GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אוסאמה סעדי: צביקה, אני אענה לך.
אוסאמה סעדי: דמוקרטית ליהודים, ויהודית לערבים.
צבי האוזר: אתה בעד מדינה פלסטינית ומדינה דו-לאומית.
צבי האוזר: אתה בעד מדינה פלסטינית, בלי אף נוכחות של יהודי אחד, ומדינה דו לאומית כאן.
צבי האוזר: אתה בעד מדינה וחצי חצי.
צבי האוזר: אתה לא מכיר בזכות ההגדרה העצמית של יהודים.
צבי האוזר: אתה בעצם לא מכיר בזכות ההגדרה של יהודים, רק בזכות הגדרה של פלסטינים.
אמילי חיה מואטי: אפשר, בבקשה, את זכות הדיבור?
צבי האוזר: אתה בעד מדינת ישראל דו לאומית, ומדינה פלסטינית ללא נוכחות של יהודי אחד.
אמילי חיה מואטי: ברשותכם.
רם בן ברק: צביקה, פעם שלישית.
רם בן ברק: עזוב את האולם, בבקשה, צביקה.
רם בן ברק: (חבר הכנסת צבי האוזר יוצא מאולם הוועדה)
אמילי חיה מואטי: הימין הישראלי לוקח אותנו בדיוק לאזורים האלה, שאם לא תהיה הפרדה בינינו לבין הפלסטינים, יכול להיות שיהיה כאן רוב פלסטיני, ואז אוסאמה סעדי יהיה רוב בכנסת.
אמילי חיה מואטי: יכולה להיות אפשרות כזאת, ולשם הימין המשיחי לוקח אותנו.
אמילי חיה מואטי: הימין מתעדף את ארץ ישראל על פני מדינת ישראל הריבונית והדמוקרטית, וזאת הסכנה האמיתית, אם אנחנו כבר מדברים על סכנה.
אמילי חיה מואטי: אני תומכת בחוק הזה.
אמילי חיה מואטי: אני חושבת שיש הרבה מה לעשות עם החוק הזה, ולצאת קצת מהשיח של בעד ונגד, וכל הקרקס שמתרחש סביבו.
אמילי חיה מואטי: צריך להתחיל לדבר על מה שכן אפשר לעשות, מה קורה מרגע שמאפשרים לבני האדם האלה תושבות במדינת ישראל.
אמילי חיה מואטי: למדינה יש גם אחריות לקרב בני אדם שחיים כאן.
אמילי חיה מואטי: אני לא אגיד לאתוס, אוסאמה סעדי, אבל כן למקום שמאפשר איזושהי מסגרת.
אמילי חיה מואטי: אמילי, מה שאת מדברת, זה הפוך לחלוטין ממה שאמרה כל הזמן יושבת-ראש המפלגה שלך בחוק הזה.
מיכל רוזין: חד משמעית.
אמילי חיה מואטי: אוסאמה סעדי, אני נבחרתי - - -
רם בן ברק: חברת הכנסת אמילי מואטי היא ישות עצמאית.
אמילי חיה מואטי: חברי מפלגת העבודה בחרו בי בפריימריז.
אמילי חיה מואטי: יש לי מנדט להיות כאן, גם אם אתה חושב אחרת.
רם בן ברק: אוסאמה.
אמילי חיה מואטי: אתה יותר ממוזמן להרים טלפון ליושבת-ראש המפלגה שלי.
אמילי חיה מואטי: אני מאמינה בתיקון המציאות, ולא במריבות על כל מיני סעיפים.
אמילי חיה מואטי: אני חושבת שברגע שייפתר הסכסוך הישראלי-פלסטיני, גם הבעיה הזאת תיפתר.
אמילי חיה מואטי: אני חושבת שיש דברים שאפשר לעשות, ואני תוהה, אם אנחנו מתעסקים בסוגיה הביטחונית, איך יכול להיות שדור שני לאנשים שחיים כאן, קשוב יותר למסרים של שנאה מאשר למקום שנתן לו בית, במובן מסוים.
אמילי חיה מואטי: אני חושבת שצריך לדבר מה עושים בהינתן החוק, ולא רק על מה לא.
רם בן ברק: תודה רבה, אמילי.
אבתיסאם מראענה: תודה רבה, אדוני יושב-הראש, אני מאוד לא שמחה על הדיונים האלה, כי אני חושבת שזה חוק שלא היה אמור להיות פה.
אבתיסאם מראענה: אני חושבת שזה בדיוק האפקט של החוק הזה, ואנחנו משלמות ומשלמים את המחיר הכל כך כבד של חוק הלאום.
אבתיסאם מראענה: חוקקתם את חוק הלאום, ומבחינתי הוא אות קין על החברה הישראלית כולה.
אבתיסאם מראענה: להפריד שפתית ולהפריד אנשים כי הם ערבים או יהודים, ולהגדיר את היהודים כיותר עליונים על הערבים – אני לא חושבת שהשגנו משהו טוב יותר.
אבתיסאם מראענה: החברה הישראלית לא הפכה להיות חברה יותר סובלנית; החברה הישראלית לא הפכה להיות חברה פחות משוסעת.
אבתיסאם מראענה: חוק הלאום יצר שסע פנימי בתוך החברה הישראלית.
אבתיסאם מראענה: הדור החדש של החברה הערבית שגדל פה, הוא דור שיודע ששונאים אותו.
אבתיסאם מראענה: הוא פחות נאהב, הוא פחות רצוי, הוא פחות שווה.
אבתיסאם מראענה: כל האלימות שאנחנו חווים בחברה הערבית, במיוחד הדור הצעיר – אם ייתנו לו הזדמנות לבחור להיות פושע או להיות אזרח, הוא יבחר להיות פושע.
אבתיסאם מראענה: כי מראש סימנו אותו כפושע.
אבתיסאם מראענה: סליחה, אדוני היושב-ראש, שהטון שלי גבוה, אבל אני מסתכלת על חוק האזרחות הזה, וזה בדיוק מה שקרה לנו עם חוק הלאום.
אבתיסאם מראענה: עאלק מדינה יהודית על הכיף כיפאק, אף אחד לא מתנגד לזה, אבל שתהיה דמוקרטית.
אבתיסאם מראענה: שתסתכל על האזרחים שלה, על העתיד של הצעירים והצעירות שלה, שרוצים לחיות בשוויון.
אבתיסאם מראענה: כל חוק בא להגיד להם: אתם לא שווים.
אבתיסאם מראענה: לכו מכאן, אתם פשוט לא שווים.
אבתיסאם מראענה: אם הבת שלי תתאהב במישהו מג'נין – תתאהב, כמו שאני התאהבתי בבועז, בחור יהודי – מה האוזר רוצה?
אבתיסאם מראענה: שהבן שלו יתחתן עם ערבייה פלסטינית?
אבתיסאם מראענה: מה אנחנו מאפשרים לדור הזה, שצומח כאן?
אבתיסאם מראענה: למיעוט הערבי שנמצא במדינת ישראל?
אבתיסאם מראענה: כמה אפשר להתחתן עם הבן דוד?
אבתיסאם מראענה: דחיל ראבק.
אבתיסאם מראענה: כמה אפשר?
אבתיסאם מראענה: אין אפשרות יותר.
אבתיסאם מראענה: היכולת של החברה הערבית להתחתן – מצטמצמת.
אבתיסאם מראענה: מצד אחד, אתם אומרים: אל תלדו יותר מדי, ומצד שני, לא יולדים יותר מדי.
אבתיסאם מראענה: עם מי הבת שלי תתחתן?
אבתיסאם מראענה: עם מי הבת של סעדי תתחתן?
אבתיסאם מראענה: כמה אפשר להתחתן עם הבן דוד, עם הבן דודה?
אבתיסאם מראענה: בסוף אנחנו מגלגלים עוד מחלות גנטיות, עוד בעיות בתוך המשפחה, עוד מחלות כל כך קשות בגלל נישואי קרבה.
אבתיסאם מראענה: איזה אופציות השארתם לאותו דור?
אבתיסאם מראענה: מה השארתם להם?
אבתיסאם מראענה: תסבירו לי, מה השארתם להם.
אבתיסאם מראענה: אתם תרצו שכולנו נתבולל?
אבתיסאם מראענה: באהבה מאוד גדולה, אני הראשונה שמניפה את דגל ההתבוללות.
אבתיסאם מראענה: זה המחיר של חוק האזרחות הזה.
אבתיסאם מראענה: לזה הוא גורם.
אבתיסאם מראענה: בשנת 2003 הייתי מאורסת לבחור מג'נין.
אבתיסאם מראענה: שברתם את הלב שלי ואת הלב שלו, מהמעברים – כן עובר, לא עובר.
אבתיסאם מראענה: בסוף התחתנתי עם הבן שלכם, שקוראים לו בועז מנוחין.
אבתיסאם מראענה: הוא יהודי.
אבתיסאם מראענה: זאת המציאות.
אבתיסאם מראענה: מצד אחד, אתם לא רוצים דמוגרפי.
אבתיסאם מראענה: זה האיום הביטחוני?
אבתיסאם מראענה: ובסוף, צעירות וצעירים כמונו מתחתנים עם הילדים והילדות שלכם.
אבתיסאם מראענה: אם זה מה שאתם רוצים – בבקשה.
אבתיסאם מראענה: אנחנו יוצאות באהבה מאוד גדולה לממש את הזכות והחירות של כולנו, וכולנו נתחתן אחד עם השנייה.
אבתיסאם מראענה: זה מה שאתם רוצות ורוצים?
אבתיסאם מראענה: זה מה שיהיה.
אבתיסאם מראענה: יש פה אנשים שהגיעו מהשטחים הכבושים.
אבתיסאם מראענה: התחתנו פה.
אבתיסאם מראענה: לא כדי שיהיה להם קוטג' ברהט או בטירה, או פתאום יהיה להם בית מפואר בחיפה.
אבתיסאם מראענה: לא.
אבתיסאם מראענה: כי הם התאהבו.
אבתיסאם מראענה: בהרבה מהמקרים האלה, כשהאישה מתאהבת והיא תלויה באותו גבר, המצב שלה חמור ביותר.
אבתיסאם מראענה: אנחנו נותנים ונותנות יד לכך, שאותן נשים, אין להן בחירה על החיים שלהן.
אבתיסאם מראענה: הן לא עובדות, אין להן יכולת לעבוד.
אבתיסאם מראענה: אין להן יכולת לנהוג.
אבתיסאם מראענה: אפילו אם היא רוצה לנסוע לטיול בטורקיה עם הבן זוג שלה, היא תצטרך להמתין בירדן, והוא ייסע דרך נתב"ג.
אבתיסאם מראענה: דחילאק, מה קרה לנו?
אבתיסאם מראענה: אתם מפחדים מערבים?
אבתיסאם מראענה: אז תכתבו כותרת: אנחנו מפחדים מערבים.
אבתיסאם מראענה: אבל להיות פה בית מחוקקים, ומה שמניע אותנו כל היום זה חרדה מערביות ומערבים?
אבתיסאם מראענה: חאלאס.
אבתיסאם מראענה: סליחה.
אבתיסאם מראענה: בלי חיבוקים.
אורית סטרוק: אני מניחה שכולם מאוד נרגשים מהזעקה של חברת הכנסת מראענה.
אורית סטרוק: אני רוצה להביא לפה, לתוך החדר הזה, זעקות אחרות.
מיכל רוזין: את יכולה להיות אמפטית לזעקה שלה.
אורית סטרוק: אני מאוד אמפטית, ועכשיו אני מביאה זעקות אחרות.
אורית סטרוק: אני אשמח, מיכל, אם את תהיי אמפטית גם אליהן.
מיכל רוזין: אני תמיד אמפטית.
מיכל רוזין: אתה לא מכיר אותי, לא תעשה ככה.
מיכל רוזין: אתה זה שהפיל את החוק, עם כל הכבוד.
מיכל רוזין: בכלל אין לך זכות לשבת פה בחדר.
אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על כך שאתה מאפשר למיכל להתפרץ לדבריי, בלי לקרוא לה לסדר.
רם בן ברק: מיכל, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה כבר.
אורית סטרוק: זאת פעם שלישית, אבל לא נורא.
אורית סטרוק: אל תוציא אותה, לא צריך.
אורית סטרוק: רק הערתי על השוויוניות.
רם בן ברק: אורית, קדימה, תתקדמי.
אורית סטרוק: כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, אחרי הזעקה קורעת הלב של חברת הכנסת מראענה, אני רוצה להביא לכאן, לחדר, זעקות קורעות לב לא פחות.
אורית סטרוק: אני אולי לא אצעק אותן, אבל הן קורעות לב.
אורית סטרוק: אלה הזעקות של נפגעי הפרעות במאי האחרון, אלה הזעקות של נפגעי הפרעות בנגב, וגם של נפגעי הפרעות שעוד יבואו עלינו ברמדאן, שאוטוטו קרב ובא.
אורית סטרוק: וכן הלאה, על זאת הדרך.
אורית סטרוק: ולא אני אומרת את זה, אדוני היושב-ראש, אומרים את זה שירותי הביטחון שלנו.
אורית סטרוק: הרוב המכריע של משתתפי הפרעות האלה הם הדור השני של איחודי המשפחות.
מוסי רז: אפשר לראות את זה?
רם בן ברק: עוד מעט נראה את זה.
מוסי רז: אפשר לראות שהרוב המכריע - - -
אורית סטרוק: אני אשמח, אדוני היושב-ראש, שאתה תגן על זכות הדיבור שלי, כפי שהגנת על זכויות הדיבור של קודמיי.
רם בן ברק: חברים, אני מבקש לא להפריע לאורית סטרוק, בבקשה.
אורית סטרוק: אומרים את זה מפקדי המשטרה בכל הסיורים של ועדת ביטחון הפנים, בראשות מירב בן ארי, שאליהם אני הולכת.
אורית סטרוק: אני משתתפת בכל הסיורים שהיא מארגנת במחוזות השונים של המשטרה, ואנחנו שומעים שם את אותם דברים.
אורית סטרוק: זה לא עניין של מפחדים או לא מפחדים מערבים.
אורית סטרוק: זה עניין שאנחנו, באיוולתנו, הקמנו כאן רשות פלסטינית שהיא רשות עוינת; רשות שמחנכת בבתי הספר שלה את הילדים ואת הילדות לשנאת ישראל; רשות שמתגמלת מחבלים שיפגעו בנו והופכת אותם לגיבורי האומה.
אמילי חיה מואטי: בואו ניפרד מהם.
אורית סטרוק: כאשר אנחנו מאפשרים מתוך הרשות - - -
מיכל רוזין: אלה ילדים ישראלים שחונכו פה, אז יש בעיה עם מערכת החינוך פה.
אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אני פשוט מבקשת להגן גם על זכות הדיבור שלי.
רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין.
מיכל רוזין: אני שואלת אותה שאלה.
רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, בבקשה, לא להפריע.
רם בן ברק: חברת הכנסת סטרוק, מה שחברת הכנסת רוזין ניסתה להגיד לך, הוא שמדובר על אנשים שהתחנכו במערכת החינוך הישראלית ולא במערכת החינוך הפלסטינית.
אורית סטרוק: לא, לא.
רם בן ברק: אלה אותם דור שני ושלישי.
אורית סטרוק: לא, לא, אני מצטערת.
אורית סטרוק: אני באמצע דבריי ותכף תבינו.
אורית סטרוק: אם לא היו מפסיקים אותי, אפשר היה להבין אותי ברצף.
אורית סטרוק: פשוט לא נעים לדבר בצורה כזאת.
אורית סטרוק: כאשר האימהות של הפורעים האלה גדלו על ברכי השנאה, שמחנכים אליה ברשות הפלסטינית בבתי הספר, בתקשורת הפלסטינית, ברחוב הפלסטיני, בקריאת כיכרות על שמות רוצחים, בקריאת קבוצות כדורגל על שמות רוצחים, בהעצמת הרוצחים האלה, שהם בעצם מקבלי המשכורות הגבוהות ברשות הפלסטינית, יותר ממי שאמורים לסכל טרור, יותר מהשוטרים הפלסטינים, כל האווירה היא של מלחמה נגד ישראל, וכאשר האימא גדלה על ברכי האווירה הזאת, שהרשות הפלסטינית מטפחת, והיא מגדלת את ילדיה, כבר פחות חשוב מה מלמדים אותם בבתי הספר.
אורית סטרוק: יותר חשוב מה אימא אומרת ושרה ומדברת תוך כדי השכבה לישון בבית.
אורית סטרוק: והתוצאות, אדוני היושב-ראש, מדברות בעד עצמן.
אורית סטרוק: חווינו עכשיו את השבר הגדול הזה, שיכול להיות שלא היינו מגיעים אליו, אם לא היינו מאפשרים – זאת לא זכות שיבה, כי אנחנו לא מכירים בזכות הזאת – את הפלישה ההמונית של חניכי הרשות הפלסטינית אל תוככי ישראל הקטנה.
אורית סטרוק: אני קוראת לה ישראל הקטנה, והיא באמת קטנה.
אורית סטרוק: לא כמו רוסיה הקטנה.
אורית סטרוק: זה אומר, אדוני היושב-ראש, שלא רק שהחוק הזה נחוץ, אלא שהחוק הזה לא מספק.
אורית סטרוק: זה אומר שהחוק הזה מחורר ככברה גם בגלגולים הקודמים שלו, לפני שהוא נפל.
אורית סטרוק: לכן, אנחנו מקבלים את התוצאות שאנחנו מקבלים.
אורית סטרוק: זה אומר שוודאי וודאי אחרי חקיקת חוק הלאום, מן הראוי היה שנחוקק חוק אחר, וזה חוק יסוד: ההגירה.
אורית סטרוק: מכיוון שכרגע אנחנו בסיטואציה פוליטית, שלא חזינו בחלומות הכי קשים שלנו - - -
אורית סטרוק: מיכל, אני מדברת כעת.
אורית סטרוק: מכיוון שאנחנו בסיטואציה פוליטית, שבחלומות הכי פרועים שלנו לא דמיינו אותה, של ממשלה שנשענת על מפלגות, שאכן חותרות למדינת כל אזרחיה, מפלגות שמלכתחילה לא הכניסו או בדיעבד - - -
אמילי חיה מואטי: המפלגה שלך לא בקואליציה.
אמילי חיה מואטי: חותרת למדינת כל אזרחיה ועוד איך, כי זה מה שיקרה אם לא ניפרד.
רם בן ברק: חברת הכנסת אמילי, באמת, נו.
אורית סטרוק: אמילי, שוב אני מבקשת, אני כעת בזכות דיבור.
אורית סטרוק: לא הפרעתי לך בגרם כשדיברת.
רם בן ברק: חברת הכנסת אורית סטרוק, תמשיכי, בבקשה.
אורית סטרוק: מכיוון שאנחנו נמצאים בסיטואציה מסוכנת מאוד, שבה הממשלה נשענת על מפלגות לא ציוניות, כאלה שמלכתחילה לא היו ציונות, או כאלה שמחקו את הציונות מהמצע שלהן.
מוסי רז: איזו מפלגה מחקה את הציונות מהמצע שלה?
אורית סטרוק: מרצ.
מוסי רז: לא נכון.
מוסי רז: זה שקר וכזב, ולא יעזור אם את חוזרת על השקרים שלך.
מוסי רז: הם לא יהפכו לאמת.
מוסי רז: זה לא היה מעולם במצע, ואי אפשר למחוק דבר שלא היה.
אורית סטרוק: אוקיי, לא היה מעולם במצע.
מוסי רז: יפה מאוד - - -
אורית סטרוק: עוד יותר טוב.
אורית סטרוק: מפלגה שמלכתחילה זה לא היה במצע שלה.
מוסי רז: שקר שני בדקה האחרונה.
רם בן ברק: כן, בבקשה, חברת הכנסת סטרוק.
אורית סטרוק: הממשלה, כולל שרת הפנים, שהיא חברתי הטובה, ותלויה בעצם ישיבתה על כיסאה כשרת הפנים, תלויה במפלגות האלה.
אורית סטרוק: היא כבר עשתה טעות אחת, כאשר כדי לחוקק את החוק הזה לפני מספר חודשים, נשענה שוב על המפלגות האלה, והבטיחה להן הבטחות שבעצם מחוררות את החוק ככברה, ועושות אותו לחוק שהוא לא יותר מפיסת נייר, חסר ערך לחלוטין.
אורית סטרוק: מכיוון שהגענו למקום הנוראי הזה, חובה עלינו עכשיו, כשאנחנו מחוקקים את החוק מחדש, ואני אומרת שוב, אנחנו מחוקקים אותו בפורמט הישן כמעט לחלוטין בצער כמעט, כי בממשלה הנוכחית אי-אפשר אחרת.
אורית סטרוק: צריך בעצם לחוקק את חוק יסוד: ההגירה, ומכל מקום, חובה עלינו להציב לפחות את שני החסמים האלה, שאותם הכניס חברי שמחה רוטמן לתוך החוק.
אורית סטרוק: החסם הראשון הוא המכסות, שלא יעברו על המכסה שהייתה עד עכשיו, והיא הרבה יותר ממה שצריך.
אורית סטרוק: והדבר השני הוא החובה של השקיפות ועדכון הוועדה.
אורית סטרוק: בהקשר הזה אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שלטעמי הוועדה הנכונה שאליה צריכים לעבור העדכונים, היא לא צריכה להיות ועדת החוץ והביטחון, אלא ועדת ביטחון הפנים, שלא הייתה קיימת כשהחוק הזה הוגש.
אורית סטרוק: ועדת ביטחון הפנים היא ודאי זו שעוסקת באותן בעיות ביטחוניות.
אורית סטרוק: אנחנו לא מדברים על בעיות ביטחוניות שקורות לנו בגבולות, אלא על בעיות ביטחוניות שקורות בנגב, בלוד, בעכו.
אורית סטרוק: לכן, הוועדה לביטחון הפנים היא הוועדה הנכונה, בלי קשר.
אורית סטרוק: אתה יושב-ראש נהדר, כמובן.
אורית סטרוק: אתה יושב-ראש נפלא ונהדר, ואתה יודע שאני אוהבת את הדיונים שלך, אבל הוועדה הנכונה לדון בחוק הזה, וגם לקבל את העדכונים היא הוועדה לביטחון פנים, כי הבעיות הביטחוניות הן שם.
מיכל רוזין: אבל הרגע הצהרת שזה דמוגרפי ולא ביטחוני.
רם בן ברק: אני מבקש לתת לאורית לסיים.
אורית סטרוק: אמרתי בפירוש את זעקתם של נפגעי הפרעות, וזה ביטחוני.
אורית סטרוק: ההערות שהציג חבר הכנסת אבי דיכטר, והציע לשלב אותן בהצעת החוק, אני חושבת שהן מאוד מאוד נכונות.
אורית סטרוק: אחת, לא לטפל בכלל בבקשות של מפרי חוק.
אורית סטרוק: והשנייה, שמי שמבקש לקבל אזרחות ישראלית, יוותר במקביל ובאופן מיידי על מעמדו כפליט של אונר"א.
אורית סטרוק: אני חושבת שאלה שתי הערות מאוד מאוד חשובות.
רם בן ברק: מי שמתקבל, ולא מי שמבקש.
מוסי רז: האם יש מסמך, כפי שדיברה עליו חברת הכנסת סטרוק, שמראה שרוב – כך היא אמרה - - -
רם בן ברק: יש מסמך של שירות הביטחון הכללי, ואני ראיתי אותו.
מוסי רז: שמראה שרוב?
רם בן ברק: לא אמרתי רוב.
רם בן ברק: היא אמרה רוב.
מוסי רז: הוא מראה שיש כאלה?
מוסי רז: ברור שיש כאלה.
אורית סטרוק: חלק גדול מאוד, מוסי.
אורית סטרוק: עכשיו זה מרגיע אותך?
רם בן ברק: חלק, חלק.
רם בן ברק: כן, בבקשה, חבר הכנסת שיין.
יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, החוקים שמועלים בפנינו הם תוצאה של קונייקטורה מוזרה שהייתה בכנסת בהארכת הוראת השעה, שהייתה אוטומטית.
יוסף טייב: מכיוון שהאוטומציה הזאת לא עבדה לרגע, בגלל חריגה קואליציונית כזאת או אחרת, ולא משנה מי הצביע נגד, נפתח כאילו סכר לדיון ורטוריקה, וכל אחד יכול לסחוב אותם לאיזה כיוונים שהוא רוצה.
יוסף טייב: צריך לעשות סדר בכל הנושא הזה, שהוא נושא רחב.
יוסף טייב: צריך לדעת מתי מתחילים בדיון – האם התחלת הדיון היא בסכסוך הישראלי-ערבי?
יוסף טייב: האם התחלת הדיון היא בעקבות מלחמת ששת הימים?
יוסף טייב: האם התחלת הדיון היא בעקבות האירועים של האינתיפאדה השנייה, כפי שצוטט פה?
יוסף טייב: או האם התחלת הדיון היא לאור המצב הקיים, בניסיון להאריך את הוראת השעה, שהוארכה במשך שנים כה רבות?
יוסף טייב: יש פה שני נושאים.
יוסף טייב: הערתי לגבי הנושא הגזעני, אין שום דבר שקשור לגזענות בנושא הזה, ואני אסביר.
יוסף טייב: יש פה נושאים שקשורים למחלוקת, למלחמה ולעוינות בין שתי ישויות: הישות הישראלית, מדינת ישראל, לבין הישות הפלסטינית.
יוסף טייב: דברים שלא הסתדרו.
יוסף טייב: אנחנו רואים מצד אחד התקרבות יוצאת דופן, גם עם ערביי ישראל.
יוסף טייב: ידידתי חברת הכנסת מראענה יודעת גם זאת, שאנחנו יושבים בקואליציה שיש בה שותפים קואליציוניים מהאוכלוסייה הערבית.
יוסף טייב: אנחנו יושבים עם ידידנו מנסור עבאס, שגם דיבר על מדינה יהודית.
יוסף טייב: אנחנו עברנו מטמורפוזה עצומה במדינת ישראל לגבי יחסים יהודים-ערבים.
יוסף טייב: מי שלא שם לב לכך, שיסתכל בנתונים האחרונים של המכון לדמוקרטיה: 54% מערביי ישראל גאים בהיותם ישראלים.
יוסף טייב: גאים.
יוסף טייב: כלומר, זה לאורך זמן, והם חלק אינטגרלי.
יוסף טייב: יש הרבה עבודה, אבל הם אזרחי המדינה.
יוסף טייב: יש עלייה מטאורית של הסטודנטים – אני בא מהאקדמיה – פי 3 באקדמיה.
אוסאמה סעדי: ועל אף מדיניות הממשלה יש עלייה.
יוסף טייב: ישבתי עם חבר ה-ות"ת; יש עידוד עצום לסטודנטים ערבים בכל הרמות.
יוסף טייב: ללמדך, יש תהליך עמוק של אינטגרציה בין שתי האוכלוסיות, וכמובן, יש יריבויות עמוקות, שהן חלק מאותו שסע בהקמתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.
יוסף טייב: אין חולק על כך, אבל נעשתה התקדמות עצומה, גם לאור המצב המזרח תיכוני.
יוסף טייב: לא כאן המקום להרצאה רבתי על כל הדברים האלה.
יוסף טייב: ברור שאין כאן מצב של החלטה גזענית.
יוסף טייב: יש שני מצבים שאתה תיארת, אדוני היושב-ראש.
יוסף טייב: המצב הראשון, ואין תקדים לכך בשום מקום בעולם כולו, הוא האם ישויות שהן ישויות עוינות, קולטות אזרחים מישות עוינת אליהן כחלק מתוך המערכת?
יוסף טייב: אין דבר כזה.
יוסף טייב: רמת העוינות איננה מאפשרת קליטה, ולכן גם נקבעו החוקים האלה בעטיה של האינתיפאדה השנייה.
יוסף טייב: כלומר, אתה לא מקבל נתינים של ישות עוינת כחלק ממך, בזמן המאבק.
יוסף טייב: האם המאבק ירד כרגע בעוצמתו?
יוסף טייב: אלה שאלות גדולות.
יוסף טייב: מאחר וכבר קיבלת חלק מאותם נתינים לתוך שטחך, והם נמצאים במעמד מסוים, אני גם סבור שיש להסדיר נושאים ברמה ההומניטרית, יש להסדיר נושאים ברמת ביטחון בריאות וכן הלאה.
יוסף טייב: הדברים ראויים בתוך המערכת הזאת.
יוסף טייב: כפי שציין יושב-הראש, כבר הוסדרו מספר מקרים, ויש להסדיר עוד מקרים רבים.
יוסף טייב: הדבר השני נוגע להמשך המגמה, וזאת השאלה האם אתה חפץ לערבוב אוכלוסין ברמה האזרחית הישראלית.
יוסף טייב: מדינת ישראל, כפי שהיא קיימת ותמשיך להתקיים, היא מדינה ששמה על יהבה כמדינת העם היהודי.
יוסף טייב: לכן, התפיסה שלה גם במובן חוק השבות ובכל החוקים האחרים, היא מדינתו של העם היהודי.
יוסף טייב: התפיסה הזאת איננה אומרת שום דבר גזעני.
יוסף טייב: תקראו היטב את ספרם של ידידי אמנון רובינשטיין ואלכס יעקובסון, ותבינו את ההבדלים.
יוסף טייב: היא עומדת על כך שיהיו זכויות אזרחיות רחבות ככל שניתן, וראינו גם לאחרונה את הדיון שהיה עם הדרוזים בישראל על החוקים שהעברנו.
יוסף טייב: אין ספק שיש מקום להידוק הנושא האזרחי.
יוסף טייב: בו בזמן, אחד הנושאים הגדולים הוא מעכשיו והלאה, בשאלה כמה אתה רוצה עוד להכיל?
יוסף טייב: אומות גדולות, לרבות האומה האמריקנית, עסקו כל חייהם במה שהן קראו בשם: יכולת ההכלה.
יוסף טייב: אנחנו לא אמריה ואנחנו לא אומות גדולות.
יוסף טייב: יש הרבה אומות, וניתן לתת פה עשרות דוגמאות.
יוסף טייב: אנחנו רואים יריבויות שונות ומשונות לגבי ערבוב אוכלוסין במקומות שונים, ולכן ראוי לנו בהחלט להעביר את החוק הזה.
יוסף טייב: מה גם, שכפי שצוין, הייתה לנו נוכחות גבוהה מדי של עוינות מטעם כאלה שהיו ברמה של תושבות.
יוסף טייב: לכן, אומנם אנחנו בגבהים מאוד גבוהות ועם אמוציות גבוהות, בצדק לעיתים, אבל אין ספק שהחוק הזה שמגיע לפתחנו, לוועדת החוץ והביטחון, הוא כתוצאה מכך שהאוטומטיות שבה היינו מעבירים את הוראת השעה, נעצרה.
יוסף טייב: לכן, דנים בדברים שהם תמיד בעלי אטמוספירה מאוד גבוהה של יריבות, של עוינות ושל מתחים בתוך המשוואה של מדינה יהודית ודמוקרטית, כפי שציינה ידידתי חברת הכנסת רוזין.
יוסף טייב: המתחים האלה לא יתפוגגו בתוך המערך הזה.
יוסף טייב: הסכסוך עם הישות הפלסטינית הוא סכסוך מתמיד.
יוסף טייב: האם הוא יסתיים?
יוסף טייב: אנחנו איננו יודעים.
יוסף טייב: ככל שהסכסוך הזה מתמיד, על מדינת ישראל להגן על עצמה בצורה הטובה ביותר והיעילה ביותר.
יוסף טייב: אחד הנושאים המובהקים הוא סוגיה של אוכלוסין.
יוסף טייב: אוכלוסין זה לא סוגיה שיש בה גזענות.
יוסף טייב: רוב המדינות האתניות בעולם, ורבות מהמדינות בעולם הן אתניות, עושות כדבר הזה.
מוסי רז: איזו?
מוסי רז: אתה יכול לתת דוגמה?
יוסף טייב: דוגמאות רבות, מהונגריה עד פולין, יפן, לרבות גרמניה, עם ויכוחים גדולים בתוכן.
יוסף טייב: לכן אנחנו אומרים שזה לא עניין של מה בכך, מה גם שאנחנו נמצאים באזור של קונפליקט, הדברים יכולים להתפוצץ לנו בפרצוף.
יוסף טייב: לכן, צריך לחשוב על איזונים נכונים ושינויים נכונים בחוק הזה, ברוח שאתה ציינת, אדוני.
יוסף טייב: יש פה ויכוחים פנימיים קואליציוניים וזה דבר אחר לגמרי, אבל זאת הרוח שבה צריך לראות את הדברים.
יוסף טייב: צריך לראות גם את חצי הכוס המלאה, שהלכה והתמלאה בצורה מאוד דרמטית, ולהוריד את רמת הרטוריקה, כי היא איננה עושה צדק למציאות הישראלית העכשווית.
רם בן ברק: חבר הכנסת שיקלי, אתה רוצה להתבטא?
רם בן ברק: חבר הכנסת פרוש, אתה תהיה מעוניין לדבר?
מאיר פרוש: אני עדיין תחת ההתלהמות.
מאיר פרוש: לא שוכנעתי מההתלהמות, אבל זה בסדר.
רם בן ברק: אם תרצה, תרים יד כדי שאני אדע.
עמיחי שיקלי: אני אשמח לדבר בעוד כמה דקות, אחרי דובר או שניים.
רם בן ברק: אתם אחרוני חברי הכנסת.
אורית סטרוק: יש אפשרות לשמוע נתונים?
אורית סטרוק: בסוף זה הכי חשוב.
רם בן ברק: כל דבר בעיתו.
עמיחי שיקלי: אם זה ככה, אני אדבר עכשיו.
רם בן ברק: מי נמצא איתנו בזום מבחינת שירות הביטחון?
עמיחי שיקלי: רם, אני מוכן לדבר עכשיו.
רם בן ברק: מי נציג משרד הפנים?
אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, רק לפרוטוקול, בדקתי עם הסיעה שלי ועם מנהל הסיעה, ולא קיבלנו שום חומר.
אוסאמה סעדי: זה רק לפרוטוקול.
עידו בן יצחק: מג'די וקאהד קיבלו שניהם מיילים.
דפנה סידס כהן: שיבדקו את המייל.
דפנה סידס כהן: אנחנו נוהגים לשלוח את כלל החומרים של הישיבות הפתוחות לכלל מנהלי הסיעות.
רם בן ברק: בדקתי שזה נשלח.
רם בן ברק: שיקלי, אתה רוצה לדבר לפני משרד הפנים?
עמיחי שיקלי: אני רוצה להביא ציטוט חשוב בעיניי, של ג'ון סטיוארט מיל, מהספר שלו: ממשל של נציגים.
עמיחי שיקלי: הוא אומר כך: בארץ המורכבת מלאומים שונים, המוסדות החופשיים כמעט בלתי אפשריים.
עמיחי שיקלי: בני האדם שאין להם רגש של רעות, בייחוד אם הם קוראים ומדברים בשפות שונות, אי-אפשר שתהא בקרבם דעת קהל מאוחדת, איזשהו קונצנזוס שבלעדיו אין קיום לממשל של נציגים.
עמיחי שיקלי: זה נוגע גם למיעוט הערבי, וגם למהגרים, שמגיעים ממקומות אחרים.
עמיחי שיקלי: ספציפית למיעוט הערבי, אומר פרופ' רובינשטיין - - -
מיכל רוזין: לא הבנתי, אתה מערער על השיטה הדמוקרטית?
רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, אני מזכיר לך שאת כבר בהתראה שנייה.
אורית סטרוק: חמישית-שישית, לדעתי.
מיכל רוזין: אני מזכירה לכם שבגללו נפל החוק, אבל בסדר.
מיכל רוזין: בואו נשמע איך הוא יצדיק עכשיו את עמדתו.
רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, אני מצטער אבל אני חייב להוציא אותך מהישיבה.
מיכל רוזין: איש מיותר עם עמדות מיותרות.
מיכל רוזין: (חברת הכנסת מיכל רוזין יוצאת מאולם הוועדה)
רם בן ברק: אי-אפשר להפריע באופן קבוע.
עמיחי שיקלי: דבר נוסף, פרופ' אמנון רובינשטיין אומר כך על הנושא של ערביי ישראל, וכמובן הוא מדבר פה בהכללה.
עמיחי שיקלי: זה לא נכון לגבי כולם, אבל זאת אמירה חשובה: ערביי ישראל אינם סתם מיעוט, אלא מיעוט לאומי.
עמיחי שיקלי: ולא סתם מיעוט לאומי, אלא מיעוט המזדהה עם הרוב הערבי-המוסלמי, העוין את מדינת ישראל.
עמיחי שיקלי: ביטויים לכך: מוחמד ברכה מחדש, ציטוט: אנו, בני העם הפלסטיני בגליל ובמשולש, מוטלת עלינו המשימה לא רק של סולידריות עם עמנו הפלסטינים והאינתיפאדה, אלא עלינו לתרום למאבק של עמנו הפלסטיני לשחרור ועצמאות.
עמיחי שיקלי: את זה אומר חבר כנסת.
עמיחי שיקלי: חבר כנסת נוסף, טלב אלסאנע, בשנת 2001, מייד אחרי הפיגוע במתחם שרונה, אומר: זאת בעצם פעולה בעלת איכות מיוחדת, והישראלים צריכים להבין שאם אין ביטחון לפלסטינים, לא יהיה ביטחון גם לישראלים.
עמיחי שיקלי: זה רק כדי לאמת את דבריו של פרופ' רובינשטיין.
עמיחי שיקלי: ליבת החוק אומרת את הדבר הבא: שר/ת הפנים לא יעניק/תעניק אזרחות או רישיון ישיבה בישראל לתושב אזור או אזרח איראן, לבנון, סוריה ועירק.
עמיחי שיקלי: נתרגם למי שלא הבין, שהכול עניין של בלימת כניסה של גורמים עוינים לשטחה של מדינת ישראל.
עמיחי שיקלי: זאת הלוגיקה.
עמיחי שיקלי: ההצעות של דיכטר ושל רוטמן הן מאוד מאוד מאוד חשובות, מהטעם הפשוט שאסור לנו להגיע למצב שבו, בגלל קונייקטורה פוליטית כזאת או אחרת, תהיה שרת הפנים נתונה לסחיטה, לסחטנות פוליטית כפי שראינו בליל ההצבעה על הגרסה הקודמת.
עמיחי שיקלי: הסחיטה הפוליטית מצד גורמים פוסט-ציוניים ואנטי-ישראלים תוביל לכל מיני עסקאות חבילה, שיאפשרו סחר מכר בביטחון ישראל.
מוסי רז: אתה מתכוון לעצמך, שהצבעת נגד?
עמיחי שיקלי: דבר שני, זה שנחקק כאן חוק יסוד לאום, זה דבר דרמטי, והוא חייב לבוא לידי ביטוי גם בתוך החוק החדש.
עמיחי שיקלי: הדבר הזה חשוב.
עמיחי שיקלי: דבר אחרון, מבחינת חשיבות ההצעה של רוטמן, יש כמה חידודים חשובים.
עמיחי שיקלי: ראשית, איחוד משפחות לא מהווה טעם הומניטרי מיוחד.
עמיחי שיקלי: שנית, ההתייחסות לעדה הדרוזית, שהיא מקרה מיוחד.
עמיחי שיקלי: שלישית, מניעה ביטחונית.
עמיחי שיקלי: רביעית, קביעת מכסות.
עמיחי שיקלי: חמישית, חובת דיווח.
עמיחי שיקלי: אני חושב שנכון להתייחס לכל הדברים האלה, ואני חייב לומר שאני מוטרד מהדיווחים של עיסאווי פריג', שאומר ששרת הפנים מגלה זרימה והבנה בחודש האחרון, בכל נושא איחודי משפחות.
עמיחי שיקלי: אני מקווה מאוד שהוועדה תתייחס לכל האירוע הזה במלוא החומרה, ותניח הצעת חוק שלא תאפשר לא לשרת הפנים הנוכחית ולא לשרי הפנים הבאים לעשות סחר מכר באשרות כניסה למדינת ישראל.
רם בן ברק: משרד הפנים, בבקשה.
חגית צור: הוועדה מבקשת נתונים או להציג את הצעת החוק?
רם בן ברק: נתונים, אם יש לך, ואת הצעת החוק יותר מאוחר.
מאיר פרוש: אולי אני אשאל שאלה לפני כן?
מאיר פרוש: אני שואל מכיוון אחר לגמרי, ואולי גם נציגת משרד הפנים תוכל להתייחס לזה.
מאיר פרוש: בשנתיים האחרונות היו לנו בעיות עם קורונה, ואנשים שרצו להיכנס לארץ.
מאיר פרוש: הם היו צריכים להגיע עם מסמכים, שהם עברו בדיקות מסוימות או דברים שמבטיחים את הבריאות שלהם.
מאיר פרוש: ישנם כאלה, שלצערי – אני לא מאמץ אותם, חלילה, או מייצג אותם – שזייפו מסמכים, שאומרים שהם כביכול עברו את הקורונה.
מאיר פרוש: אחד שזייף, משרד הפנים אוסר את כניסתו למשך חמש שנים.
מאיר פרוש: הוא יכול להיות יהודי, הוא יכול להיות יהודי נחמד שתורם למדינת ישראל.
מאיר פרוש: אם הוא עשה את זה, אוסרים על כניסתו למשך חמש שנים.
מאיר פרוש: אם אנחנו בודקים אחד שהוא לא יהודי או לא ישראלי, מה הטענה אם מבקשים לבדוק אותו ביטחונית שהדברים בסדר?
מאיר פרוש: אני לא נותן ליהודי להיכנס, בגלל שהוא עבר עבירה והציג מסמך מזויף, שאומר שכביכול הוא עבר את הקורונה, מתוך חשש לבריאות.