GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבי דיכטר: מדובר בחובת דיווח לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת בתחילת כל חודש, על מספר הבקשות.
אבי דיכטר: אני זוכר את הדיונים, גם כחבר בוועדה וגם כיושב-ראש הוועדה.
אבי דיכטר: נדמה לי שעמיתיי שיושבים כאן, חברי הכנסת – מי שנכח בדיונים – תמיד היו ויכוחים על הנתונים.
אבי דיכטר: כשנתונים היו צריכים להיות מסוכמים בסוף שנה, היו אי בהירויות, אי הסכמות ומחלוקות.
אבי דיכטר: נדמה לי שאם ועדת החוץ והביטחון תקבל דיווח חודשי, נדע אל נכון בדיונים בסוף השנה איפה אנחנו עומדים בצורה מדויקת, ולא נצטרך להמתין שנה שלמה כדי להבין לאן הדברים הולכים.
אבי דיכטר: בנוסף לדברים שאמרתי, אני מודה שבבחינה של החוקים, גם הממשלתיים וגם שלוש הצעות החוק, כולל שלי, מצאתי שני סעיפים נוספים.
אבי דיכטר: אני ממליץ מאוד לוועדה לדון בהם, מפני שהם מאוד רלוונטיים.
אבי דיכטר: הם לא טכניים, אבל הם טכנו-מהותיים.
אבי דיכטר: נתון מאוד מעניין שאף פעם לא עסקנו בו בתיקוני החקיקה או בהארכות השעה, אומר כך: אין בחוק סעיף שאומר מפורשות, שאדם ששוהה בישראל שלא כדין, הבקשה שלו לא תטופל והוא יגורש מהשטח.
אבי דיכטר: זה נראה דבר טריוויאלי.
מיכל רוזין: אני מוכנה לדיל, מי שכן - - -
אבי דיכטר: אי-אפשר שמדינת ישראל תעסוק בבקשה, בין אם מוצדקת ובין אם לא מוצדקת, של מישהו ששוהה בישראל שלא כדין.
אבי דיכטר: אני אומר את זה, כי זה מבחינת עשייה והרתעה גם יחד.
אבי דיכטר: זה סעיף אחד, שאני ממליץ לוועדה להוסיף למסכת הדיונים.
אבי דיכטר: הסעיף השני קשור בנו ולא קשור בנו.
אבי דיכטר: לאורך השנים הוגשו עשרות אלפי בקשות, וגם אושרו לא מעט.
אבי דיכטר: כשאתה מסתכל, חלק מהבקשות עוסקות בכלל בפליטים, שמוגדרים באונר"א כפליטים.
אבי דיכטר: אני מזכיר לכם, כל אזרח שני בשטחי יהודה, שומרון ועזה, מוגדר באונר"א כפליט.
מוסי רז: אין שם אזרחים; נתינים.
אבי דיכטר: כל אזרח שני - - -
רם בן ברק: חברים, שנייה אחת.
רם בן ברק: אני מודיע לכם, זה דיון טעון ואני לא אהסס להוציא מכאן אנשי קואליציה ואופוזיציה שיפריעו לי בדיון.
רם בן ברק: כל אחד שיתאפק, יגיע זמנו לדבר, והוא ידבר.
רם בן ברק: אני לא מתכוון לקיים דיון עם צעקות אחד מול השני.
רם בן ברק: בבקשה, דיכטר.
אבי דיכטר: סוגיית הפליטים היא הרבה מעבר לסוגיה ישראלית.
אבי דיכטר: אתה קולט מישהו ונותן לו אשרת שהייה בישראל, הוא מוגדר באונר"א כפליט, אין הצלבה בין הנתונים האלה.
אבי דיכטר: האיש הזה או האישה הזאת, הם ילדיהם, נכדיהם, ניניהם ועד סוף כל הדורות.
אבי דיכטר: הרי הגדרה של פליט היא הגדרה מוזרה עד אבסורדית בקנה מידה עולמי.
אבי דיכטר: כל מי שהיה בארץ ישראל בין יוני 1946 למאי 1948, הוא וצאצאיו עד קץ כל הדורות מוגדרים כפליטים.
אבי דיכטר: לסבר את האוזן, 71% מהעזתים מוגדרים פליטים.
אבי דיכטר: 25% מהעזתים גרים היום במחנות פליטים.
אבי דיכטר: אני חושב שתרומתה הצנועה של מדינת ישראל, והכנסת בחקיקה הזאת, היא קודם כול לקבוע שכל מי שמוגדר כפליט, ומעמדו משתנה, כלומר הוא מקבל אשרה כלשהי במדינת ישראל, יהיה חייב לוותר על מעמדו כפליט.
אבי דיכטר: הוא וכל צאצאיו.
אבי דיכטר: אחרת, אנחנו מגדלים גם אזרח או תושב במעמד כלשהו, וברמה העולמית יש עדיין פליט שיושב על ה-payroll של אונר"א.
אבי דיכטר: אני חושב שבנושא הזה לא נגענו, ואני מודה שישבתי עם אנשים שמבינים ומתמצאים בדברים האלה.
אבי דיכטר: יושב כאן מומחה לנושא הזה, מוריס הירש, שמכיר את הדברים היטב.
אבי דיכטר: הוא עורך דין, יועץ משפטי לשעבר, והוא האיר את עיניי בנושא הזה.
אבי דיכטר: אני מודה לו, וגם חושב שהנושא הזה הוא ממין עניינה של הוועדה.
רם בן ברק: בהחלט נקודה מעניינת.
צבי האוזר: מציעי החוק לא מדברים קודם?
רם בן ברק: נלך לפי הסדר.
אמילי חיה מואטי: אני לא דיברתי.
רם בן ברק: הגעת אחרונה.
אמילי חיה מואטי: הגעתי ראשונה, ויצאתי.
צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, יש מציעי חוק.
צבי האוזר: הוועדה הזאת דנה בהצעות חוק, ואני מציע שמציעי החוק יציגו את החוק, כמו שהציג את זה דיכטר, ואז אנשים יגיבו להצעות החוק.
רם בן ברק: אתה ממהר?
רם בן ברק: כולם קראו את הצעת החוק.
צבי האוזר: קראו, אבל יש בכל זאת איזשהו הסבר.
רם בן ברק: חבר הכנסת שמחה רוטמן נמצא בזום, בבקשה.
רם בן ברק: אני רק רוצה להדגיש, שלפנים משורת הדין אני מאפשר לך לדבר בזום, למרות שבעיקרון אסור.
רם בן ברק: מאחר ואתה מגיש ההצעה, אני אתן לך להגיד את דברך.
שמחה רוטמן: אני מודה לך על כך, וזה באמת עניין חריג.
שמחה רוטמן: זה גם בגלל השינוי של הרגע האחרון במועד הדיון, כך שלא יכולתי להיערך.
שמחה רוטמן: בחדר הוועדה נמצאת חברת סיעתי, וגם היא חתומה על החוק.
שמחה רוטמן: במידת הצורך, היא תוכל גם להרחיב וגם לדבר.
שמחה רוטמן: אני רוצה להגיד מעט דברי פתיחה בעניין החוק הזה, ובעיקר בעניין שעלה גם בדברים של חלק מהדוברים לפניי, וזה עניין המכסות והשקיפות.
שמחה רוטמן: חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), הוא מלכתחילה סוג של פלסטר, וצריך להגיד את האמת.
שמחה רוטמן: הוא סוג של פלסטר ששמנו על הכניסה לישראל, בין היתר בגלל פסיקת בג"ץ.
שמחה רוטמן: הרבה מאוד מהאנשים, גם מהמציעים שלו בתחילה – הוא גם שונה לאורך השנים, מאז שהוא נחקק לראשונה והוסיפו לו עוד ועוד חריגים – היו אומרים, אם היו שואלים אותם, והם אמרו את זה גם בקולם, שהם היו מעדיפים סגירה מוחלטת.
שמחה רוטמן: כדי לא לממש את אותה זכות שיבה מומצאת של הערבים לתחומי ישראל הקטנה, באמצעות נישואים, צריך לאסור על הדבר הזה לגמרי.
שמחה רוטמן: כל אחד יכול לבחור את בן הזוג שלו כרצונו, אבל שערי הכניסה לישראל לא חייבים - - -
מוסי רז: למה הוא מתכוון?
מוסי רז: אני לא מבין.
אמילי חיה מואטי: ישראל, אחת המעצמות הכי משמעותיות בעולם, פתאום היא קטנה?
אמילי חיה מואטי: באמת.
מיכל רוזין: לתאר את ישראל כישראל הקטנה?
רם בן ברק: את לא חייבת להסכים.
רם בן ברק: אני מניח שאת לא היחידה שלא מסכימה.
אורית סטרוק: מיכל, ישראל הקטנה זה הביטוי של ישראל בגבולותיה הריבוניים הנוכחיים.
מיכל רוזין: ישראל היא מדינה ריבונית - - -
אורית סטרוק: ככה אנחנו קוראים לזה, ותתרגלו.
מיכל רוזין: תתרגלו?
מיכל רוזין: את פוגעת בעצמאותה ובריבונותה של מדינת ישראל, כשאת קוראת לה "הקטנה".
אורית סטרוק: אנחנו אומרים: בגבולותיה הקטנים, הנוכחיים.
רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, אני מבקש.
יוסף טייב: מיכל, אני אסביר לך.
יוסף טייב: זה כמו רוסיה הקטנה.
מיכל רוזין: לא צריך להסביר לי.
אורית סטרוק: ממש אותו גודל כמו רוסיה הקטנה.
רם בן ברק: אני אומר לכם, אני לא אהסס.
אורית סטרוק: אותו גודל, אותו מרחק.
רם בן ברק: אורית, אני מזהיר אותך פעם ראשונה, רוזין, אני מזהיר אותך.
אורית סטרוק: איך זה עובד?
אורית סטרוק: היא התפרצה ראשונה, ואותי מזהירים?
רם בן ברק: אני מזהיר אותך עכשיו פעם שנייה.
רם בן ברק: רוזין, אני מזהיר אותך פעם ראשונה, וגם אותך, אמילי, אני מזהיר פעם ראשונה.
אמילי חיה מואטי: איך אני קשורה?
רם בן ברק: את קשורה, כי את מתפרצת.
רם בן ברק: אל תעמידו אותי במבחן, גם ככה באתי היום עם מצב רוח לא מי יודע מה.
שמחה רוטמן: המימוש של זכות השיבה, הלא קיימת, שמנסים לעשות לתחומי ישראל, ניסו להציג אותו כאילו הוא מתנגש.
שמחה רוטמן: כאילו העובדה שמדינת ישראל מנסה לחסום אותו, פוגעת בזכות לחיי משפחה.
שמחה רוטמן: בגלל אותה טענה, גם משפטית מופרכת, וגם תקדימית מבחינה בין-לאומית מופרכת, מדינת ישראל מחוקקת פעם אחר פעם את חוק האזרחות כהוראת שעה.
שמחה רוטמן: היא מאריכה אותו מפעם לפעם, ומוסיפה לו סייגים וחריגים מפעם לפעם.
שמחה רוטמן: הכול מאימת בית המשפט העליון.
שמחה רוטמן: דרך המלך לתקן את זה, כפי שאמר לפניי חבר הכנסת אבי דיכטר, היא להציב את העקרונות הללו בחוק יסוד ההגירה, וכך שמדינת ישראל תהיה מדינה ריבונית, שקובעת לעצמה מי יכול לבוא בשעריה.
שמחה רוטמן: עד שהדבר הזה יקרה – ניסינו לעשות את זה גם בכנסת הזאת, וכמובן, בשל המבנה הקואליציוני התמוה מאוד שיש עכשיו, הדבר הזה לא התקדם.
שמחה רוטמן: צריך לנסות לשמר סטטוס קוו.
שמחה רוטמן: שימור הסטטוס קוו עמד בסכנה מהיום הראשון שבו הוקמה הממשלה הזאת.
שמחה רוטמן: באו אנשי מרצ, אנשי רע"מ וחלק מאנשי מפלגת העבודה, ודרשו רוויזיות ושינויים במדיניות ההגירה של ישראל.
שמחה רוטמן: הרוויזיות והשינויים האלה היו אמורים לעבור במסננת של מה שמכונה הוועדה ההומניטרית, או כל מיני הקלות נוספות, של חוק האזרחות (הוראת שעה).
שמחה רוטמן: זאת הסיבה לכך שמלכתחילה התנגדנו לשתף פעולה בהעברתו של החוק, מכיוון שהחוק בנוסחו ללא תיקונים, מאפשר בשיקול דעת של שרת הפנים, לאשר עוד ועוד כניסות, בעצם ללא הגבלה.
שמחה רוטמן: המגבלה היחידה היא הוועדה ההומניטרית, שיכולה לעבוד בקצב מהיר יותר, היא יכולה להעביר יותר פניות לאישור השרה, והשרה גם יכולה לאשר יותר.
שמחה רוטמן: לכן, דרשנו שתהיה איזושהי מכסה.
שמחה רוטמן: הלוואי והיינו יכולים לייצר את המכסה הזאת בחוק יסוד: ההגירה, כפי שרצינו, אבל הדבר הזה לא קיים כרגע.
שמחה רוטמן: המכסה שדרשנו, תהיה מבוססת על הסטטוס-קוו.
שמחה רוטמן: כלומר, אנחנו רוצים שכל זמן שהקואליציה הזאת קיימת, לצערנו, לא יהיה מצב שבו שערי הכניסה של מדינת ישראל נתונים לסחיטה על ידי מפלגות החברות בקואליציה, שדורשות עוד ועוד אישורים.
שמחה רוטמן: לכן, דרישת המכסות שלנו היא דרישת סטטוס קוו.
שמחה רוטמן: היא לא דרישה להחמיר את המצב, היא לא דרישה לשנות את המצב לטובה, כפי שרצינו בחוק יסוד: ההגירה, אלא היא דרישה שמבוססת סטטוס קוו.
שמחה רוטמן: בהצעת החוק הפרטית שלי, המכסות מבוססות על מה שהתרחש בשנת 2017.
שמחה רוטמן: אפשר בהחלט לחשוב על דרך אחרת לשקף את הסטטוס קוו, אבל הרעיון המרכזי של שיתוף הפעולה הדי נדיר שהיה פה בין חלקים בקואליציה לבין אופוזיציה, היה כדי לשמר את הסטטוס קוו ולא להפוך את הסיטואציה הפוליטית של הקואליציה, למשפך עבור זכות השיבה.
שמחה רוטמן: אני לא ארחיב בזום.
שמחה רוטמן: יש חברי כנסת אחרים שנמצאים שם, ויוכלו להגיד את זה טוב ממני אפילו.
שמחה רוטמן: אני מאוד מודה ליושב-ראש הוועדה גם על קביעת הדיון בקצב מהיר, כדי לקדם את החוק הזה – אני חושב שחשוב לקדם את החוק הזה בהקדם – וגם על האפשרות שאני אוכל להתייחס באופן חריג ויוצא מן הכלל באמצעות הזום.
צבי האוזר: אנחנו מתכנסים לדיון בנושא מאוד טעון.
צבי האוזר: מדינה נאלצת מעת לעת לדון בעניינים, כאשר ערכי יסוד, עליהם היא מושתתת, מתנגשים, והיא צריכה להכריע לטובת איזה ערך יסוד היא מכריעה.
צבי האוזר: אבן הראשה של שיקול דעת לאומי, הוא ערך החיים כמובן.
צבי האוזר: צריך להבין מהו הקונטקסט ומהו הרקע לאותה חקיקה, לאותה הוראת שעה, שמלווה את ישראל מ-2003.
צבי האוזר: מ-1993 ועד 2003, כאשר אותה הוראה לא הייתה, פוסט הסכמי אוסלו, השתקעו במדינת ישראל כ-140 אלף פלסטינים.
צבי האוזר: המספר הזה הוצג בפני הוועדה הזאת על ידי המשנה ליועץ המשפטי בתוארו דאז, מני מזוז.
צבי האוזר: יש פרוטוקולים, יש עדות וצריך להבין את הקונטקסט של הדברים – כ-140 אלף איש היגרו בעשור, כאשר ישראל ראתה לנכון לאפשר את אותה מסגרת נישואים ללא הבחנה וללא התערבות.
צבי האוזר: לצערנו, בשנת 2000, בשל אירועים כאלה ואחרים, פורצות מהומות שלימים מכונות האינתיפאדה השנייה.
צבי האוזר: באינתיפאדה השנייה נרצחים למעלה מ-1,000 אזרחים, וכאשר בוחנים את המעורבות של אזרחים ישראלים באותן מהומות – כמובן, לא באחריות מלאה לכל ה-1,000 – רואים היקף מדאיג, חסר פרופורציות של מעורבות בטרור, של אנשים שהיגרו בעשור שלפני כן, מתוך אותם 140 אלף איש.
צבי האוזר: אני מדבר איתך על הדיונים ב-2003, ומפנה אותך לפרוטוקול.
צבי האוזר: אשר על כן, מדינת ישראל מחליטה לטפל בעניין הזה, שהוא בעיה נרחבת, באותו זנב או אפידרמיס דק, ומסדירה הסדר שכולו מפוקס וממוקד על ענייני ביטחון.
צבי האוזר: בעצם, מדינת ישראל אוסרת, למעט חריגים, על אותה אפשרות של הגירה באמצעות נישואים.
צבי האוזר: אגב, היא איננה מונעת נישואים, כאשר אזרח ישראלי רוצה לעבור ליהודה ושומרון.
צבי האוזר: אבל הדברים האלה לא מתקבלים, כמובן.
צבי האוזר: ההסדר הזה מאושר על ידי ממשלות ישראל, על כל הרכביהן – ימין, שמאל, ממשלות אחדות מ-2003 ועד עכשיו.
צבי האוזר: ההסדר הזה מאושר, הגם שהוא מעלה קושי רב על העקרונות החוקתיים של מדינת ישראל, בפרט כפי שהיו עד לפני שנתיים.
צבי האוזר: בכל זאת, בג"ץ מאשר, בהסתייגויות כאלה ואחרות, פעם אחר פעם.
צבי האוזר: הכיוון או ההכוונה על מניעת טרור, והאיזון בין מניעת טרור לזכות להקים משפחה או לפגיעה בזכות זו, מובנה גם ובפרט באשר למבנה החוקתי של מדינת ישראל דאז.
צבי האוזר: ב-2003, כשכנסת ישראל מאשרת את ההסדר הזה, שהוא הסדר פוגעני במובן מסוים – הוא הסדר פוגעני, כי בחוקתה של ישראל אבן ראשה אחת עומדת: זכויות הנגזרות מחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
צבי האוזר: מדינת ישראל עושה צעד מרכזי בהשלמת החוקה הישראלית, וזה אירוע משמעותי, דרמטי, משנה סדרי יסוד.
צבי האוזר: ב-2018 היא מצמידה, לצד החוק החשוב והמהותי של כבוד האדם וחירותו, את חוק יסוד: ישראל, מדינת הלאום של העם היהודי.
צבי האוזר: החוק הזה, חוק היסוד, נתקף על ידי 25 עתירות, והוא מונח בפני בג"ץ עם ערערים מנומקים ומוסדרים, במשך מספר חודשים.
צבי האוזר: בג"ץ מפרסם ומכריע לפני מספר חודשים בשאלה החוקתית העקרונית, באשר לתקפותו של חוק יסוד, המכונה כאן בעגה חוק יסוד: הלאום, וקובע ברוב חסר תקדים, של 10 שופטים מול 1 - -
אוסאמה סעדי: עשרה יהודים וערבי אחד.
צבי האוזר: - - 10 שופטים ליברלים, שמרנים, יש שנותנים בהם סימנים ואינני אוהב לתת סימנים בשופטי העליון, אבל אומרים שהם נוטים לכאן או נוטים לשם.
צבי האוזר: הם קובעים קביעה דרמטית אסטרטגית, שכל חבר כנסת צריך להבין, אם הוא אוהב זאת או לא, שהמבנה החוקתי של מדינת ישראל ואבני הראשה של ההסדר המכונן של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, הם חוקי היסוד.
צבי האוזר: בראשם הוא קובע את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, וחוק יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי.
צבי האוזר: שניים מהם צוותא חדא, לא זה עדיף על זה, ולא האחר עדיף על השני.
צבי האוזר: הם עומדים באותו מדרג חוקתי, והם מסדירים את אותם מקרים קשים ובעייתיים, שמתנגשים ערכים במדינת ישראל.
צבי האוזר: הם נותנים סוף-סוף משוואה הוגנת, ראויה ומשקפת בצורה מדויקת את ההסדר המכונן של מדינת ישראל, כפי שנקבע במגילת העצמאות, כפי שהוסדר ב-48', וכפי שהיה ויכוח בין אומות העולם ב-47' באונסקו, האם זאת תהיה מדינת כל אזרחיה או מדינה יהודית דמוקרטית.
צבי האוזר: גם האו"ם מכריע בדבר הקמתה של מדינה יהודית דמוקרטית, מגילת העצמאות מעגנת זאת, וחוק הלאום מעגן את זה.
מוסי רז: באיזה גבולות?
צבי האוזר: אני לא נותן את דעתי עכשיו לגבולות, ובכלל זאת בגבולות ריבונות מדינת ישראל.
רם בן ברק: לא להפריע.
צבי האוזר: מתקן את עצמי, בגבולות ריבונות מדינת ישראל.
צבי האוזר: ישראל ביהודה ושומרון, שזה שטח במחלוקת, מחזיקה אותו ולא החילה את הריבונות.
צבי האוזר: לעמדתי, היא צריכה להחיל על שטחי C.
צבי האוזר: נשים את זה בצד.
צבי האוזר: אני מבקש לא להפריע לי, ואני אודה על כך.
אמילי חיה מואטי: כמה זמן הוא ידבר?
רם בן ברק: צביקה, תקצר.
צבי האוזר: אני גם מציג החוק, והדברים עוסקים בנושאים משמעותיים וקריטיים בראייה לאומית.
צבי האוזר: זאת לא רק השאלה הפרטיקולרית של משפחה כזאת או אחרת, אלא דבר גדול.
צבי האוזר: מה הרקע שאנחנו דנים בו?
צבי האוזר: ישראל נמצאת בסיטואציה, ששום מדינה אחרת בעולם לא נמצאת בה.
צבי האוזר: היא נמצאת בסכסוך אתני בין יהודים לבין פלסטינים; קהילה פלסטינית נמצאת הן בישראל והן ביהודה ושומרון; והיא נמצאת בבעיה שבין יהודה ושומרון/עזה לישראל, יש פער כלכלי בלתי נתפס.
צבי האוזר: יש פה כלכלה שחצתה עכשיו 50 אלף דולר תל"ג לעומת 5,000.
צבי האוזר: אין ספק, שאם הגבולות יהיו פתוחים, כל אדם שירצה – קהילה פלסטינית – לחיות שם או כאן, יעדיף לחיות כאן.
צבי האוזר: אם הוא חפץ ברווחתם של בני משפחתו, של ילדיו ושל נכדיו, הוא יעדיף לחיות תחת המערכת הישראלית, תחת כלכלה של 50 אלף דולר תל"ג ולא 5,000 דולר תל"ג.
צבי האוזר: זאת רק שאלה כלכלית, ומי שמכחיש את זה, טומן את ראשו בחול.
צבי האוזר: אשר על כן, אני אומר כך.
אוסאמה סעדי: מה אתה מדבר?
אוסאמה סעדי: אתה סתם מדבר שטויות.
צבי האוזר: אני לא מדבר, זה הפער הכלכלי.
צבי האוזר: אני מבקש לא להפריע לי, אדוני היושב-ראש.
צבי האוזר: הדברים שלי נאמרים בשיקול דעת ובכאב לב.
אמילי חיה מואטי: כמה זמן ניתנת זכות דיבור?
רם בן ברק: אמילי, תתאפקי.
אמילי חיה מואטי: אני לא מבינה.
צבי האוזר: אמילי, אני מבקש להתאפק.
צבי האוזר: בפעם הבאה אני ממליץ לך להגיש הצעת חוק דומה, ולקבל את מלוא זכות הדיבור.
צבי האוזר: אני מסיים, אם תיתני לי.
צבי האוזר: אני חוזר ואומר, שאנחנו בוחנים לצד המרכיב הכלכלי את מערכת המסוכנות, שעד כה היא מעוגנת או שהיא עיקר העיגון בחקיקה הנוכחית.
צבי האוזר: תופעת הלוואי המסוכנת של אותם גלי הגירה, היא מובהקת וברורה.
צבי האוזר: היא הייתה מובהקת וברורה באינתיפאדה, היא מובהקת וברורה לאורך השנים, והיא מובהקת וברורה באירועים מצערים שהתרחשו רק השנה, במה שמכונה שומר החומות.
צבי האוזר: כשאנחנו רואים בשומר החומות את המעורבות של דור שני של אותם אנשים, שהגיעו בגלי ההגירה, אנחנו מבינים מה המשמעות של פתיחת השערים ומתן כניסה לגלי הגירה נוספים.
צבי האוזר: אשר על כן, אני קורא לכל חבר כנסת אחראי, שרואה את טובתה של מדינת ישראל, לעגן בחקיקה את אותה הוראת שעה.
צבי האוזר: אני חושב שבשל השינוי החוקתי, שהחלנו על עצמנו לפני כשנתיים, עם אימוץ חוק יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי, חובה על השר לשקול בשיקוליו את ההסדרים החוקתיים, קרי חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו – זה שיקול רציני – וחוק הלאום.
צבי האוזר: אני קורא לכנסת, למען הסר ספק, לעגן בשיקול את שיקול דעת השר, ולא רק להניח שהוא ישקול את זה.
צבי האוזר: יכול להיות שיהיו שרים, שיסרבו לשקול את כל השיקולים הנדרשים, וייטו לשקול רק חלק מהשיקולים, מנטיות כאלה ואחרות.
צבי האוזר: אשר על כן, וזאת הצעת החוק שלי, יש להורות לשר שבהפעילו את שיקול דעתו, וזה שיקול דעתו של השר לגבי כל אותם הגבלים, לשקול את כל המערכת החוקתית.
צבי האוזר: אני חוזר ואומר כאן לפרוטוקול, וזה חשוב לבג"צים העתידיים, שבעיניי השתנה ההסדר החוקתי, והשר חייב לשקול את כל ההסדרים החוקתיים, קרי את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, ואת חוק הלאום.
צבי האוזר: בצוותא חדא ברמה שווה, בהיותו מפעיל את שיקול דעתו.
צבי האוזר: אני קורא לחברי הכנסת לאמץ את הצעת החוק השלי, שגם לוקחת את אותה הרמוניה חקיקתית, ומעגנת אותה בהוראת שעה מורכבת, קשה, פרובלמטית, אך קריטית וחיונית לעם שהוא חפץ חיים.
מיכל רוזין: בוקר טוב לכולם, אכן, אני מסכימה עם הדוברים הקודמים, שהחוק עוסק באמת במהותה של מדינת ישראל.
מיכל רוזין: המהות שלנו היא מדינה יהודית ודמוקרטית, ולכן, אכן יש פה עיסוק משמעותי במהות המדינה.
מיכל רוזין: צר לי שאני צריכה להגיד את המובן מאליו – פרופ' שיין, אני עונה לך מדוע החוק גזעני.
מיכל רוזין: במדינה דמוקרטית, לכל אזרח ואזרחית יש את הזכות להינשא עם בחיר-בחירת ליבו, ולהקים משפחה.
מיכל רוזין: אם לך מותר להינשא לאישה ממדינה זרה, בין אם היא יהודייה או לא, כך מותר גם לפלסטיני, אזרח ישראלי או אזרחית ישראלית, לשאת את מי שהוא בוחר כדי לחיות ביחד.
יוסף טייב: השאלה היא לא נישואים - - -
מיכל רוזין: אני לא בדיון איתך.
מיכל רוזין: בבקשה, תפסיקו דווקא כשאני מדברת, להפריע לי.
מיכל רוזין: אני הקשבתי קשב רב.
צבי האוזר: זה בסדר, גם לי הפריעו.
מיכל רוזין: אני לא הפרעתי לך.
מיכל רוזין: הקשבתי קשב רב.
יוסף טייב: מה זה קשור בכלל לנישואים?
מיכל רוזין: לכן, ברור מאליו שמדובר פה בחוק גזעני.
מיכל רוזין: ניתן לומר, כמו שאומרים המציעים, שהוא חוק נדרש כי אנחנו צריכים לדאוג למהותה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ועוד ועוד.
מיכל רוזין: אי-אפשר להתכחש לכך, שזהו חוק גזעני, לא דמוקרטי ולא חוקתי, ואמרו כך גם המציעים.
מיכל רוזין: הם פשוט מוכנים לחיות עם זה, במנעד של בין יהודי לדמוקרטי.
מיכל רוזין: למה הוראת שעה?
מיכל רוזין: ניסיתי לחשוב: אם ראש הממשלה ממרצ, למה הוא לא הפך את זה לחוק קבוע?
מיכל רוזין: ואז נזכרתי שלא היה ראש ממשלה ממרצ בכל השנים האחרונות; היה ראש ממשלה מהליכוד, שהמשיך לחוקק את החוק הזה מידי שנה בהוראת שעה.
מיכל רוזין: מכיוון שהוא ידע, שהסיבה האמיתית לחוק הזה, אינה סיבה ביטחונית אלא סיבה דמוגרפית בלבד.
מיכל רוזין: הסיבה הזאת לא מתקבלת על ידי בג"ץ, ובשיטה החוקתית שלנו, הדמוקרטית, היא לא תתקבל.
מיכל רוזין: מכיוון שכך, המשיכו לחדש את זה בהוראת שעה, בסוג של ישראבלוף, עם תירוצים ביטחוניים שלא היו קיימים.
מיכל רוזין: אצלך בוועדה היו דיונים, כשבאו נציגים גם מהשב"כ וגם מכוחות הביטחון, ואמרו: אין עילה ביטחונית.
מיכל רוזין: תכלית החוק היא דמוגרפית, ואת זה אומרת השרה אילת שקד.
מיכל רוזין: היא לא מסתירה את זה.
מיכל רוזין: גם לפי המציעים של החקיקה הפרטית, וגם אילת שקד אומרים שתכלית החוק אינה ביטחונית; היא דמוגרפית.
מיכל רוזין: בואו לא נרמה את הציבור, בואו לא נרמה את בג"ץ.
מיכל רוזין: אני שואלת את הייעוץ המשפטי של הוועדה, מאחר ותכלית החוק הופכת להיות דמוגרפית על השולחן, על פי הכרזתה של שרת הפנים, שהיא זאת שמחוקקת את החוק, האם זה יעמוד בבג"ץ?
מיכל רוזין: צריך לשאול את עצמנו, כדי שלא נחוקק דבר, ואחר כך בג"ץ יבטל אותו.
מיכל רוזין: אנחנו מדברים פה על כמה עשרות אלפי אנשים נשים, בעיקר נשים, שחיות פה עם בן זוג ישראלי, עם ילדים ישראלים לכל דבר ועניין, עם תעודת זהות ישראלית.
מיכל רוזין: אף אחד לא מבקש לגרש את הילדים, לא את האזרח או האזרחית הישראלים, ובטח גם לא את בן או בת הזוג.
מיכל רוזין: היא נמצאת פה עם אישור מת"ק, אישור ביטחוני.
מיכל רוזין: היא נמצאת פה ומחדשת את האישור מידי חצי שנה או פחות מזה.
מיכל רוזין: וזה ניתן לה.
מיכל רוזין: אין שום חשש ביטחוני מפניה.
מיכל רוזין: אף אחד לא חושב שיש פה חשש ממנה, אבל עדיין לא מעבירים אותה למעמד של תושבות ארעית אפילו.
מיכל רוזין: זה דבר שיאפשר לה, למשל, שיהיה לה ביטוח לאומי, שהיא תוכל לעבוד פה, שיהיה לה ביטוח בריאות, שיהיה לה רישיון נהיגה.
מיכל רוזין: משאירים אותה תלויה בבן הזוג הישראלי, במקום שבו הוא תמיד יכול לאיים עליה, שהיא תגורש.
מיכל רוזין: הילדים נמצאים פה כחוק, ולה יש בררה, או להישאר פה איתם כחוק, אפילו תחת התעללות וכפייה, או להיות מגורשת.
מיכל רוזין: אותן נשים נמצאות פה בלי יכולת להתפרנס, אפילו בלי יכולת לטוס עם הילדים לחופשה בחו"ל, כי מותר לה רק לעבור דרך ירדן והיא לא יכולה לטוס דרך נתב"ג.
מיכל רוזין: והכול תחת אישור מת"ק – אישור ביטחוני שהיא מקבלת מידי חצי שנה.
מיכל רוזין: נבדקת ומקבלת מכוחות הביטחון, שאומרים שאין שום בעיה.
מיכל רוזין: אם לשיטתו של דיכטר, מי שנמצא פה שלא כחוק, צריך לגרש אותו, האם מי שנמצא פה כחוק וקיבל היתר, צריך לקבל אישור לתושבות ארעית?
מיכל רוזין: לתושבות קבע?
מיכל רוזין: אני מוכנה לעשות איתך את הדיל הזה.
רם בן ברק: חבר הכנסת דיכטר, דווקא הייתי שמח אם היית עונה לה על השאלה הזאת.
אבי דיכטר: קודם כול, הייתי עושה סדר.
אבי דיכטר: יש פה חברי כנסת חדשים וגם קהל צעיר.
אבי דיכטר: כדאי לדייק.
אבי דיכטר: הערכת הוראת השעה הזאת לאורך השנים הייתה בממשלות שונות, ולא רק של הליכוד.
יוסף טייב: גם מיכל רוזין הצביעה עבורה.
מיכל רוזין: אני הצבעתי, מכיוון שהובטח לנו שתהיה בדיקה פרטנית, חבר הכנסת שיין, כפי שבג"ץ קבע, שצריכה להיות בדיקה פרטנית לכל אחד ואחד.
מיכל רוזין: אם תרשה לי אני אמשיך, כי דיכטר לא ניצל את ההזדמנות לענות לי לעניין, אלא רק לעניין הליכוד.
מיכל רוזין: העניין של בדיקה פרטנית הוא קריטי.
מיכל רוזין: אני לא תמימה, ואני מבינה באיזו מדינה אני חיה.
מיכל רוזין: אני מבינה את מערכת היחסים בינינו לבין הרשות הפלסטינית.
מיכל רוזין: אני שואפת לחיים במשותף, להפרדה, כמובן, להיפרדות, אבל לשתי מדינות, זו לצד זו.
מיכל רוזין: אני מבינה את המורכבות.
מיכל רוזין: אנחנו יושבים פה בוועדת החוץ והביטחון – ישבתי תחת דיכטר במשך שנים, ועכשיו תחת הנהגתך.
מיכל רוזין: ועם זאת, יש פה סוג של התעללות ממש באנשים.
מיכל רוזין: אני לא אומרת לקבל כל אחד, ושכל אחד יקבל מייד תושבות קבע או אזרחות.
מיכל רוזין: גם שם החוק – חוק האזרחות – כל כך מטעה, כי אף אחד לא מדבר על אזרחות.
מיכל רוזין: אנחנו מדברים על הזכות להינשא ולהקים משפחה, כמובן, באופן דמוקרטי.
מיכל רוזין: אבל בוודאי אלה שחיים וחיות פה שנים על גבי שנים, עשרות שנים, עם אישור מת"ק, כלומר כוחות הביטחון אומרים שאין בעיה איתם.
מיכל רוזין: הילדים, אותם אלה שהתפרעו במהומות בנגב, הם ישראלים עם תעודת זהות ישראלית, כחולה.
מיכל רוזין: זה לא קשור לאימא שלהם, שלא מקבלת אישור.
מיכל רוזין: הילדים עצמם הם ישראלים לחלוטין, כך שהבעיה שלכם היא עם דור שני, שצריך לעסוק בחינוך, ברווחה ואיך אתה מטפח את הנגב ואיך אתה מטפח את האוכלוסייה הזאת.
מיכל רוזין: אין קשר לאותן נשים, שלא נותנים להן אישור.
מיכל רוזין: עוד לא שמעתי את השב"כ, אבל לאורך השנים השב"כ אמר שהבעיה שהייתה באינתיפאדה, כבר לא קיימת.
מיכל רוזין: אין לנו שום מידע, שום הוכחה ולא הוצג שום טיעון לגבי מעורבות של איחודי משפחות בפעילות חבלנית.
מיכל רוזין: לכן, מה שאני מבקשת זה מה שבג"ץ מבקש כל השנים.
מיכל רוזין: לכן, הסכמנו להצביע בקריאה ראשונה, גם לטובת שלמות הקואליציה, כמובן, אבל גם כי התחייבו לנו.
מיכל רוזין: ראש הממשלה ושרת הפנים התחייבו בצורה חד משמעית, שתקום ועדה שתעשה בדיקות פרטניות.
מיכל רוזין: למה קריטי ועדה שתבדוק בדיקות פרטניות?
מיכל רוזין: יושב-ראש הוועדה, חשוב מאוד שתשמע את זה.
מיכל רוזין: מכיוון שהיום, על פי החוק הנורא הזה, הוועדה קובעת שאם יש לך בן זוג ישראלי ויש לכם ילדים ישראלים, זאת סיבה לא לתת לך מעמד.
מיכל רוזין: תראו איך התחכמו.
מיכל רוזין: קבעו בחוק – אם אני לא טועה, בסעיף 18 – שדווקא העובדה שיש לך משפחה ישראלית עם תעודת זהות ישראלית, היא סיבה לא לתת לך הליך של אזרחות או תושבות במדינה.
רם בן ברק: הפוך מזה.
מיכל רוזין: עשו הפוך.
רם בן ברק: אני חושב שאת טועה.
מיכל רוזין: לא, אני לא טועה.
מיכל רוזין: אני מוכנה להקריא לך, אם אתה רוצה.
רם בן ברק: חייב להיות בסיס ישראלי.
מיכל רוזין: לא, ממש לא.
מיכל רוזין: בן משפחה השוהה בישראל ובן זוגו של המבקש, או כי יש לבני הזוג ילדים משותפים, לא תהווה כשלעצמה טעם הומניטרי או מיוחד להענקת רישיון לישיבה ארעית בישראל, ולהחריג ממנו - - - פשוט מאוד.
מיכל רוזין: אני יודעת על מה אני מדברת.
מיכל רוזין: על פי מה שאמר בג"ץ 18 שנים, וגם על פי מה שאנחנו סיכמנו עם ראש הממשלה ושרת הפנים, תקום ועדה פרטנית שתבדוק אחד-אחד באופן פרטני.
מיכל רוזין: זה צודק, זה נכון במדינה דמוקרטית, וזה מייצר את האיזון מול הצורך לשמור על ביטחון המדינה, ועל מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית.
רם בן ברק: לדעתי, יש כאן שני נושאים, שצריך לדון בהם בנפרד.
רם בן ברק: אחד הוא החלת החוק מהיום והלאה, על פי איך שנחליט, והשני הוא אותם 15 אלף אנשים שנמצאים כאן.
רם בן ברק: לגבי 3,500 כבר נעשה הדבר הזה, ולגבי כ-12 אלף, צריך לראות האם לעשות את מה שאת אומרת.
רם בן ברק: זה נושא שהוא נפרד מהחוק, וצריך לדון בו.
רם בן ברק: צריך לקבל לגביו החלטה, והוא קשור, אולי.
רם בן ברק: נדון בו גם בוועדה הזאת.
רם בן ברק: אמילי מואטי, בבקשה.
אמילי חיה מואטי: אני תוהה למה אנחנו טורחים לקרוא את החוקים של המגישים, אם בסופו של דבר אנחנו מקבלים אותם כאן, במלואם, כולל הרצאת TED על תולדות האזרחות במדינת ישראל.
רם בן ברק: צביקה, אל תענה לה.
אמילי חיה מואטי: צביקה, יש דרך לסגור את הגבולות.
אמילי חיה מואטי: ראה נאום בן אילן של נתניהו, שבו הוא פורס חזון יוצא מן הכלל, איך סוגרים את הגבולות ואיך מדינת ישראל מקבלת החלטות מי נכנס לכאן, ולמי יש הזכות לבוא בשעריה.
אמילי חיה מואטי: על זה אני מסכימה, כי למדינה ריבונית יש הזכות לקבוע מי נכנס בשעריה.
אמילי חיה מואטי: יש החובה לקבוע, ולכן הצבעתי בעד החוק.
אמילי חיה מואטי: מתוך ידיעה שזה יתגלגל לכאן, שזה חדר ניתוח פרלמנטרי לחוקים כאלה.
אמילי חיה מואטי: צריך להגיד את האמת, הסוגיה יותר דמוגרפית מביטחונית, וצריך להגיד את זה בכנות.
אמילי חיה מואטי: אנחנו חיים בשלום עם ההגדרה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, ואם כולנו מסכימים עם ההגדרה הזאת, הרי שכדי שהיא תמשיך להתקיים כמדינת הלאום של העם היהודי, צריכים לשמור על רוב, נכון?
אוסאמה סעדי: זה דמוגרפי או ביטחוני?
אוסאמה סעדי: לא הבנתי.
אמילי חיה מואטי: יש גם עניין ביטחוני.
אבי דיכטר: לא התרשמתי מכך, שחבר הכנסת סעדי מסכים להגדרה שלך, שכולם מסכימים לזה, שישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.
צבי האוזר: הוא נגד מדינה יהודית דמוקרטית.
אמילי חיה מואטי: אם נמשיך במדיניות של הימין, שמתכוונת לא להפריד - - -