GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נירה שפק: זאת אומרת, אני אקח עיר מסוימת עם מוסדות רווחה, קליטה ופינוי, ואני אבקש שתציג לנו את הדבר הזה.
נירה שפק: זה מה שאני מבקשת לדיון הבא.
נירה שפק: תודה למי שהיה פה, עבודה רבה עוד לפנינו.
נירה שפק: הישיבה נעולה.
רם בן ברק: אני פותח את הישיבה, ישיבת המעקב, בנוגע לטיפול בנפגעי PTSD, הלומי קרב, ובעיקר במעקב אחר בניית בית חם לאותם אנשים שנפגעו.
רם בן ברק: אני מודיע ומכריז שלפי סעיף 120(ב)(2) לתקנון הכנסת, הישיבה הזאת לא חסויה.
רם בן ברק: אני מבקש, על מנת לאפשר זכות דיבור לכולם, לכמה שיותר פונים, ויש הרבה, לא יותר משלוש דקות לדובר.
רם בן ברק: אני מדגיש שהישיבה הזאת משודרת.
רם בן ברק: ולכן, מצנעת הפרט, אם למישהו יש בעיה עם זה, אז שייקח בחשבון שהישיבה משודרת ורואים את מה שקורה פה.
רם בן ברק: אני רוצה להגיד שמלחמה זה דבר נורא ופעילות קרבית זה דבר קשה.
רם בן ברק: ולצערי הרב, אנשים נפגעים.
רם בן ברק: אלה אנשים שאנחנו שולחים אותם והם נשלחים על ידינו, על ידי המדינה, לבצע פעילות מלחמתית כדי להגן עלינו מפני האויבים שלנו.
רם בן ברק: הם נפגעים בצורות שונות.
רם בן ברק: ואחת מהפגיעות הקשות ביותר היא הפגיעה בנפש.
רם בן ברק: לצערי הרב, מדובר על כ-5,700 נפגעים כאלה, כמה שאני יודע, אולי יותר.
רם בן ברק: ובהחלט היא פגיעה קשה שרודפת אותך כל החיים.
רם בן ברק: והתפקיד שלנו הוא לוודא שהם מקבלים את המענה הטוב ביותר האפשרי מטעם המדינה.
רם בן ברק: ובשביל זה אנחנו עוקבים מקרוב כאן בכנסת אחר הפעילות שנעשית במשרד הביטחון.
רם בן ברק: אנחנו נתחיל לפי רשימת דוברים.
רם בן ברק: נתחיל בהתחלה עם אנשים, לוחמים.
רם בן ברק: אז אני מבקש מיקי מואב.
רם בן ברק: לדעתי, הוא נמצא בזום.
דפנה סידס-כהן: הוא בזום?
דפנה סידס-כהן: אפשר לפתוח אותו?
דפנה סידס-כהן: תודה.
יקי מואב: בוקר טוב.
יקי מואב: אני פה.
רם בן ברק: לא רואים אותך, יקי.
יקי מואב: אני מצטער.
רם בן ברק: תפתח את המצלמה.
יקי מואב: כן.
יקי מואב: אוקיי.
יקי מואב: רואים אותי.
יקי מואב: בוקר טוב, לכבוד הוועדה.
רם בן ברק: רואים אותך מצוין.
רם בן ברק: כן, בבקשה, יקי.
רם בן ברק: אתה ראשון הדוברים.
יקי מואב: תודה רבה, כבוד היושב-ראש וחברות וחברי הוועדה.
יקי מואב: הגשתי לכם מסמך, אז באמת אני לא אקריא את כולו.
יקי מואב: אני אחזור רק על כמה נקודות מרכזיות.
יקי מואב: אז אני בן 69.
יקי מואב: גרוש כמו 70% מהפוסטים.
יקי מואב: סגן אלוף במילואים, חתן פרס ביטחון ישראל ובכיר לשעבר בתעשיות הביטחוניות.
יקי מואב: 21 רגל, 50% פוסט-טראומה.
יקי מואב: פוסט-טראומה התפוצצה אצלי 35 שנה אחרי מלחמת יום כיפור.
יקי מואב: שכחתי להגיד.
יקי מואב: הנכות שלי היא כולה ממלחמת יום כיפור.
יקי מואב: ואני רוצה לעמוד על כמה נקודות שאותן גם כתבתי.
יקי מואב: אז דבר ראשון, יש דבר כזה והוא נקרא "בית מאזן".
יקי מואב: הוא פשוט לא מתאים לנו, כי הוא מיועד לחולי נפש.
יקי מואב: ואנחנו לא חולי נפש.
יקי מואב: אנחנו פגועי נפש.
יקי מואב: ובאנלוגיה גסה, זה כמו להכניס פצועים של מחלקה אורתופדית למחלקה אונקולוגית.
יקי מואב: אין לנו את אותו עולם תוכן, ואנחנו לא מדברים באותה שפה.
יקי מואב: והלומי קרב מסתדרים אחד עם השני.
יקי מואב: בקצרה, אנחנו פשוט מריחים אחד את השני.
יקי מואב: אז אנחנו צריכים את הפינה משלנו.
יקי מואב: ואם חולי הנפש מקבלים את חלופת האשפוז הזו, אז אין סיבה שאנחנו לא נקבל אותה.
יקי מואב: חוץ מזה שזה הרבה יותר זול מאשר אשפוז בבית חולים, כי תחשבו על כל התקורות.
יקי מואב: אפשר לבדוק את הנתונים גם עם משרד הבריאות.
יקי מואב: והחלופה הזאת, מה שהיא אמורה לתת לנו זה גם כשאנחנו נמצאים באחד המצבים הקשים שלנו, ואנחנו, לצערי, נמצאים יותר מדי, אם זה דיכאון עמוק ואם זה התקפי חרדה.
יקי מואב: ואם אני מסתכל על עצמי ברבעון האחרון, הייתי ארבע פעמים במיון פסיכיאטרי עקב התקפי חרדה.
יקי מואב: הייתי בחודש דיכאון.
יקי מואב: וככה הדובדבן שבקצפת, גם אושפזתי בבית חולים בעקבות דיסוציאציה.
יקי מואב: לצורך העניין, זה איזשהו נתק מהמציאות שהייתי ב-1973.
יקי מואב: אני רוצה להגיד שבכל חמשת האשפוזים שלי אף פעם לא פגשתי PTSD.
יקי מואב: ואין עם מי לדבר.
יקי מואב: ואין את היכולת הזאת לתקשר, שהיא לפעמים יותר חשובה מאשר היכולת שמסוגל לתת לך פסיכולוג ופסיכיאטר ויש לי שניהם יוצאי דופן.
יקי מואב: הם הצילו את החיים שלי בניסיון התאבדות שהיה לי.
יקי מואב: וכל מה שצריך לעשות הוא לארגן את הבתים האלה ולהביא את כוח האדם.
יקי מואב: ושוב, כוח האדם הוא הרבה פחות מאשר החלופה המקבילה של אשפוז בבית חולים.
יקי מואב: ומה שאני מציע, כדי שהנושא ייסגר מהר ולא ייגרר, הוא להקים ועדה.
יקי מואב: יש באגף השיקום את הסגן דן, שהוא איש מקצוע מהמעלה הראשונה.
יקי מואב: הוא גם בן אדם הגון.
יקי מואב: צריך להוסיף לזה כמה נציגים: נציג של משרד הבריאות, מנהל בית מאזן.
יקי מואב: זה כתוב.
יקי מואב: נציג ארגון נכי צה"ל ושני נציגים של פוסט-טראומטיים.
יקי מואב: אני מבקש אחד מהם.
יקי מואב: ופשוט שהוועדה תגיע למסקנות ותציג את זה לוועדת החוץ והביטחון תוך חודשיים.
יקי מואב: ואז לפחות נדע איפה אנחנו קיימים, ואם משרד הביטחון להמשיך בנושא הזה או משרד הביטחון חושב שזה לא חשוב מספיק.
יקי מואב: אז זה בקצרה.
יקי מואב: ושוב, את הנייר הגשתי לכם בצורה מסודרת.
רם בן ברק: קיבלנו.
יקי מואב: אז תודה רבה על הזכות לדבר.
רם בן ברק: תודה רבה, יקי ותרגיש טוב.
רם בן ברק: בשביל זה בדיוק אנחנו יושבים, בשביל לראות איך מקדמים את הדברים האלה.
רם בן ברק: הדובר הבא יהיה גל.
רם בן ברק: אני מבין שהוא כאן, נכון?
רם בן ברק: גל?
גל רויטשטיין: כן.
גל רויטשטיין: בוקר טוב.
רם בן ברק: בוקר טוב, גל.
גל רויטשטיין: שמי גל רויטשטיין, נכה צה"ל, הלום קרב.
גל רויטשטיין: קיבלתי הכרה עכשיו, רק אחרי מקרה איציק סעידיאן, כשהגשתי את התביעה בשנת 2001.
נירה שפק: לא שומעים טוב.
נירה שפק: אפשר לקרב את המיקרופון?
גל רויטשטיין: הגשתי את התביעה בשנת 2001.
גל רויטשטיין: הגענו לפה היום קבוצה בעצם לייצג מספר נקודות, וכל אחד ידבר על הנושא שלו.
גל רויטשטיין: ויש לנו עוד חבר'ה בזום, לכן אני מנסה לקצר ולמקד.
גל רויטשטיין: אגף השיקום הגיש פה בתוך הנייר, ואני מתאר לעצמי שהם יציגו בהמשך את התוכנית שלהם להקמת נקודה חמה ובית חם.
גל רויטשטיין: ויש לנו פה בהמשך את הנציגים שהגיעו איתנו מטעם האזרחים שלצערנו היום מרבית התמיכה שלנו נעשית על ידי האזרחים, שיציגו את הפתרונות שישבו יחד איתנו ועם תל השומר לעשות את זה בצורה נכונה יותר.
גל רויטשטיין: לצערי, גם היום שמונה, תשעה חודשים אחרי מקרה איציק סעידיאן שנעשה איזשהו פנל מצד האגף על איך להתייחס אלינו בתוך הדבר הזה, הפנל לוקה בחסר ויש בו הרבה הרבה חורים גם מבחינת ההתייחסות אלינו, מבחינת ההתנהלות של הדברים ומבחינת המיקום שלנו בתוך האוכלוסייה הציבורית.
גל רויטשטיין: כמו שהתחיל להגיד פה יקי, הלומי קרב לא יכולים להיות מאושפזים בתוך האוכלוסייה הציבורית גם במקרי קיצון ובמיוחד במקרי קיצון.
גל רויטשטיין: ושם זה המקום לעשות את הפרדה.
גל רויטשטיין: אנחנו כן יודעים שיש איזשהו תהליך של הקמת מבנה נפרד בתוך תל השומר, אבל כל הדרך עד הגעה לאותו מבנה, ויעמיקו בזה אחרים פה היום, לוקה בחסר ויש דרך מאוד ארוכה לסדר את זה.
גל רויטשטיין: הבעיה המקורית מתחילה בזה שאנחנו עדיין נמצאים בשירות הצבאי.
גל רויטשטיין: בטירונות לימדו אותנו שיש אחד מקדימה ואחד מאחורה.
גל רויטשטיין: מקדימה המפקד צועק: אחריי, ומאחורה יש מישהו חזק שדוחף את הכי חלש.
גל רויטשטיין: אבל כשאנחנו נהיים חלשים, מי שאמור להיות מאחורינו ולדחוף אותנו קדימה הוא אגף השיקום.
גל רויטשטיין: והיום הוא לא נמצא שם.
גל רויטשטיין: וזו בדיוק הבעיה, שזה שהיום אזרחים, ותשב פה אחת מהאזרחיות ובזום יהיו עוד, שהם אלה שהיום עוזרים לנו ומלווים אותנו כשאנחנו מגיעים לאותן נקודות קיצון ומגיעים לחדרי מיון.
גל רויטשטיין: והם בעצם עוזרים לנו היום להראות – אנחנו היום לא באנו להגיד רק מה לא בסדר; באנו להראות איך אפשר לעזור לנו; באנו ללמד איך לטפל בנו.
גל רויטשטיין: וחשוב לנו שיבינו שהסטיגמה, שהלומי קרב הם רק צועקים ורק אלימים, היא לא נכונה.
גל רויטשטיין: בקרבנו יש אנשים מוסמכים בעבודה סוציאלית, בפסיכולוגיה, אנשים טיפוליים.
גל רויטשטיין: גם אני הייתי חלק מתוך מערך השיקום של תל השומר בבריאות הנפש לכלל הציבור.
גל רויטשטיין: ואם ייעזר בנו וילמדו איתנו איך לטפל בנו, הדרך לפתרון תהיה הרבה יותר מהירה.
גל רויטשטיין: וגם כשמדברים על בית חם, אם אנחנו נסתכל היום על אוכלוסיית האוטיסטים בישראל, הבוגרים, שחיים בהוסטלים, יש להם הוסטלים מסודרים, מופרדים משאר האוכלוסייה, עם חדרי בידוד להתקפים פסיכוטיים, עם השגחות של צוות מקצועי, עם פיקוח ובקרה של הרווחה ושל משרד הבריאות.
גל רויטשטיין: ופה זה המקום שמשרד הבריאות צריך להיכנס לא רק בבתים החמים, הוא צריך להיכנס גם בתוך הוועדות – ובזה יעמיקו חברים שלי – ולעזור, לתת פה את המענה.
גל רויטשטיין: אם ברגע זה מתקיימים דיונים על רשלנות רפואית בכנסת, בכל הוועדות, אבל בנושא נכי צה"ל והעובדה שנמנעים טיפולים רפואיים, ובמקום לבדוק אותנו מבחינה רפואית, נעשית פה מסחרה על אחוזים ומספרים, כי חושבים שאנחנו רודפים אחר הכסף.
גל רויטשטיין: את זה אף אחד לא טוען.
גל רויטשטיין: ורשלנות רפואית פושעת, זה ההגדרה של מה שקורה בוועדות הרפואיות היום, ובזה יעמיקו חבריי.
גל רויטשטיין: כל אחד פה, מי שבא לדבר, התעמק ולמד נושא.
גל רויטשטיין: ואני מבקש שתקשיבו להם.
גל רויטשטיין: ואני מבקש מהם, כמוני, להישאר ממוקדים ולא להתלהם.
גל רויטשטיין: אנחנו רוצים שהדיון הזה באמת יהיה דיון חינוכי לכולנו.
גל רויטשטיין: ואנחנו מעריכים את הבמה הזאת שניתנה לנו.
גל רויטשטיין: אבל לנו חשוב להבין שבלי צוות מיומן, מקצועי, ליווי מאל"ף עד תי"ו, כמו שליאת תציג פה בהמשך, אנחנו לא נוכל לפתור את הבעיה.
גל רויטשטיין: בית מאזן הוא הפלסטר למקרי קיצון.
גל רויטשטיין: אם אנחנו נפתור את הבעיה בבסיס, אנשים לא יגיעו בכלל למקום של הבית המאזן.
גל רויטשטיין: ובזה אני אסכם.
גל רויטשטיין: מאוד מאוד חשוב לי להודות שוב על הבמה הזאת.
גל רויטשטיין: אני מקווה שחבריי ימשיכו את שאר הנקודות בצורה מדויקת.
גל רויטשטיין: תודה רבה.
רם בן ברק: תודה רבה, גל.
רם בן ברק: אנחנו עוברים לדובר הבא.
רם בן ברק: אני באמת מבקש לקצר, כי אני רוצה שכולם ידברו.
רם בן ברק: ארז, אתה נמצא פה איתנו.
רם בן ברק: אהלן, ארז.
ארז סבן: שלום.
ארז סבן: תודה רבה לכולם על ההזדמנות להביא את הדברים.
ארז סבן: הבלגן שלנו התחיל בעצם כבר לפני שבע שנים כשזיהינו את הוואקום, בצעקה הראשונה של עידו גל רזון, ושם בעצם התחלנו לתת מענה לוואקום שהמדינה לא נתנה.
רם בן ברק: מי זה אנחנו רק?
ארז סבן: אנחנו הלומי קרב שפשוט היינו בלי גופים, בלי שום דבר.
ארז סבן: כשהבנו שאי-אפשר לעבוד בצורה עצמאית, ניסינו להקים עמותות.
ארז סבן: אם תעשו את הסקר, אתם תראו שכל הדבר הזה נפל וקרס.
ארז סבן: אף פעם לא הצלחנו לנהל בעצמנו.
ארז סבן: זה חייב להיות בגיבוי של המערכות במדינה.
ארז סבן: בהתחשב בזה שיהיה גיבוי של המדינה וגיבוי של צוות רפואי כמו שצריך, למדנו במשך שש שנים איפה הנפלים ואיפה אנחנו דורכים ונופלים כל פעם בהגעה במקרי קיצון למחלקות או לטיפולים.
ארז סבן: בהקמה של הבית הבטוח או בהקמה של המוקד הטלפוני בעצם מפספסים מספר נקודות, שכל נקודה יכולה להוציא את ההלום ממצב הזה ב-180 מעלות.
ארז סבן: המערכת כיום בנויה שההלום, ברגע שיבוא לבקש עזרה, ילך וידרדר עמוק עמוק יותר במצבו.
ארז סבן: עוד לא דיברתי על זה שאין מענה טיפולי בפריפריה, אין מענה טיפולי ברחבי הארץ.
ארז סבן: כולם מגיעים בקשיים לתל השומר.
ארז סבן: אח – סליחה – הבעיה שלנו מתחילה בזה שאנחנו לא יכולים לקבל את המערכות הקיימות.
ארז סבן: ולכן אנחנו נמנעים מלהגיע לקבל טיפול.
ארז סבן: אנחנו נמנעים מלהגיע לקבל טיפול, ולכן אנחנו הולכים ושוקעים יותר ויותר בתוך הבית.
ארז סבן: המצב הולך ונהיה יותר ויותר חמור, ואנחנו מגיעים למקרים שבהם אין חזור.
ארז סבן: אם אנחנו נשים לב לכל אחד מהצדדים, מהתחלה של הפנייה למוקד, בליווי מהמוקד לבית החם, מהבית החם בליווי למיון, כל התהליכים צריכים לקרות.
ארז סבן: אבל צריכים להתאים אותם לנו, הלומי הקרב.
ארז סבן: אין מה לעשות, אנחנו אוכלוסייה שונה.
ארז סבן: הבעיות שלנו בין אחד לשני הן שונות, הן לא זהות.
ארז סבן: ולכן הפתרונות צריכים להיות מותאמים בליווי לאותו הלום.
ארז סבן: אני אעצור פה.
גל רויטשטיין: אני אוסיף אחד משפט על הדברים של ארז.
גל רויטשטיין: הכותרת: רפורמת "נפש אחת", היא כותרת יפה.
גל רויטשטיין: אבל עד שלא תהיה התייחסות ל"נפש אחת" אין שני נכי צה"ל זהים.
גל רויטשטיין: אין שני אנשים שנפצעו בשירות הצבאי שחווים את החיים אותו דבר.
רם בן ברק: תודה, גל.
גל רויטשטיין: ונותני שיקום צריכים לתת המענה - - -
רם בן ברק: גל, בוא ניתן לעוד אנשים את ההזדמנות.
נירה שפק: אפשר לשאול אותו שאלה?
נירה שפק: כשאתה אומר שאין מענה רב ואתה צריך להגיע רק לתל השומר, אתה יכול לתת שתיים-שלוש דוגמאות לטיפולים שאין בפריפריה?
גל רויטשטיין: באילת אין פסיכיאטר.
גל רויטשטיין: בכל העיר אילת, שיושבים כרגע 300 הלומי קרב, אין פסיכיאטר.
גל רויטשטיין: זו דוגמה אחת.
גל רויטשטיין: יש לנו רשימות שלמות, והוגשו לאגף דוחות שלמים מטעמנו על הנושא.
גל רויטשטיין: ונדב, אני בטוח, ישמח להרחיב.
רם בן ברק: נדב, בבקשה.
נדב וירש: אז נעים מאוד.
נדב וירש: קוראים לי נדב וירש.
נדב וירש: נפצעתי בצוק איתן ב-2014.
נדב וירש: אני הלום קרב, הלום קרב וגאה.
נדב וירש: אני מייצג הרבה מאוד אנשים שלא זועקים את זעקתם.
נדב וירש: ראשית, אני רוצה לדבר על הוועדות הרפואיות.
נדב וירש: ממה שאנחנו עדים, אנחנו אחרי חודש, אחרי הוועדה של אפרת רייטן לגבי נושא הרווחה, אנחנו העלינו טענות ובקשות ועדויות על דברים שנעשים בתוך הוועדות הרפואיות.
נדב וירש: עכשיו, אני מבין שמשרד הביטחון לא רוצה לטפל והשר הממונה, שאני מאוד מאוד מעריך אותו מבחינה אישית, אבל אני לא רואה שום התייחסות בנושא הזה.
נדב וירש: אף אחד לא מטפל בעניין של דברים שכביכול אומרים על הטרדות מיניות, על דברים שבעצם אומרים על התעללויות, על דברים שהם נורא נורא בסיסיים.
נדב וירש: עכשיו, כשאני מדבר על הוועדות הרפואיות, אני מאוד מאוד אשמח שכן אולי נעלה איזה מנגנון פיקוח מסוים להלומי הקרב, ללוחמים, כי סופו של דבר מדובר בלוחמים שנכנסים לשם.
נדב וירש: הפיקוח הוא שיהיו מצלמות ויהיו הקלטות.
נדב וירש: כמו שאגף השיקום יודע לשים עלינו האזנות ויודע לעקוב אחרינו, מצופה שאתם תשמרו גם עלינו.
נדב וירש: אנחנו לוחמים.
רם בן ברק: רגע, אני רוצה להבין את הנקודה.
רם בן ברק: אתה מבקש בעצם שבתוך אותם בתים חמים, שאני מקווה מאוד שיקומו, ובאותן ועדות רפואיות יהיה איזשהו משהו מקליט כדי שאפשר יהיה בדיעבד לבדוק תלונות.
נדב וירש: בדיוק.
נדב וירש: כביכול גם לצד השני.
נדב וירש: אם הגופים טוענים עכשיו שהייתה תקיפה והייתה צורה אלימה, אז אנחנו יכולים לדעת מה קרה שם בתוך האירוע.
נדב וירש: עכשיו, זה רק אחד מהדברים.
נדב וירש: יש עכשיו סוג של אמירה להוציא כל כך הרבה דברים החוצה לפועל.
נדב וירש: למשל, כלבי שירות.
נדב וירש: למשל, הפרויקט המשפחתי, שזה דבר מאוד מאוד מבורך בעיניי, שאנחנו צעירים יכולים לקחת עכשיו חלק ולהצטרף למשפחות של הלומי הקרב ולקח אותם בחונכות.
נדב וירש: מה שמאוד מאוד מפריע לי הן התבניות הישנות שעדיין לא התשנו.
נדב וירש: התבניות שלכם עובדות בצורה מאוד מאוד ברורה, שאני כבר ראיתי את השיטה.
נדב וירש: אם יש לך חברה – יורד לך 5%.
נדב וירש: אם אתה גר אצל אימא שלך – אתה נשאר על אותם אחוזים.
נדב וירש: במידה שאתה ממשיך בחיים ואתה הולך לעבוד בחברת הייטק אבל אתה יודע שאתה תיפול, אתה יודע שאתה תיפול – אתה תקבל את ה-20% שלך.
נדב וירש: ואז כשאתה מקבל את ה-20% שלך, אתה מתחיל את המאבק שלך בחיים.
נדב וירש: מה המאבק שלך בחיים, חבר הכנסת רם בן ברק?
נדב וירש: השאיפה וההישרדות שלנו, ההישרדות שלנו היא יום-יומית.
נדב וירש: מה הכוונה?
נדב וירש: כשאתה מגיע למקום עבודה, רוב הסיכויים שאתה לא נישאר.
נדב וירש: רוב הסיכויים שאתה נושר, כי המצב הנפשי שלך לא תקין.
נדב וירש: אגף השיקום לא נותן שום מענה לאנשים עם 20%.
נדב וירש: הם נותנים רק פסיכולוג ופסיכיאטר.
נדב וירש: והם יודעים בדיוק מה קרה לי ולעוד עשרות והרבה מאוד של חיילים.
נדב וירש: ומה שקורה בפועל – השיטה הזאת של לתת ה-20% ואת ה-19% חייבת להיפסק.
נדב וירש: אם אתם נותנים עכשיו 20% - - -
גל רויטשטיין: זמני.
גל רויטשטיין: זמני גם.
נדב וירש: זמני, כמובן.
נדב וירש: רגע, רגע, זה עוד דקה.
נדב וירש: היא חייבת להיפסק.
נדב וירש: אתם חייבים להבין שאתם מתעסקים פה עם לוחמים.
נדב וירש: אתם שכחתם שהלכנו לקרב ואנחנו צריכים - - -
רם בן ברק: מה שאתה אומר בעצם הוא שיש מגמה להשאיר אתכם על ה-20% ומינוס כדי - - -
נדב וירש: על ה-20% ועל הזמני.
נדב וירש: זה פשוט באופן שיטתי וקבוע.
רם בן ברק: תכף נשמע את משרד הביטחון, מה אומר על זה.
נדב וירש: אני אשמח.
נדב וירש: ודבר האחרון, מבחינתי, המציאות של הלומי הקרב היא מציאות בלתי נתפסת.
נדב וירש: וזה פשוט לא הגיוני.
נדב וירש: הטלפון שלי מקבל עשרות אלפי הודעות מאנשים הלומי קרב שזקוקים להיכנס "לתגובות קרב" בתל השומר.
נדב וירש: מה שקורה בפועל – אין מקומות בתל השומר.
נדב וירש: אין מקומות במקומות כמו שלוותה.
נדב וירש: אין מקומות בשום מקום.
נדב וירש: אנחנו צריכים להתקשר, אני צריך להתקשר לעידן קלימן, יושב-ראש ארגון נכי צה"ל, בשעה 24:00 שיכניס לי גיבור ישראל לתוך המחלקה בתל השומר, שאני בקושי מצליח להחזיק את עצמי.
נדב וירש: עכשיו, המציאות הזאת חייבת להשתנות.
נדב וירש: זה לא ייתכן שאנחנו אנשים, נכי צה"ל, שבסך הכול רוצים לעזור אחד לשנייה, יהיו בתוך המציאות הזאת שאנחנו צריכים להתקשר למנכ"לית אגף השיקום, ואם זה להמשיך ולתקשר לעידן, ואחר כך אתה שומע שבתוך הוועדות הרפואיות ההתעללות עדיין נמשכת.
נדב וירש: אלה דברים שאני לא יכול, לא אהיה מוכן לקבל אותם.
נדב וירש: תודה.
גל רויטשטיין: חשוב לי לציין, רק אתמול בערב אנחנו - - -
רם בן ברק: גל, גל, גל, גל, בוא אני אספר לך משהו.
רם בן ברק: אנחנו מנהלים כאן דיון, אני מנהל אותו.
רם בן ברק: אני נותן רשות דיבור.
רם בן ברק: אתה קיבלת את רשות הדיבור שלך.
רם בן ברק: יש עוד 15 אנשים שרוצים לדבר.
רם בן ברק: אל תיקח להם את הזמן.
רם בן ברק: אנחנו שמענו אותך.
רם בן ברק: בסוף, אם תרצה להעיר הערה נוספת, תעיר אותה.
רם בן ברק: אחרת, אתה מבין, זה לא ייגמר כאן לעולם.
רם בן ברק: יש כאן סדר של דיון.
גל רויטשטיין: אוקיי.
רם בן ברק: נדב.
נדב וירש: כן.
רם בן ברק: סליחה, נדב דיבר.
רם בן ברק: ליאת.
ליאת קוטנר: כן.
ליאת קוטנר: שומעים?
ליאת קוטנר: היי.
ליאת קוטנר: אני ליאת קוטנר.
ליאת קוטנר: ואם אתם יכולים להסתכל על המצגת של "המסייעת", מסייעת לשקם את כוחנו.
ליאת קוטנר: יש לי שותפה, מעיין ריף.
רם בן ברק: ליאת, תגבירי, בבקשה, את הקול, כי קשה לשמוע אותך.
ליאת קוטנר: אנחנו שתי אזרחיות תומכות, שאנחנו קוראות לעצמנו "המסייעת", בשביל לשקם את כוחותינו.
נירה שפק: אין לנו את זה.
רם בן ברק: אין לנו את זה.
ליאת קוטנר: למה?
ליאת קוטנר: ראיתי את זה.
ליאת קוטנר: הינה.
קריאה: קדם כול, זה על המסמך.
ליאת קוטנר: הינה, זה על המסך.
רם בן ברק: בבקשה, כן.
ליאת קוטנר: לשתינו יש עבר שיקומי כלשהו עם נכי צה"ל והלומי הקרב.
ליאת קוטנר: אנחנו למדנו ביחד, אני ומעיין, אתם תכף תראו אותה, פסיכולוגיה והיה לנו חלום לעשות באמת שיקום.
ליאת קוטנר: ומה שקרה לפני עשרה חודשים – יצא לנו להגיע למאהל לתמוך, ואני נשארתי שם חמישה שבועות במאהל על מנת לתת להם את התמיכה גם במאבק.
ליאת קוטנר: זה לא פשוט להיות במאבק מול אגף השיקום.
ליאת קוטנר: ומעיין, כמובן, תמכה ועשינו ביחד משהו שניסינו לבוא ולצעוק את המצוקה קצת בדרך שלא שלהם, אלא שלנו כאזרחים, כאזרחיות שמסתכלות על הדבר הזה ולא מעט בוכות לילות וימים איתם על איך אנחנו, אזרחי מדינת ישראל, נותנים לדבר הזה לקרות יום-יום.
ליאת קוטנר: אלה החיילים של כולנו.
ליאת קוטנר: אז אני רגע אסביר מה עשינו פה.
ליאת קוטנר: זה סוג של כתב אישום שהם יצקו אותו בנו בעשרה החודשים האחרונים, ואנחנו חשבנו שב"נפש אחת" יהיו פתרונות לפתרון הכי הכי הכי SOS דחוף שיש, שזה המצוקה האמיתית לבית חם לטיפול מיידי.
ליאת קוטנר: ומה שקורה עכשיו, שזה השקף הראשון, אני מבקשת לשים את המצוקה – נכה צה"ל, הלום קרב, הוא בעצם לקוח שבוי של קונספציה ושיקום בתוך אגף השיקום, ואין לו מקום אחר לעשות בכלל את הדבר הזה.
ליאת קוטנר: זאת אומרת, שזה רק שם.
ליאת קוטנר: ומה שקורה כרגע וגם מה שהבנו שהם עושים לאחרונה, כי כן ניסינו להיות בשיחות ולא כל כך – זה איכשהו הבנו מה הם עושים – זה אחד, יש קו חם, על זה אנחנו מברכים.
ליאת קוטנר: זה הדבר הראשון שצריך לקרות.
ליאת קוטנר: אתם רואים, מוקד, עזרה נפשית של נט"ל.
רם בן ברק: הקו החם 24/7 זה משהו שקיים היום?
ליאת קוטנר: זה משהו שקרה עכשיו.
רם בן ברק: זה של משרד הביטחון?
ליאת קוטנר: ואנחנו מברכים על כך.
ליאת קוטנר: אנחנו תכף נגיד מה אנחנו חושבים שצריך להיות שם בתמיכה.
ליאת קוטנר: שניים, יש הערכה פסיכיאטרית.
ליאת קוטנר: אני מראה את השרשרת הזאת, המקוטעת, שכרגע ישנה ואין בינה שום קשר ואני אגיד גם שום אחריות, ואנשים האלה נופלים בין הכיסאות.
ליאת קוטנר: הערכה הפסיכיאטרית, אם הגעת לקו החם, אתה מופנה – נדבר על זה אחר כך קצת יותר – אתה מופנה בדרך כלל לאיזושהי הערכה פסיכיאטרית.
ליאת קוטנר: כרגע ההפנייה היא למיון.
ליאת קוטנר: אין שום דרך אחרת.
ליאת קוטנר: הם מופנים כרגע למיון.
ליאת קוטנר: ובדרך כללי, ממיון כללי הם עוברים ל"קובייה", שזו הערכה ומיון פסיכיאטרי במחלקות פסיכיאטריות, סטייל תל השומר.
ליאת קוטנר: ואז או שיש אשפוז או שיש בית בטוח שעכשיו הם בטח ידברו על זה, כי שמענו על זה, לשלושה ימים בלבד, או חזרה הביתה.
ליאת קוטנר: ויש גם את המצב הזה שאתה מגיע לבית בטוח או ל"יחידה לתגובות קרב".
ליאת קוטנר: עכשיו היה איזה דין ודברים לאחרונה עם אגף השיקום.
ליאת קוטנר: ואחד הדברים שאנחנו מצאנו כמתווכות ותומכות הוא שדווקא ה"יחידה לתגובות קרב" מאוד מאוד תאמה לצרכים שהם הציגו ולמעטפת שהם רוצים, שאנחנו נדבר על זה בשקף הבא, שבסוף, מה שאנחנו רואים פה, שהמצוקה בדרך שהם עושים אותה, ואני ממש ממש מקצרת, מביאה – כשאתה מגיע הפוך הביתה, ומה שקורה הוא שאתה חוזר למצוקה.
ליאת קוטנר: שזה מה שקורה עכשיו.
ליאת קוטנר: אני ניסיתי לתאר את זה הכי גרפי, פשוט, עם איזה סוג של ניסיונות של מה הם רוצים לעשות ומה הפתרון שאנחנו מציעים.
ליאת קוטנר: אז קודם כול, אנחנו כ"מסייעת" ראינו צורך שכל אחד שמתקשר ויש לו מצב מצוקה, צריך שתהיה איתו מסייעת, כי יש איזה מצב כרגע של ניגוד עניינים, של ניגוד אינטרסים של לקוח שהוא לא לקוח בעצם, הוא לקוח שבוי.
ליאת קוטנר: ובתוך כל הדרך הזאת, מה שאנחנו עושות בהתנדבות עשרה חודשים 24/7, לצערנו הרב, אנחנו רק שתיים, זה לתמוך בהם בכל התהליך, כי יש כאלה שצריכים הכרה, שלא מוכרים בכלל, ויש כאלה בתוך ההכרה שלהם נמצאים, זה כמו גלים, באיזשהו שלב של פוסט-טראומה.
ליאת קוטנר: ואז מה שקורה, מה שאנחנו מציעות לעשות, הוא שכשיש מצוקה הם פונים לקו החם, כשהקו החם נהדר.
ליאת קוטנר: כולנו תקווה שבאמת יש קו מקצועי, מכיל, תומך, ומפנה להמשך, ששם אנחנו רוצות או אזרחים או גוף מפקח שהוא על ידי כולם, הוא סוג של מסייעת שמלווה את אותו הלום.
ליאת קוטנר: אותו הלום לא יכול להתמודד באותם רגעים עם הביורוקרטיה.
ליאת קוטנר: הוא לא יכול.
ליאת קוטנר: הוא בפוסט-טראומה, הוא בתוך התקף.
ליאת קוטנר: הוא צריך עזרה.
ליאת קוטנר: ופה אנחנו מציעות שמהרגע שיש בו הבנה, שיש בו הלום באקטיבציה של PTSD, צריך שיהיה לו איזה סוג של ליווי.
ליאת קוטנר: הליווי הזה ממשיך לנקודה החמה.
ליאת קוטנר: אנחנו דורשות ודורשים נקודה חמה מיידית, שיש בה אבחון פסיכיאטרי.
ליאת קוטנר: הנקודה הזאת היא עזרה פסיכיאטרית והערכה, שאז אתה – הלוואי שזה יהיה ב"תגובות קרב", כמו שהם רוצים, בתל השומר – אבל בבית הבטוח, שמה שהבנו שהם הולכים להציע כרגע כאיזשהו מודל, לא כבית חם, אלא כמשהו שהוא ביניים, לא יכול להצליח בגלל שיש פה באמת נושא מאוד מסוים של אוכלוסייה ייחודית.
רם בן ברק: אבל אני ראיתי בשקף הקודם כשתיארת את המצב הקיים - - -
ליאת קוטנר: אני פה מתארת את העזרה שאני חושבת צריכה להשתנות.
רם בן ברק: שנייה, שנייה, שנייה, ליאת.
רם בן ברק: אני שואל שאלה.
רם בן ברק: אני לא מתווכח.
רם בן ברק: בשקף הקודם כשתיארת את המצב, אז זה קו חם שהיום הקימו אותו, משם הערכה פסיכיאטרית, ואז הבית הבטוח.
רם בן ברק: ואת אומרת שבלב הזה צריכה להיות מסייעת יחד איתם, מסייעת או מסייע.
ליאת קוטנר: מה שקורה בשלב הזה, הם הולכים למיון תל השומר, מתחילים ממיון כללי ועוברים לפסיכיאטרי.
ליאת קוטנר: אנחנו חושבות וחושבים שבתוך הנקודה החמה כבר צריך להיות האבחון.
ליאת קוטנר: הוא לא חייב להיות בתוך המחלקה הפסיכיאטרית.
ליאת קוטנר: אנחנו רוצים נקודה שהיא אך ורק עם איזשהו אבחון של מה עושים עם אותו הלום.
ליאת קוטנר: ואז גם יש פה בעיה - - -
רם בן ברק: איפה הנקודה החמה הזאת נמצאת?
ליאת קוטנר: אז זו הייתה הצעה שזה יישב ב"יחידה לתגובות קרב" בתל השומר.
ליאת קוטנר: והוצע לנו לפני שלושה שבועות, ופתאום זה השתנה למשהו שאנחנו ממש לא מבינים מה הפתרון.
רם בן ברק: תכף נשמע.
ליאת קוטנר: רגע, שנייה.
ליאת קוטנר: אז אני מגיעה לבית הבטוח.
ליאת קוטנר: יש לי פה בדיוק עוד שני סעיפים.
ליאת קוטנר: בית בטוח שזאת ההצעה שכרגע מונחת על השולחן וניסיתי להבין אותה.
ליאת קוטנר: והבנו שיש בה כמה דברים טובים.
ליאת קוטנר: אני אתחיל עם הטוב.
ליאת קוטנר: הם יכולים להגיע עם הכלב, אוקיי?
ליאת קוטנר: שזו אחת הבעיות שלהם בבתים מאזנים.
ליאת קוטנר: הם יכולים להגיע עם התרופה, הגראס הרפואי שלהם, שבבתים מאזנים הם לא יכולים להגיע.
ליאת קוטנר: בבית בטוח הם מציעים להם אך ורק שלושה ימים, שזה רק: תתעשת על עצמך ותחזור הביתה או תיפלט שוב למערכת או אלוהים יודע לאן, כי אנחנו לא הבנו בדיוק מה הם אמורים לעשות אחרי שלושה ימים.
ליאת קוטנר: וגם קיבלנו על זה הסבר שהוא מאוד, כאילו, לא ברור לנו.
ליאת קוטנר: כי במודל שאני חושבת שהם יציגו הם אומרים שהם לא יכולים לטפל במישהו שהוא לא בתהליך ההכרה.
ליאת קוטנר: הם לא יכולים לטפל במישהו שהוא אלים.
ליאת קוטנר: הם לא יכולים לטפל במישהו שהוא אובדני.
ליאת קוטנר: הם לא יכולים לטפל במישהו שהוא פסיכוטי.
ליאת קוטנר: הם לא יכולים לטפל במישהו עם סמים או אלכוהול.
ליאת קוטנר: הם לא לטפל – חוץ מגראס, כן?
ליאת קוטנר: יש המון למה לא.
ליאת קוטנר: וזה לא פותר שום בעיה, מה שהם כרגע מציגים.
ליאת קוטנר: עכשיו, אחת הבעיות שלנו היא שאנחנו כבר עשרה חודשים אחרי החתימה של "נפש אחת".
ליאת קוטנר: ועדיין הלומי קרב מאז איציק סעידיאן – שיהיה בריא; אני שולחת לו בריאות שלמה ומהירה – עדיין אנחנו מדברים – אני לא מצאתי את הנתונים כי הנתונים נסתרים – אבל בין 200 למשהו כזה בערך, כל מיני, מלמעלה למטה, שניסו להתאבד, ובערך עשרה, חלקם מוכרים, חלקם לא מוכרים, שאכן הצליחו.
ליאת קוטנר: עכשיו, אני לוויתי אחד כזה, סיפור החבל, והוא נוראי.
ליאת קוטנר: מה שאנחנו מציעות הוא בית חם שיש בו פסיכיאטר.
ליאת קוטנר: כולה מדובר, תסלחו לי, בפסיכיאטר, שניים, שזמינים בבית חם.
ליאת קוטנר: כל השאר, זה כל המודל.
ליאת קוטנר: יש פה בעיה שאין פה את הדבר הזה שנקרא פסיכיאטר שיבוא ויאבחן את הליווי הזה שאנחנו צריכים לעשות איתם.
ליאת קוטנר: אני מסיימת.
ליאת קוטנר: אמרנו להחזיר אותם הביתה, להמשיך ללוות אותם, להמשיך להסיע אותם.
ליאת קוטנר: אנחנו רק דיברנו על הקצה שהוא חירום, בית חם ונקודה חמה.
ליאת קוטנר: וזה חייב לקרות שלשום, כי אני ומעיין לא מצליחות לעמוד בעומס וכמעט נכשלנו לפני שלושה שבועות.
ליאת קוטנר: וזאת תעודת עניות.
ליאת קוטנר: אני רוצה רק להקריא משהו אחד, לפני שאני מסיימת.
ליאת קוטנר: מבחן התוצאה מדבר בעד עצמו.
ליאת קוטנר: מלפני שנה, מאז מאהל המחאה מול אגף השיקום, בעקבות ניסיון ההתאבדות של איציק סעידיאן – שעוד פעם אנחנו שלוחים להם הרבה הבריאות, למשפחת סעידיאן ולאיציק בפרט – אחרי עשרה חודשים, מאז חתמתם על רפורמת "נפש אחת", אתם פה, בכנסת ישראל, שאמורים לקחת חלק בדבר הזה שישקם, עדיין יש 200 ניסיונות התאבדות, שלא זכו לטיפול, ומהם עשרה מצאו את מותם.
ליאת קוטנר: אז ה"מסייעת" ומה שאנחנו מנסים להגיד פה – פתרונות התמיכה והטיפול והשיקום שהצענו ייתנו מענה אפקטיבי ועכשיו כשאפשר לפתור.
ליאת קוטנר: לא מחר ולא עוד חודשיים, כי אנחנו עשרה חודשים מחכים לזה.
ליאת קוטנר: ויש לנו פחות הלומים חיים.
ליאת קוטנר: אז מה שאני רוצה להגיד – תנו לנו הזדמנות לסייע, כי לא הצלחתם, כי נכשלתם עוד פעם ועוד פעם כוועדה.