשטרת ישראל צריכים לבוא עם התמונה ולהגיד מה ירד איפה, וזו תמונה שצריכה להינתן לוועדה, חד-משמעית.
טליה לנקרי: אני שוב חוזרת ואומרת, אדוני, קח סיטואציה – אני לא יודעת אם זו הסיטואציה, אבל צריך לבדוק את זה – שבה אין תקציב לימ"מ.
טליה לנקרי: עזוב את הנשקים, אני חושבת שהנשקים זה לא האירוע.
טליה לנקרי: אין חוסר בנשקים, אפשר לתת את הנשקים ויכול להיות שזו הייתה החלטה מטופשת.
טליה לנקרי: אני לא יודעת, צריך לבדוק את זה.
נירה שפק: טליה לא תופס אותי "אני לא יודעת", כי כשרואים כמה ימ"מ הוציא צה"ל בקורונה על פורשי צה"ל וכאלה – ואנחנו רואים את הרשימות האלה – אל תבואו להגיד לי שאין לכיתות כוננות.
נירה שפק: אל תגידו לי, זה עניין של סדרי עדיפות.
טליה לנקרי: לא לא, אני לא שומרת על צה"ל ואני לא מתרצת את זה.
טליה לנקרי: יכול להיות, אגב, שהקורונה הייתה עכשיו בעדיפות עליונה.
טליה לנקרי: אני לא יודעת, אבל אני לא מתרצת את צה"ל, זה לא תפקידי.
טליה לנקרי: יש את צה"ל, שייתן את ההסברים שלו גם לכם וגם לי.
טליה לנקרי: אבל שערו בנפשכם שעכשיו עלה יישוב באיזשהו איום מאוד מאוד משמעותי והיה צריך לתת שם משהו אחר, אז השמיכה נמשכת, גם אם יש איזו החלטה אחרת.
טליה לנקרי: שוב, אני לא בטוחה שזה המצב.
צבי האוזר: אני רוצה להעיר הערה לנו.
צבי האוזר: חברים, אני אומר את זה בצורה מדודה, שקולה ואינטואיטיבית: אני חושב שהנושא הזה נותן מענה ביטחוני ברמה מסוימת, ואני חושב שהוא נותן מענה של תחושת ביטחון – בזה אני הרבה יותר משוכנע – משמעותית.
צבי האוזר: כשאני מסתכל על הימ"מ, שזה 10 מיליון שקל, אז זה אירוע שבאמת לא מתוקצב, מתוקצב בכזה כאילו.
צבי האוזר: אנחנו מבינים מה העלויות – אנחנו מדברים על למעלה מ-400 יישובים – אז הצבא צריך להזיז 10 מיליון או 20 מיליון שקל מימין לשמאל בהקשרים האלה, אז אנחנו לא מדברים על אירוע תקציבי מאוד מאוד משמעותי אל מול מה שזה נותן.
צבי האוזר: לכן אני גם לא מקבל את הנחת העבודה שב-10 מיליון שקל אפשר לסגור את זה.
צבי האוזר: אם משתכנעים שזה המענה, אז יכול להיות שצריך להוסיף שם 10 מיליון שקל.
צבי האוזר: אני חושב שבעלות מול תועלת זו אחת העסקאות היותר טובות בצה"ל.
רם בן ברק: נעלה את עמירם מלכה לתגובה על מה ששמעת ואחר כך את הנציג של המועצות האזוריות.
עמירם מלכה: אדוני היושב-ראש, אומר שני דברים.
עמירם מלכה: הראשון, האם כדי להגדיר כשירות מספיקים 10 מיליון שקלים או לא – אני לא איש תקציבים אבל אני גם לא רוצה שניכנס לכאן להגדיר האם זה מספיק בשביל הכשירות או לא והאם מחזוריות של אימון כיתת כוננות פעם בשנה זה מספיק או לא.
עמירם מלכה: אני חושב שזה מנדט של צה"ל, כגוף מקצועי, להגיד אם זה מספיק או לא.
עמירם מלכה: אני מחויב כלפי הוועדה לעשות את הבדיקה איפה והאם באמת פורקו כוננות ונמשכו נשקים.
עמירם מלכה: מול התמונה שקיבלתי כהכנה לישיבת הוועדה, במקומות שידענו שנלקחו נשקים הם הוחזרו, כפי שאמרתי בפתח דבריי.
עמירם מלכה: צחי, זה בסדר שעושים לא עם הראש, אבל – אני מאמין לך שלקחו את הנשקים, אני לא אומר שלא.
עמירם מלכה: אז במקומות שלקחו נשקים ואנחנו לא מכירים את זה ברמת המטה הכללי נעשה בדיקה יסודית ונחזיר תשובה מפורטת.
עמירם מלכה: אנחנו גם ננחה להחזיר את הנשקים, לבקשת הוועדה, בהנחה שנבין שזה המצב וזה הצורך המבצעי.
רם בן ברק: אני גם חושב שההערה על חדר הנשק מול הנשקים בבית היא הערה נכונה, שווה לשים אליה לב.
רם בן ברק: אני מכיר את זה מהמושב שלי.
רם בן ברק: חדר נשק הוא בונקר והבית הוא בית, על כל המשתמע מכך.
רם בן ברק: צריך לשקול את זה, לא בהכרח יותר טוב שזה יהיה בבית.
עמירם מלכה: גם לא בהכרח טוב שזה יהיה בחדר הנשק.
עמירם מלכה: אנחנו מכירים את התופעה הקטסטרופלית של גניבת נשקים מתוך בסיסי צה"ל, אז מן הסתם, אם ידעו שיש נשקים בחדר נשק לא יהיה קל, אלא יהיה ממש קל, לגנוב אותם.
עמירם מלכה: אבל זה לא ברזולוציה הזאת, לדעתי.
עמירם מלכה: אני מתחייב לעשות בדיקה מאיפה נלקחו נשקים, להסביר למה ונסביר גם לוועדה.
עמירם מלכה: אני שוב אומר, אם אנחנו חושבים בהערכת המצב שאין צורך שיהיו נשקים – וצחי, אל תכעס – גם במושב בני יהודה, אז נעמוד מאחורי זה כי אנחנו מגדירים את תרחיש הייחוס ואנחנו מגדירים את הצורך המבצעי.
עמירם מלכה: אני איש עורף במקור, אני לגמרי שותף לאמירה שיש תחושת ביטחון וחוסן – שהוא לא מרכז חוסן, אלא חוסן אזרחי – ביישוב מעצם היותו מוגן עם כיתת כוננות.
עמירם מלכה: נעשה בדיקה ונחזיר תשובה.
רם בן ברק: מאה אחוז.
רם בן ברק: אלון, בבקשה.
מיכאל ביטון: תודה על ההזדמנות לדבר.
מיכאל ביטון: אני מסכים עם כל מה שאמרו הרבש"צים, אני חושב שאלו דברים של טעם ואין לי מה להוסיף.
מיכאל ביטון: מרכיבי הביטחון הם כוח אדם, אמצעים ותשתיות.
מיכאל ביטון: במעבר ביישובים המסווגים מצה"ל למשרד לבט"פ – בעצם למג"ב – נפל חלק ניכר מהכסף שהולך למרכיבי הביטחון, ואני מדבר בעיקר על כל מה שקשור לתקציב התעצמות.
מיכאל ביטון: התקציב שקשור לשימור איכשהו עבר – לא כולו – והתקציב שקשור להתעצמות, ככל הידוע לי, לא עבר.
מיכאל ביטון: מה שידוע לי הוא שאין התעצמות ביישובים שמסווגים תחת משמר הגבול, והם עדיין יישובים מסווגים.
מיכאל ביטון: נובע מזה הבדל ניכר בביטחון שיש ביישובים שמסווגים על ידי הצבא לעומת היישובים שמסווגים על ידי המשטרה.
מיכאל ביטון: גדר המערכת, כפי שאדוני יודע וראה בעיניים יותר מפעם אחת וביותר מגזרה אחת, הוצאה לחלוטין.
מיכאל ביטון: ביישובים שהם תחת מג"ב יש מש"ק ביטחוני ולא רבש"צ, סגן רבש"צ וכל הדברים האלה, ויתר על כן, אין שם תקציב שקשור להתעצמות.
מיכאל ביטון: אני חושב שהמצב הזה לא טוב ולא נכון והוא צריך התייחסות מיוחדת.
מיכאל ביטון: תודה.
רם בן ברק: מג"ב, רוצים להגיב?
תנ"צ יצחק בריק: אומר רק לגבי יישובי העוטף בירושלים.
תנ"צ יצחק בריק: אכן ב-2006 הייתה החלטת ממשלה להעביר את יישובי עוטף ירושלים לאחריות בט"פ.
תנ"צ יצחק בריק: יש החלטה שעד שהמכשול לא יסתיים, היישובים האלה לא עוברים אלינו, אז אי-אפשר להגיד שהם עברו אלינו.
תנ"צ יצחק בריק: ביישובים של עוטף ירושלים נלקחו כלי הנשק וכיתות הכוננות ירדו, ואלה יישובים שהם בשטח איו"ש.
תנ"צ יצחק בריק: יכול להיות שהם באחריותנו, אבל הם בשטח איו"ש.
רם בן ברק: ולדעתך, זה דבר נכון לקחת את הנשקים?
תנ"צ יצחק בריק: ממש לא.
רם בן ברק: אז צריך להגיד את זה.
תנ"צ יצחק בריק: אלה יישובים שהם ברובם ללא מכשול סביבם.
תנ"צ יצחק בריק: אתה מקבל את זה גם מהמתיישבים עצמם, את חוסר תחושת הביטחון.
רם בן ברק: אני חושב שהדיון לא תם, חסרים לנו נתונים ואנחנו צריכים לקבל תשובות ממחלקת המבצעים לגבי המקומות מהם לקחו ללא הצדקה ושאמורים להחזיר להם.
רם בן ברק: אני בטוח בחשיבות של כיתות הכוננות, אני חושב שזה דבר מאוד מאוד נכון.
רם בן ברק: כמו שאמרתי קודם, לדעתי אנחנו צריכים בכל היישובים בארץ – ברמות שונות אולי – כיתות כוננות שיהוו מעין משמר אזרחי.
רם בן ברק: אנחנו חיים במדינה מורכבת ואנחנו צריכים שתהיה לנו אפשרות לתת מענה גם בזמנים של חירום על ידי צוות מקומי, בין אם זה רעידות אדמה, בין אם זה אירועים של אלימות לאומנית ובין אם זה שריפות.
רם בן ברק: באירועים של לחימה היו לנו הרבה מאוד שריפות בהרבה מאוד מוקדים, מישהו צריך לתת את הפתרון המיידי כי מכבי האש והכוחות יהיו מאוד מאוד פרוסים.
רם בן ברק: אני לא יודע איפה לעשות את העבודה הזאת, אם זה במל"ל או במקום אחר, אבל שווה להתחיל לחשוב חשיבה כזאת, של משמר לאומי אזרחי, שהבסיס שלו הוא כיתות הכוננות.
רם בן ברק: בכל יישוב יש את הכיתה המיידית, צוות החירום, ויש לו מעגלים יותר רחבים שאפשר להסתמך עליהם.
רם בן ברק: בסך הכול יש אנשים מאוד מיומנים בארץ, שעשו שירות צבאי והם יכולים לתפקד בהרבה מאוד מצבים.
רם בן ברק: אני מניח שחלקם הגדול גם ישמח לקחת חלק בדברים האלה.
רם בן ברק: לגבי הרבש"צים, הרב"שים – זה דיון שאנחנו אמורים לעשות אותו, עוד לא סיימנו אותו, לגבי המעמד שלהם והסמכויות שלהם.
רם בן ברק: אנחנו נמצאים בעיצומו של תהליך ואנחנו צריכים לגמור אותו.
רם בן ברק: הבוקר היה לנו דיון לגבי כל קו התפר והאירועים שם, שזה סיפור ענק בפני עצמו וגם שם אנחנו צריכים לראות איך עושים.
רם בן ברק: אבל אין ספק שכיתות הכוננות הן חלק מהפתרון כמעט בכל מקום וכמעט בכל נושא והמגמה צריכה להיות חיזוקן ולא החלשתן.
רם בן ברק: מישהו רוצה עוד להעיר, להגיב?
רם בן ברק: בבקשה, צחי.
צחי בוחניק: הנשקים לא נמצאים פה, בניגוד למה שנאמר.
צחי בוחניק: הם נלקחו בינואר 2021 ומאז הם לא נמצאים פה.
צחי בוחניק: זה דבר ראשון שחשוב לי להגיד.
צחי בוחניק: דבר שני, אני רוצה לענות למה שאמר רז"ר אמ"ץ: אם הצבא מחליט שביישובים כמו בני יהודה או יישובים אחרים ברמת הגולן אין צורך בנשקים או בכיתת כוננות, אז תחליטו ותגידו את זה ותמצאו איזושהי אלטרנטיבה להגן על היישובים פה בלי כיתות כוננות.
צחי בוחניק: אבל כל עוד המצב הוא שבפועל אין כיתת כוננות אבל הצבא והמדינה מסתכלים על המצב כאילו יש כיתת כוננות, אז אנחנו במצב הכי גרוע שיש כי אף אחד לא נערך למה יקרה אם באמת יקרה פה אירוע שנצטרך לתת לו תגובה.
צחי בוחניק: מבחינת כולם כאילו יש פה כיתת כוננות, בפועל אין.
צחי בוחניק: זה יהיה יום עצוב מאוד אם הצבא יחליט לסגור פה את כיתות הכוננות כי יש להן הרבה מאוד ערכים, גם חברתיים וקהילתיים, הרבה מעבר לביטחון, אבל בטח ובטח בביטחון ובתחושת הביטחון.
צחי בוחניק: זה יהיה יום עצוב מאוד אם הצבא יחליט לסגור את כיתות הכוננות, אבל אם הוא מחליט לעשות את זה, אז שיגיד: אנחנו סוגרים את כיתות הכוננות, ושייערך ליום שבו אין כיתת כוננות ויש פה אירוע, כי כרגע אנחנו כאילו עם, אבל בלי.
צחי בוחניק: היה לי חשוב להגיד את זה.
נירה שפק: מאוד נכנס לי מה שצבי האוזר אמר.
נירה שפק: אמרת שמה שקרה כאן עכשיו, עם התיאור האבסורדי של הנתונים והאיסוף, זה כאילו אירוע שבקלות אפשר לדמיין אותו אחרי אסון, שזה התחקיר: ההוא אמר לזה, ההוא בדק, זו לא אחריות שלי, אני עונה אבל זו לא אחריות שלי.
נירה שפק: אנחנו כאן באירוע של כמעט נפגע.
נירה שפק: תמיד אמרו לנו, בטח בגופים הביטחונים, שבין כמעט ונפגע לנפגע זו הסתברות, ואסור לנו לעשות את זה.
נירה שפק: אני רואה כאן משהו לא טוב ולכן אני מבקשת, רם, אם אתה יכול לסכם גם לוחות זמנים – שיגידו לוועדה עד איזה תאריך מחזירים מצב לקדמותו, הווי אומר לאותן כיתות למצב שלפני ההקפאה.
רם בן ברק: אמירה נכונה.
רם בן ברק: איזה זמנים אתם רוצים?
טליה לנקרי: אני מציעה שקודם יציגו את התמונה מה השתנה לפני שאומרים מה מחזירים.
נירה שפק: לא צריך להציג לנו את התמונה, צריך להחזיר, נקודה, כי הצבא יודע בדיוק מאיפה הוא לקח.
נירה שפק: עד שיציגו לנו ועד שיבואו – לא, ליישר.
רם בן ברק: עמירם, אני חושב שזה בגזרה שלך.
רם בן ברק: בוא נקבע שבעוד שבועיים מהיום תבואו עם תמונה מלאה מאיפה לקחו ולו"ז להחזרה.
רם בן ברק: אני חושב ששבועיים זה הוגן.
עמירם מלכה: אין שום בעיה.
עמירם מלכה: לרגע לא התווכחתי עם צחי מבני יהודה, אם הוא אמר שלקחו לו את הנשקים – לקחו.
עמירם מלכה: אני לא יודע את הסיבה, אני גם צריך להחזיר לך, אדוני היושב-ראש, את הסיבה.
עמירם מלכה: בהנחה שלקחו את הנשקים, יכול להיות שיש סיבה מאוד מוצדקת.
עמירם מלכה: סתם אתן דוגמה: השתכנע המפקד המרחבי שהסיכוי שיגנבו נשקים מבני יהודה הוא כזה שאסור להשאיר שם נשק.
עמירם מלכה: זאת סיבה מספיק טובה לקחת משם נשק, למשל.
עמירם מלכה: אבל אחזיר תשובה בתוך שבועיים.
רם בן ברק: אומר צחי, במקרה כזה רק תודיעו לנו שנפרק את כיתת הכוננות, כי כיתת כוננות ללא נשקים היא - - -
עמירם מלכה: אני לא מתווכח בנושא.
נירה שפק: זה כמו שתשים סיור משטרה בלי הניידת ותגיד להם רק לעשות קולות של צ'קלקה וללכת על המדרכה.
נירה שפק: נו באמת.
עמירם מלכה: עוד משפט, ברשותכם.
עמירם מלכה: נמצא שם סגן מפקד מג"ב, יש יישובים שהם באחריות משטרת ישראל ומי שאחראי לתת את הנשקים זה משטרת ישראל ולא צה"ל.
עמירם מלכה: גם את זה צריך לקחת בחשבון.
עמירם מלכה: צה"ל הוא תמיד בחזית, אבל יש עוד גורמים רלוונטיים, וחלק מהיישובים שכנראה נלקחו מהם נשקים זה לא היה על ידי צה"ל.
דפנה כהן סידס: כל הגופים אספו נשקים – גם משטרה, גם מג"ב וגם צה"ל?
דפנה כהן סידס: מי אסף את הנשקים?
נירה שפק: רק אלוהים יודע מסתבר.
רם בן ברק: טליה, אם את שומעת, בהזדמנות שאת בירושלים בואי נקבע יחד ונניע עבודת מטה לגבי אותו משמר אזרחי.
רם בן ברק: נעשה על זה חשיבה יחד.
רם בן ברק: ביחד זה פגישה, אתם תעשו את זה.
טליה לנקרי: בשמחה, אדוני.
טליה לנקרי: יש לי כמה רעיונות.
רם בן ברק: נקבע פגישה.
רם בן ברק: אני נועל את הישיבה.
רם בן ברק: אני פותח את הדיון על איכות המזון בצה"ל.
רם בן ברק: לפי סעיף 120(ב)2 לתקנון הכנסת הישיבה פתוחה.
רם בן ברק: התכנסנו בעקבות תחקיר שהיה בטלוויזיה בערוץ 12, כולם לשמחתי, הורים לילדים שמשרתים בצבא ואנחנו מכירים את הבעיה גם מקרוב, גם לגבי האיכות וגם, כמו בזמן הקורונה הבן שלי סיפר לי שנתקעים במקום ולא מקבלים אוכל, למזלו הוא חזק והוא שרד.
רם בן ברק: גם חברת הכנסת רוזין תספר לכם עוד מעט שהבן שלה לפעמים נשאר רעב.
רם בן ברק: אנחנו חושבים שהמזון חשוב, באיכות שלו ושאלנו כמה שאלות בבקשה לדיון ונשמח לשמוע את התגובה שלכם לשאלות ומה צה"ל עושה כדי לשמור על רמה כמות ואיכות של המזון.
אלוף איציק תורג'מן: צוהריים טובים, איציק תורג'מן, ראש אגף טכנולוגיה, לוגיסטיקה ורפואה של צה"ל.
אלוף איציק תורג'מן: נמצא אתי רונן, קצין לוגיסטיקה ראשי ונורית קדוש, ראש מחלקת ההשברה שזה כל עולם הרכש של המזון.
אלוף איציק תורג'מן: בדומה למה שנאמר בוועדה בנושא ההיסעים, אני רואה את זה כתהליך.
אלוף איציק תורג'מן: נרצה להראות לכם את עולם המזון ואת האתגר שבו.
אלוף איציק תורג'מן: כפי שאני פותח בכל ועדה, יש לי אחריות על קיום צה"ל הכולל את כל מה שנדרש למעטפת לחייל, מזון, רפואה, לבוש, היסעים ומגורים.
אלוף איציק תורג'מן: קצין הלוגיסטיקה הראשי אחראי על הסתכלות הכוללת של מערך המזון.
אלוף איציק תורג'מן: הוא יציג בפניכם את האתגר ואת הדברים שנעשו ונעשים ונשמח לענות על שאלות.
תא"ל רונן כהן: שלום לכולם, שמי רונן, נמצא בתפקידי כשנתיים.
תא"ל רונן כהן: העיסוק בתחום התזונה בשנים האחרונות צובר תאוצה בצה"ל.
תא"ל רונן כהן: יש לי גם פרספקטיבה של אבא שהבת שלו השתחררה מהצבא לפני שנתיים ויש לי עוד שניים בדרך לגיוס, כך שהעניין הזה מעסיק אותי גם בבית.
תא"ל רונן כהן: אתן סקירה איך חייל אוכל בצה"ל ביחידות השונות ולאחר מכן אמשיך לגבי מה אנחנו הולכים לעשות ומה כבר התחלנו לעשות בעניין.
תא"ל רונן כהן: לגבי האתגרים, יש מספר שיטות הזנה שתכף אפרט עליהם, יש מתח שתופס אותנו בעיקר בשנים האחרונות בין בריא לטעים.
תא"ל רונן כהן: זה מתח שתופס אותנו גם בבית.
תא"ל רונן כהן: מיכון מטבחי מתקדם שמאפשר לנו לעשות הרבה יותר ולהקל על צוותי המטבח.
תא"ל רונן כהן: הכשרות מאוד מחמירה בצבא.
תא"ל רונן כהן: אנחנו הולכים לכשרות קיצונית, למשל אנחנו לא יכולים לאפשר בישול חלבי כמעט באף מטבח בצה"ל רק בגלל הספק.
תא"ל רונן כהן: הספק הזה שאולי נגעה מזלג בשרית בסיר חלבי מכניסה אותנו לאירוע גדול וזה מגביל אותנו ומצמצם משמעותית את האיכויות של ארוחת הבוקר והערב.
תא"ל רונן כהן: אתן סקירה גם על שרשרת תעשיית המזון שנשענת על התעשייה במדינת ישראל, התשתיות, האנשים, שזה אירוע ענק כי אנחנו בתחרות מול המשק האזרחי.
תא"ל רונן כהן: במדינת ישראל חסרים אלפי טבחים ואנחנו "רבים" איפה הטבח הזה יהיה אם בצה"ל או באזרחות.
תא"ל רונן כהן: בסוף יש את חוויית הסועד.
תא"ל רונן כהן: למה אנחנו מגייסים את הנוער הזה.
תא"ל רונן כהן: זה נוער איכותי, עם דרישות גדולות.
תא"ל רונן כהן: בעבר נלחמנו בתחרות מול האוכל של אימא, היום אני מתמודד מול ג'פניקה, BBB, קלומפוס, כביש 90 ועם השירות של וולט.
תא"ל רונן כהן: עם זה אני מקבל את החיילים האלה היום.
תא"ל רונן כהן: לא רק עם אימא.
רם בן ברק: זה רק לגבי אלה שמשרתים בתל אביב
מיכל רוזין: אימא ואבא.
מיכל רוזין: שניהם דואגים לילדים אותו דבר.
תא"ל רונן כהן: צודקת לגמרי.
תא"ל רונן כהן: אנחנו מחזיקים 380 מטבחים בצה"ל, 78 מתוכם הם מטבחים מאוזרחים בשיטת קבלן.
תא"ל רונן כהן: 100 מטבחים הם בקצה המבצעי בגדוד, פלוגה באימון.
תא"ל רונן כהן: אנחנו מאכילים - - - איש ביום.
תא"ל רונן כהן: מול מפגשים של בוקר, צוהריים וערב זה כ - - - מפגשים ביום.
תא"ל רונן כהן: פוטנציאל של תלונה, הערה, חוסר שביעות רצון של - - - ביום.
תא"ל רונן כהן: יש לי מוקד פניות ואני מקבל כ-15 פניות ביום.
אופיר סופר: הבא"חים זה קצה מבצעי?
תא"ל רונן כהן: כן.
תא"ל רונן כהן: יש 775 נגדי תזונה שהם אחראים על האכלת כלל הסד"כ.
תא"ל רונן כהן: הם אנשי המקצוע ואני גם אומר מה עובר נגד כזה בהכשרה.
תא"ל רונן כהן: יש עלייה משמעותית באוכלוסיות מגוונות כמו טבעונים צמחונים, זה מגדיל את ההוצאה.
תא"ל רונן כהן: קורונה - בקורונה רוב הסד"כ הלוחם של צה"ל לא יצא הביתה.
תא"ל רונן כהן: זה העמיס את סופי השבוע והחגים, יצאנו במבצע וגייסנו 160 שפים מהאזרחות כדי לחזק את הטבחים ביחידות.
תא"ל רונן כהן: היה מצב של ווין-ווין, אפשרנו תעסוקה לאנשים שהיו חסרי תעסוקה וחיזקנו את היחידות.
תא"ל רונן כהן: העסקנו אותם במשך 180 יום כדי לתת מענה בקורונה.
תא"ל רונן כהן: צה"ל לא מטבח מלונאי אלא מטבח מוסדי בהגדרה שלו.
תא"ל רונן כהן: במטבח מלונאי אני יכול להחזיק 100 איש שיאכילו 1,000, במטבח מוסדי אני יכול להחזיק 100 איש שיאכילו 10,000 וגם 20,000.
תא"ל רונן כהן: במטבח מלונאי המנה היא אישית ובמטבח מוסדי המנה היא כללית.
תא"ל רונן כהן: היקפי הבישול הם שונים, התפריט שונה והיחס למנה שונה לגמרי.
תא"ל רונן כהן: מה גם שכוח האדם שמבשל אותו הוא אחר בין מטבח מוסדי למלונאי.
תא"ל רונן כהן: במלונאי כל עובדי המטבח מוסמכים.
מיכל רוזין: תשווה לקיבוץ לא לבית מלון, גם שם הכמויות גדולות.
מיכל רוזין: גם שם הטבחים לא מוכשרים לזה, הכמויות גדולות, תשווה לזה.
תא"ל רונן כהן: קיבוץ זה מטבח מוסדי ולא מלונאי.
תא"ל רונן כהן: כשאני מדבר על מטבח מוסדי אלה ספקי המזון הגדולים במדינת ישראל וכמובן הקיבוצים שמחזיקים חדרי אוכל גדולים.
תא"ל רונן כהן: לגבי שיטות הזנה לחייל, יש מספר אופציות שנפתחות בשנים האחרונות להזנת חייל כשחדר האוכל זו השיטה הקונבנציונאלית.
תא"ל רונן כהן: חלק מהחיילים מקבלים דמי כלכלה, תלוי במשימה שלהם, יש כאלה שמקבלים את זה בגין נהיגה, חיילים שכל הזמן בכבישים ומזינים להם כרטיסים.
תא"ל רונן כהן: יש כרטיס מגנטי שמאפשר לחיילים לקנות גם בתחנות וגם כרטיסים ליחידה לקניה ברשתות אזרחיות.
תא"ל רונן כהן: אנחנו מאפשרים לכל מנהלי המטבח כרטיסי רכש, לפרודוקטים מסוימים.
תא"ל רונן כהן: כל מגוון שיטות ההסעדה נפתחו בצה"ל, אפשר להזמין היום מגשי פיצה, קייטרינג לאירועים, אפשר להזמין פוד טראק עם המבורגרים לאירוע ספציפי בין אם זו פעילות נקודתית או אירוע חגיגי.
תא"ל רונן כהן: אפשר להזמין גם מנות מיוחדות.
תא"ל רונן כהן: במתקנים אזרחיים השיטה מופעלת כולה על ידי הזכיין.
תא"ל רונן כהן: אפשר לראות תפריט לדוגמה ללוחם, המתח הוא בין בריא לטעים.
תא"ל רונן כהן: התפריט בנוי מארוחת הבוקר עד ארוחת הערב, כולל ארוחות ביניים.
תא"ל רונן כהן: ככה אנחנו מתמחרים את לוח המזון של החייל, לאור זה אנחנו משלמים את התקציב ליחידה.
תא"ל רונן כהן: כאשר נתנו דגש בשנה האחרונה על חיזוק החלבון לאורך כל היום.
תא"ל רונן כהן: מנת הבשר עלתה ל-150% אבל בבוקר ובערב הוספנו פרודוקטים כדי לחזק את החלבון, זה חלק מהעניין של חיזוק החייל בפעילות שלו, בדגש על הלוחם.
תא"ל רונן כהן: יש לזה תרגום ישיר לצריכה קלורית הנדרשת אל מול הפעילות של החייל, תזונאים עושים את זה.
תא"ל רונן כהן: כמה צורך חייל בפעילות נייחת, בינונית וכו', לאור זה מה אני אמור לתת לו בחלבון ברמה היומית.
תא"ל רונן כהן: צרכים ייחודיים – אפשר לראות את הכמויות למשק המזון לטבעונים, יש תפריטים שנכנסים ב-2022.
תא"ל רונן כהן: אנחנו מאפשרים את כל הדברים להזמנה, פריטים מאוד יקרים.
תא"ל רונן כהן: מנהל מטבח היחידה מגוון בין הפריטים האלה לבין הדברים שהוא עושה לבד, יש יותר טובים, יש פחות טובים.
תא"ל רונן כהן: לא נסיים את השיח שלי, לפחות בזה, שאני שבע רצון באופן מלא מהשירות.
רם בן ברק: אתם אחראים גם לגדנ"ע?
תא"ל רונן כהן: לא, הגדנ"ע לא שלי.
תא"ל רונן כהן: אפשר לתת דוגמה לסרטון הסברה לחיילים.
תא"ל רונן כהן: איך משווקים את זה.
תא"ל רונן כהן: החיילת בסרטון היא אנג'ל ברנס, כוכבת רשת ידועה, היא זו שמנגישה את המידע ישירות לחיילים, הנוער מכיר אותה.
תא"ל רונן כהן: לגבי שרשרת אספקת המזון, אנחנו נשענים על התעשייה במדינת ישראל ואנחנו רוכשים את אותו מזון שכל התעשייה רוכשת.
תא"ל רונן כהן: יש לנו ביקורות במפעלים, יש במרכז האספקה מעבדה כימית שלנו בפיקוד סגן אלוף עם כימאי מזון.
תא"ל רונן כהן: כל פריט שנכנס לצבא עובר בקרה, בקרת קמחים, בקרת סוכרים ועוד.
תא"ל רונן כהן: הרבנות הצבאית נותנת לזה הכשר.
תא"ל רונן כהן: יש מפרטים לכל פריטי המזון שיוצאים במכרז לספקים, דרך מנה"ר.
תא"ל רונן כהן: ברכש, אספקה, כל מה שנכנס לצה"ל נבדק באופן שוטף, מדגמי, עם הוראות איך מקבלים את המזון, קירור, אחסנה יבשה וכן הלאה.
תא"ל רונן כהן: יש ביקורות טיב שקורות תוך כדי.
תא"ל רונן כהן: יש הוראות שהצבא הוציא ביחס לאיך משנעים את המזון, איך מאחסנים אותו וכן הלאה.
תא"ל רונן כהן: האחסנה והשינוע קורה במרכז האספקה, במספר הבסיסים בצפון, בדרום ובמרכז.
תא"ל רונן כהן: יש לנו יכולת בין רכש ישירות למטבחים, שיווק ישיר בעיקר של מוצרי חלב.
תא"ל רונן כהן: היינו רוצים להגדיל את זה, לחסוך את התחנה באמצע באחסנה בבסיסי צה"ל.
תא"ל רונן כהן: אנחנו בשיח עם המשווקים הגדולים, מסתבר שאנחנו לא כל כך אטרקטיביים בהיקפים.
תא"ל רונן כהן: אנחנו לא אטרקטיביים ביחס לשוק במדינת ישראל.
תא"ל רונן כהן: לכן כרגע השיווק הישיר עוסק בעיקר בירקות ומוצרי חלב.
תא"ל רונן כהן: לגבי העיבוד והבישול, מה שקורה ביחידה קורה על ידי אנשי מקצוע עם חניכה ובקרה.
תא"ל רונן כהן: יש לנו צוות בקרה שכולל גם צוות מקצועי, גם בריאות הצבא וגם רבנות.
תא"ל רונן כהן: יש הוראות ספציפיות שעוסקות בעניין וחלקן נמצאות בתיקוף.
תא"ל רונן כהן: יש הכשרות מרמת חייל חובה עד הנגד.
תא"ל רונן כהן: לגבי הכשרות החייל החובה אני לא שבע רצון מההכשרות, אראה עוד מעט מה אנחנו עושים עם משרד העבודה בעניין.
תא"ל רונן כהן: סקר שביעות רצון קורה כל הזמן, אנחנו מקבלים באופן עיתי את הדו"ח הזה.
תא"ל רונן כהן: בקריית ההדרכה זה סקר שביעות שנעשה על ידי חברה אזרחית, היתר קורה על ידי יחידות חיצוניות שלנו.
תא"ל רונן כהן: מספרים – מה קורה בחודש ממוצע בצה"ל.
תא"ל רונן כהן: אפשר לראות את הכמויות 770 טון בשר ועופות ועוד 40 טון של תחליפי בשר.
תא"ל רונן כהן: 35 יחידות שעוברות ביקורת במהלך החודש, 7 הכשרות חדשות שנפתחות בכל חודש בצה"ל.
תא"ל רונן כהן: 2.3 מיליון ביצים צה"ל רוכש ומספק ליחידות בחודש ממוצע.
תא"ל רונן כהן: שיטות הזנה – נתון מעניין כדי להסביר ולמקד את מרחב הבעיה שאנחנו עוסקים בה כרגע.
תא"ל רונן כהן: 300 מטבחים צבאיים באופן מלא, זה אומר שהאנשים שלנו הם אנשי צבא שמפעילים את המטבח, הפרודוקטים נקנים דרך הצבא, התשתיות של הצבא והמיכון של הצבא.
תא"ל רונן כהן: השיטה השנייה נקראת מיקור חוץ חלקי , זה אומר כוח האדם הוא קבלני, יש 60 מטבחים כאלה, מנהל המטבח צבאי והפרודוקטים של הצבא.
תא"ל רונן כהן: השיטה השלישית זה מיקור חוץ מלא, יש 15 מטבחים כאלה, שלמעט התשתית והמיכון הכול קורה על ידי הספק האזרחי.
תא"ל רונן כהן: הוא רוכש את הפרודוקטים, הוא מביא את האנשים.
תא"ל רונן כהן: הוא רוכש את הפרודוקטים על פי כללים שכתובים לו בחוזה.
תא"ל רונן כהן: אין לי נגיעה במזון שרוכש הספק באופן מלא.
תא"ל רונן כהן: אני עושה בקרה מדגמית.
תא"ל רונן כהן: אני לא נוגע בזה כמו שאני נוגע בשרשרת האספקה שלי.
תא"ל רונן כהן: BFI אירוע סינגולרי שקורה בקריית ההדרכה, בו יש זכיין שקיבל את המכרז על קריית ההדרכה, מפעיל ספק משנה, במקרה הזה, מי שרוכש את המזון למטבח זה הספק עצמו, הכול שלו באופן מלא.
רם בן ברק: שם היה התחקיר?
תא"ל רונן כהן: זו הסתכלות על צה"ל דרומה, אירוע סינגולרי שאנחנו שואלים את עצמנו האם זו השיטה הנכונה גם ליתר היחידות שיורדות דרומה?
תא"ל רונן כהן: בקריית ההדרכה יש בממוצע 8,000 איש ביום, זה אירוע ענק.
תא"ל רונן כהן: אני עוסק אופן אישי בסיפור של מטבח קריית ההדרכה, גם כי אני מפקד על קריית ההדרכה, אבל כיוון שהאירוע הוא אירוע מורכב בין מנהלת משרד הביטחון, זכיין, לצה"ל, זה אירוע סינגולרי שמעסיק אותנו.
רם בן ברק: תחקרתם את האירוע הזה?
תא"ל רונן כהן: תחקרנו אותו שנה שעברה.
תא"ל רונן כהן: לגבי קריית ההדרכה, בשנה שעברה בערב פסח הייתה ביקורת פתע של הרמטכ"ל על סוגיית המזון.
תא"ל רונן כהן: הוא נכנס למטבח, לחדרי האוכל, פתחנו ארבעה צוותי שיפור עם משרד הביטחון והזכיין עצמו.
תא"ל רונן כהן: הוספנו מנה עיקרית לצוהרים.
תא"ל רונן כהן: המקום היחידי בצה"ל שמאפשר לחייל לקחת פעמיים מנת בשר זו קריית ההדרכה.
תא"ל רונן כהן: מאז שהפעלתי את זה, מתוך 8,000 איש בממוצע רק 1,000 ביום השתמשו בזה.
תא"ל רונן כהן: זה לא אטרקטיבי בעיני החיילים כמו שחשבנו שיהיה.