GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרק וייזר: אפשר שתהיה גם שיחה מקוונת – מישהו מהדוברים הקודמים דיבר על דיגיטציה – בין הפסיכיאטר הכונן לבין הפונה עצמו.
מרק וייזר: במידה שהוא יימצא כמתאים, הוא יגיע לבית הבטוח.
מרק וייזר: אם יש שם עוד אנשים, ייקלט.
מרק וייזר: אם אין עוד אנשים, נביא מדריך כונן שיפתח ויקלוט את הנכה בכל שעות היום והלילה.
מרק וייזר: ושם בעצם נתחיל איזושהי התערבות.
מרק וייזר: כאשר מדובר בהתערבות, היא בעצם התערבות משברית, היא חירום בזמן משבר.
מרק וייזר: אנחנו מדברים על כמה ימים שבהם אנחנו ננסה להבין מה טובתו של הנכה ואיך אפשר הכי טוב לעזור לו.
מרק וייזר: או שנפנה אותו לבית מאזן או שיחזור לביתו לטיפול בו הוא נמצא או לאשפוז פסיכיאטרי למי שצריך אשפוז פסיכיאטרי או למסגרת של אשפוז יום.
מרק וייזר: אלה פחות או יותר המקומות השיקומיים שנמצאים לרשותנו.
מרק וייזר: באופן כללי, אנחנו מדברים על מקום בטוח להתארגנות מחדש של אדם במצב של משבר תוך ניהול של הסיכונים הכרוכים במצבים כאלה.
מרק וייזר: מספר ימים, שלושה, גג ארבעה.
מרק וייזר: כאשר הבן אדם שיגיע במצוקה נעשה איתו איזושהי הערכה ראשונית ונסכים איתו על איך אנחנו מתקדמים.
מרק וייזר: נעשה כל מאמץ להכיל את האדם ולתמוך בו ולעזור לו בכל מה שניתן.
מרק וייזר: תהיה מעורבות, כאמור, פסיכיאטרים, עניינים רפואיים למי שצריך ודברים שיקומיים.
מרק וייזר: ונחבר אותו בהמשך לגורמי תמיכה של אגף השיקום ככל שצריך, למקורות בקהילה.
מרק וייזר: חשובה מאוד עבודה עם משפחות בכל מצב פסיכיאטרי, בטח לנכים שפגועים מבחינה נפשית וזקוקים לעזרה ולמעורבות של גורמים טיפוליים אחרים.
מרק וייזר: ורק לסיום, כאמור, אנחנו רק בהתחלה.
מרק וייזר: אנחנו בקשר וערכנו מספר פגישות עם אנשי משרד הביטחון.
מרק וייזר: אני רוצה כאן לציין את מעורבותו של ד"ר מיקי פולק, שהוא פסיכיאטרי בכיר בשיבא והוא מנהל את המרפאה שלנו, של נכי צה"ל.
מרק וייזר: מיקי מאוד מעורב בכל התהליך הזה.
מרק וייזר: והנהלת בית החולים גם כן מאחורינו, ותומכים בנו פרופ' קרייס ופרופ' זיו.
מרק וייזר: אנחנו סגורים, כאמור, על המתווה הבסיסי.
מרק וייזר: אנחנו נתחיל במתווה פחות או יותר כפי שאני מתאר אותו ותוך קשר עם – אנחנו נקים איזושהי ועדת היגוי שקשורה למטפלים, למטופלים, למשרד הביטחון, ונשתפר לאורך הדרך.
נירה שפק: מה לוחות זמנים?
נירה שפק: כאילו, בוא, תקצוב ולוחות זמנים?
מרק וייזר: אני לא יכול להגיד לך.
מרק וייזר: אנחנו רק בהתחלה.
מיכל מרים וולדיגר: רק בחיתולים.
רם בן ברק: עוד מעט לימור תגיד.
מרק וייזר: הפנייה אלינו נעשתה לפני מספר שבועות, כחודש.
מרק וייזר: אנחנו עושים את המיטב להתארגן.
מרק וייזר: אני לא יכול להתחייב ללוחות זמנים כרגע.
מיכל מרים וולדיגר: רם, אני רוצה שנייה להתפרץ לפה, אם אפשר.
מיכל מרים וולדיגר: האמת היא שאני שומעת את זה, וזה בהחלט גורם שמעודד אותי.
מיכל מרים וולדיגר: אבל אני חייבת לציין שממש לפני עשרה ימים, ב-9 בינואר, בזכות וואלה, יואב איתיאל, התפרסמה פרשה מאוד מאוד מאוד מזעזעת בוואלה על חייל, כנראה, ככל הנראה, הלום קרב בן 22 שהיה מאושפז בכפר שאול ונאנס על ידי פלסטיני בן 40 שהורשע כבר עשר פעמים בכניסות בלתי חוקיות ואף ישב במעצר על ניסיון לדקור מאבטח.
מיכל מרים וולדיגר: והוא, אותו פלסטיני אנס את החייל הלום הקרב שהיה באותו חדר שלו.
מיכל מרים וולדיגר: משהו מזעזע ביותר.
מיכל מרים וולדיגר: אני פניתי לשר הבריאות כדי שיקים ועדה ציבורית לחקור איך אירע בכלל דבר כזה.
מיכל מרים וולדיגר: אבל אני חושבת שבית כמו שציין פרופ' וייזר, שיש לי הכרות איתו, היו דברים שהוא עזר לי.
מיכל מרים וולדיגר: כלומר, אני בהחלט אשמח לשמוע על הבית המאזן, כי בהחלט, קודם כול, זה פשע בכלל ששמים חייל יחד עם פלסטיני שהורשע ואמור לעמוד לדין - - -
רם בן ברק: פשע ששמים חייל עם מישהו שהורשע.
מיכל מרים וולדיגר: בכל מקרה השאלה פה היא באמת - - -
נדב וירש: סליחה?
נירה שפק: הוא רוצה להגיד משהו.
מיכל מרים וולדיגר: השאלה פה היא באמת לגבי בית מאזן שיכול לתפור את הבעיות האלה, כי חיילים, הלומי קרב, צריכים את הבית משלהם.
מיכל מרים וולדיגר: ששם הם יוכלו לטפל ולא לאשפז אותם.
נדב וירש: אני מסכים איתך בהכול.
נדב וירש: את צודקת בכל דבר שאת אמרת.
נדב וירש: אבל את אמרת עכשיו ועדת חקירה או ועדת בדיקה - -
מיכל מרים וולדיגר: ועדה ציבורית לחשוד.
נדב וירש: - - של משרד הבריאות.
נדב וירש: אז אני מציע, קודם כול, שתעשו ועדת בדיקת אצלכם בבית, פה, במשרד הביטחון, לבדוק באמת כל - - -
נדב וירש: שנייה, רגע.
רם בן ברק: רגע, שנייה, שנייה.
רם בן ברק: אתה קיבלת רשות דיבור?
רם בן ברק: לא קיבלת, נכון?
רם בן ברק: בבקשה, לימור.
רם בן ברק: עם כל הכבוד, אנחנו לא מנהלים דיון אחד עם השני.
רם בן ברק: יש כאן דיון שהוא רציני.
נדב וירש: אין שום בעיה לנהל את הדיון הזה כאן ורציני.
נדב וירש: אנחנו רציניים לגמרי.
רם בן ברק: קל מאוד ללכת למקומות - - -
נדב וירש: לא צריך לרדת ככה ולתקוף את הבן אדם באופן אישי כדי, אתה יודע, להוריד אותו.
נדב וירש: הכול בסדר.
רם בן ברק: חס וחלילה.
נדב וירש: אתם לא רוצים לשמוע אותי, אתם תמשיכו לשמוע אותי גם אם אתם לא רוצים וגם אם זה כואב לכם.
נירה שפק: זו לא הכוונה.
נירה שפק: יש כאן דיון.
רם בן ברק: זאת לא הכוונה, עם כל הכבוד.
נדב וירש: הכול טוב.
רם בן ברק: אנחנו רוצים לשמוע גם אותך, ושמענו אותך, ונשמע אותך.
נירה שפק: יש סדר דוברים.
רם בן ברק: אבל מקבלים כאן אישור דיבור.
נדב וירש: אין בעיה.
רם בן ברק: ולא מתחילים שיחות בין, כי אחרת, אתה מאבד שליטה וכל הדיון הזה נעשה לא רלוונטי למטרה שלו.
רם בן ברק: יש לדיון הזה מטרה.
רם בן ברק: והמטרה היא בסוף להגיע לפתרונות.
רם בן ברק: כן, לימור, בבקשה.
רם בן ברק: לימור, אנחנו חזרנו אלייך.
רם בן ברק: מי זה מחזיר אותה?
לימור לוריא: סליחה.
לימור לוריא: הייתי ב-Mute.
לימור לוריא: אז, א', לשיקולך היושב-ראש, אם תרצה שנציג את המצגת עם מגוון המענים שיש לאנשים עם פוסט-טראומה.
לימור לוריא: אבל אני, ברשותך, מתייחסת לכמה נושאים שעלו פה על ידי הדוברים.
לימור לוריא: כולם דברים חשובים.
לימור לוריא: לא בהכרח לפי סדר החשיבות, אלא לפי שנאמרו.
רם בן ברק: ואם את יכולה גם להגיד כמה מילים על הבית המאזן, כי אני מבין שהוא קובייה חשובה מאוד במהלך הזה.
לימור לוריא: אז אני התייחס.
לימור לוריא: קודם כול, אני רוצה להגיד, מרגע שאנחנו באמת הבנו את הצורך, יש לנו כיום התקשרות עם שבעה בתים מאזנים ברחבי הארץ, מאושרים על יד משרד הבריאות.
לימור לוריא: זה חשוב.
לימור לוריא: אכן צודקים.
לימור לוריא: אלה לא בתים מאזנים שהם ייעודיים לאנשים עם פוסט-טראומה.
לימור לוריא: אנחנו כן נערכים למכרז של בית ייעודי לאנשים עם פוסט-טראומה.
לימור לוריא: אנחנו בשלב ראשון מתחילים עם בית אחד, רואים את הדרישות, ובהתאם לזה אנחנו נעשה את הפזורה של זה בכל הארץ.
לימור לוריא: אני מאוד מסכימה, זה צריך להיות נגיש וקרוב לאנשים, למקום מגוריהם.
לימור לוריא: ולכן אנחנו לא רוצים מקום אחד.
לימור לוריא: אנחנו רוצים מספר מקומות.
רם בן ברק: את יכולה לפרט ולהגיד לי מה זה בית מאזן?
רם בן ברק: כאילו שנדע על מה אנחנו מדברים.
לימור לוריא: אז כאן אני חושב שאני מציעה שידברו המומחים.
מיכל מרים וולדיגר: זה חלופת אשפוז.
לימור לוריא: אבל בגדול יש בעצם מדרג.
לימור לוריא: יש את האשפוז – פרופ' וייזר או ד"ר בלז, אם תרצו להתייחס, או פרופ' קפלן.
לימור לוריא: מישהו מכן רוצה להסביר טוב ממני, כי אתם הרופאים?
נירה שפק: זה חופת אשפוז.
נירה שפק: יש לנו תקנון.
מרק וייזר: הבתים המאזנים כרגע הם איזושהי יוזמה שקיימת בארץ כמה שנים, שזה בעצם חלופה לאשפוז.
מרק וייזר: אלה מקומות שקיימים שבתוך הקהילה.
מרק וייזר: שוכרים בית שבו יש שמונה מיטות, עשר מיטות, 12 מיטות, ושבו יש צוות 24/7, ושבו נמצאים מטופלים.
מרק וייזר: הכוונה היא בעצם לאשפוז וחלופה לאשפוז.
מרק וייזר: משך השהות הממוצע הוא כחודש, כמה שבועות, חודש וחצי.
מרק וייזר: זה סדר הגודל.
רם בן ברק: והבתים המאזנים שאתם מדברים הם בתים מאזנים לכלל הקהל?
מרק וייזר: אני מתאר כרגע - - -
רם בן ברק: לא, זה ללימור.
רם בן ברק: לימור.
לימור לוריא: היושב-ראש, אני מבינה.
לימור לוריא: כרגע, מרגע שנכנסה הרפורמה, הדבר הראשון שעשינו זה התקשרות עם בתים שיש היום במדינת ישראל, שאתה צודק, הם מיודעים לכלל האוכלוסייה, וביניהם גם לציבור שלנו.
לימור לוריא: ולכן אמרתי שהאגף נערך ויוצא למרכז להקמת בית מאזן ייעודי לאנשים עם פוסט-טראומה.
לימור לוריא: הוספתי ואמרנו שאנחנו מתחילים עם בית אחד, ובמידה שיהיה צורך, אנחנו חושבים שנכון לעשות פריסה ארצית בהתאם לדרישה ולצורך שיהיה.
לימור לוריא: אני כן רוצה להגיד במקביל אנחנו גם נערכים לעוד שירותים בפריסה ארצית, כי יש קבוצה שזקוקה לבית מאזן, שהוא בעצם חלופת אשפוז.
לימור לוריא: אבל יש אנשים שצריכים לבוא למרכז יום ולטיפולים משפחתיים וקבוצתיים ואחרים, ואנחנו צריכים להתאים את עצמנו ל-5,700 אנשים עם פוסט-טראומה שצריכים מענים מגוונים ושונים, ואנחנו בעצם נערכים למגוון מענים בכל הרמות תפקוד.
מיכל מרים וולדיגר: זה נקרא רצף טיפולי, אדוני היושב-ראש.
מיכל מרים וולדיגר: יש רצף טיפולי מאשפוז ועד באמת תעסוקה וכו' בתוך בריאות הנפש.
לימור לוריא: נכון.
נירה שפק: לימור, הפריסה של השבעה, את יכולה להגיד איפה הם ממוקמים בפריסה ארצית?
לימור לוריא: מייד אנחנו בודקים ואני אתן לך, כי אני לא יודעת בעל פה.
לימור לוריא: בסדר?
לימור לוריא: מייד, אני מבקשת פה מהצוות ואנחנו נקריא כי זה חשוב שגם כולם ידעו, בסדר?
רם בן ברק: רק שנייה.
רם בן ברק: ליאת, רציתי להעיר משהו.
רם בן ברק: להעיר.
ליאת קוטנר: להעיר, כן.
ליאת קוטנר: אנחנו לא מדברים על הפיל בחדר.
ליאת קוטנר: יש היום בבית מישהו שקט שלא נמצא פה ויכול להתאבד ואין לו שום מענה.
ליאת קוטנר: ואני לא אתן - - -
ליאת קוטנר: אין מענה.
ליאת קוטנר: אנחנו בקשר איתם.
ליאת קוטנר: אנחנו עושות, המתנדבות, המסייעות, את העבודה.
ליאת קוטנר: ואתם מדברים על המון דברים עוד עשרה חודשים, עוד חצי שנה.
ליאת קוטנר: כרגע היום אין מענה.
רם בן ברק: אין מענה.
רם בן ברק: תכף נדבר על זה.
ליאת קוטנר: צריך נקודה חמה.
רם בן ברק: נדב, אתה רוצה להוסיף משהו?
רם בן ברק: כי אני בהרגשה שאולי פגעתי בך.
רם בן ברק: לא רציתי לפגוע בך.
נדב וירש: לא, לא.
נדב וירש: פשוט היא אמרה על ההתאבדויות וכאלה, ולאחרונה זה יחסית נהיה יותר מדי, זה נהיה כמו גל מטורף כזה.
נדב וירש: ואני פשוט כל הזמן שאני שומע את הדבר הזה, אני פשוט מעדיף פשוט להוריד את הלהבות בעניין הזה, כי זה פשוט פוגע בכולנו.
נדב וירש: פשוט זה מוחק אותנו.
רם בן ברק: אני חושב שאתה צודק במאה אחוז.
נירה שפק: במאה אחוז.
גל רויטשטיין: אם אפשר, בבקשה?
רם בן ברק: הערה, בבקשה.
גל רויטשטיין: כל הפתרונות שמעלים פה משאירים אותנו בתוך האוכלוסייה הכללית.
רם בן ברק: אבל זה לא נכון.
מיכל מרים וולדיגר: היא אמרה שלא.
רם בן ברק: הרי בדיוק זה מה ששאלתי.
רם בן ברק: ובדיוק המנכ"לית אמרה שהכוונה – זאת אומרת, אני לא יודע מה זה.
רם בן ברק: אני חושב שאוכלוסיית פצועי צה"ל צריכה להיות אוכלוסייה שמקבלת טיפול פרטני, נפרד מהאוכלוסייה הכוללת.
רם בן ברק: ואני שמחתי לראות שגם המנכ"לית אומרת שבהמשך – עכשיו נתנו פתרון מיידי למה שיש – בהמשך יש כוונה וכבר יצא מכרז שהבתים המאזנים יהיו בתים לפצועי צה"ל בלבד.
גל רויטשטיין: לא יצא עדיין.
גל רויטשטיין: לא יצא.
גל רויטשטיין: המכרז לא יצא עדיין.
רם בן ברק: אז אני לא יודע.
רם בן ברק: אני יש לי נטייה להאמין למנכ"לית.
נירה שפק: לראש אגף.
רם בן ברק: לראש אגף, סליחה.
רם בן ברק: לימור, אנחנו איתך.
מיכל מרים וולדיגר: אז אולי לימור תגיד אם יצא מכרז, כי היא דיברה על מרכז אבל לא ברור אם יצא.
מיכל מרים וולדיגר: יצא כבר?
לימור לוריא: אני אגיד.
לימור לוריא: קודם כול, לשאלה שנשאלתי על הפריסה, אז יש לנו בית של תקווה בכרמיאל, בית מאזן בהרדוף, במסאחה, בחמרה ובקיסריה, בית סוטריה בכפר יונה, בית סוטריה בירושלים ובית גומא אנוש ברחובות.
לימור לוריא: אלה ההתקשרויות הנוכחיות.
לימור לוריא: ואם יש אנשים שמגיעים לבית מאזן שמוכר על ידי משרד הבריאות ואנחנו לא איתו בהתקשרות, אנחנו נותנים את המענה.
לימור לוריא: זו שאלה אחת.
נירה שפק: רק שנייה, זה אומר, אם אני מבינה נכון, שבעצם קו גדרה-חדרה, אפילו לא רחובות הטריה, דרומה עד אילת, אין מענה לפונים.
מיכל מרים וולדיגר: אבל אין בכלל בתים.
מיכל מרים וולדיגר: נירה, אין בתים.
רם בן ברק: נירה, נירה.
נירה שפק: רוצה להבין.
נירה שפק: אני שואלת.
רם בן ברק: נירה, את לא יכולה לשאול בלי לבקש ממני אישור דיבור, נכון?
רם בן ברק: את לא שונה כאן מאחרים.
רם בן ברק: נכון שאנחנו מאותה מפלגה.
רם בן ברק: חכי שנייה, לימור.
רם בן ברק: גל, אתה רציתי להעיר משהו.
רם בן ברק: ראיתי על פי שפת הגוף שלך.
גל רויטשטיין: לא.
גל רויטשטיין: אמרתי שאתה שואל, לא קיבלת תשובה לזה.
רם בן ברק: לא גל, סליחה.
רם בן ברק: ארז, ראיתי שאתה להגיד משהו.
גל רויטשטיין: אה, כן.
ארז סבן: לפי הדברים שאני שומע, הם עדיין עובדים לפי המתכונת הישנה.
רם בן ברק: עדיין, נכון.
רם בן ברק: היא אמרה.
ארז סבן: עדיין לפי מתכונת ישנה שהיא לא עובדת.
רם בן ברק: אמרה.
רם בן ברק: נכון, נכון.
ארז סבן: ולכן מתמודדים לא יבחרו בה.
רם בן ברק: היא אמרה שזה עדיין במתכונת הישנה ושיש כוונה לצאת למתכונת חדשה.
ליאת קוטנר: אין כוונה - - -
ארז סבן: אז כרגע הבתים המאזנים שהיא מדברת עליהם, מלבד זה שאין מענה, ואנשים עלו מאילת לבתים המאזנים האלה, זה לא מתאים.
ארז סבן: גירשו אותם משם ולא רצו לדבר יותר בכלל.
רם בן ברק: אני חושב שלאילת אנחנו נצטרך להתייחס בנפרד כי היא באמת רחוקה.
ארז סבן: לא אילת.
ארז סבן: עכשיו - - -
רם בן ברק: היא רחוקה מאוד מכל דבר ותכף נשמע התייחסות.
ארז סבן: אני רוצה להעיר על מה שעידן קלימן אמר קודם.
ארז סבן: עידן קלימן הוא יושב-ראש עמותה.
ארז סבן: עמותה יציגה, אבל עמותה.
ארז סבן: כל השירותים האלה לא אמורים להתקבל בכלל מהעמותות.
ארז סבן: שש שנים שאנחנו מנסים את זה, והעמותות דפקו את הלומי הקרב פעם אחר פעם.
ארז סבן: לא 70% מדינת ישראל ו-30% עמותות.
ארז סבן: 100% מדינת ישראל.
ארז סבן: תפסיקו עם ניצולי השואה.
ארז סבן: תפסיקו עם נכי צה"ל.
ארז סבן: תפסיקו לקחת כסף ממי שצריך לקבל את זה.
ארז סבן: התרומות זה אקסטרה.
ארז סבן: אלה פריווילגיות.
ארז סבן: סליחה על - - -
רם בן ברק: אנחנו מדברים עכשיו עם ראש אגף במשרד הביטחון, מאה אחוז במדינת ישראל.
רם בן ברק: אנחנו נגענו בנקודה מה התוכנית לגבי בתים מאזנים שהם ייעודיים לטיפול בפצועי צה"ל.
לימור לוריא: אז כמו שאמרנו, אנחנו – הם צודקים, קודם כול.
לימור לוריא: המענה הראשוני במסגרת הרפורמה היה, קודם כול, להשתמש בשירותים הקיימים.
לימור לוריא: אנחנו יודעים שזה לא מיטבי.
לימור לוריא: ולכן אנחנו מקווים שבתוך זמן קצר אנחנו נצא במכרז אכן כך.
לימור לוריא: קודם כול, מדייקים.
לימור לוריא: אין לנו ייעודי כרגע.
לימור לוריא: אנחנו נערכים למכרז גם לזה וגם לעוד דברים נוספים שאני אציג בהמשך.
רם בן ברק: השאלה שנייה שיש לי – אנחנו רואים את המודל של שיבא.
רם בן ברק: אני מציע גם לשתף הלומי קרב - -
מיכל מרים וולדיגר: בבנייה.
רם בן ברק: - - בבנייה.
לימור לוריא: אז זה מאוד חשוב שאתה אומר, היושב-ראש, כי בשיבא לקחו על עצמם והיו שותפים חלק מהדוברים היום, היו שותפים למתן המענה.
לימור לוריא: אני רוצה להגיד שבסוף המענה הזה, בראש ובראשונה, עלה מהשטח.
לימור לוריא: זאת אומרת, מאנשים שנמצאים איתנו בקשר.
לימור לוריא: דיברו על הצורך.
לימור לוריא: פנינו לשיבא והם הרימו את הכפפה.
לימור לוריא: וזה גם מסר, שאנחנו מקשיבים לאנשים, למה שנאמר, ומנסים לקדם ביחד איתם את המענים שנכונים עבורם.
רם בן ברק: אז השאלה שלי בעניין הזה היא האם כבר מתחילים מגעים עם בתי החולים גם בצפון וגם בדרום בשביל לשכפל את הדבר הזה?
לימור לוריא: אז אנחנו נגיד.
לימור לוריא: בשלב ראשון אנחנו באמת לא יודעים מה יהיו הצרכים.
לימור לוריא: כן נאמר פה אם בן אדם צריך להגיע לחדר מיון ייעודי בתל השומר, התשובה היא לא.
לימור לוריא: הוא יוכל להגיע לחדר מיון בבית החולים שמשם יפנו.
לימור לוריא: ואני חושבת פרופ' וייזר התייחס לזה.
לימור לוריא: בהתאם לצרכים יהיה לנו בסיס להפקת לקחים, נרחיב את השירות הזה בפריסה נוספת.
נירה שפק: זה ממש כמו חדרים אקוטיים.
נירה שפק: זה ממש לא שונה מחדרים האקוטיים.
אופיר סופר: בוקר טוב, לימור.
אופיר סופר: אני רוצה ככה להתייחס לרעיון בכלל.
אופיר סופר: אני חושב שאחרי תקופה כזאת, מאז שהתחילה רפורמת "נפש אחת", כולל חילופי תפקידים באגף, נראה לי שנכון יהיה לקיים דיון נוסף בהקשר הזה, ואני אסביר גם למה.
אופיר סופר: אני חושב שרעיון של פיילוט הוא רעיון נכון.
אופיר סופר: אבל מעבר לרעיון של פיילוט אנחנו גם נמצאים בהתמודדות נגד ציר הזמן.
אופיר סופר: וכן הייתי רוצה לראות מפה של צרכים.
אופיר סופר: בדיקה של ייתכנות, בדיוק מבחינה כמו כל דבר, כמו כל יוזמה עסקית או לא עסקית שקמה.
אופיר סופר: מה הצרכים שיש.
אופיר סופר: אנחנו יודעים להעריך כמה נפגעי פוסט-טראומה יש לנו היום, מוכרים.
אופיר סופר: אני חושב שאנחנו מסוגלים להעריך כמה עדיין לא מוכרים.
אופיר סופר: עכשיו, כולם מדברים כבר, ואני חושב שאני מלווה את התחום הזה כבר מספר שנים, ואני עדיין לומד שיש פונקציונליות שונה למצבים שונים.
אופיר סופר: יש שלבים, יש גילים, יש סוגיה של גברים ויש סוגיה של נשים, יש סוגיה של לוחמים ויש סוגיה של אינם לוחמים.
אופיר סופר: אני מבחינתי כרגע, העיסוק המרכזי צריך להיות בעיקר בלוחמים.
אופיר סופר: אבל אני בתוך עמי אני חי, ואני יודע שכנראה שזה לא יהיה רק בלוחמים.
אופיר סופר: אבל אני אומר שצריך לקבל כאן, זאת אומרת, לצד זה שנתחיל פיילוט, והפיילוט יתחיל בעוד מספר חודשים או אפילו בעוד שבוע, ואחר כך להתחיל להסיק את המסקנות של הפיילוט.
אופיר סופר: יש המון ידע בקרב אותם פסיכיאטרים.
אופיר סופר: הזכירו כאן מיקי פולק ואחרים.
אופיר סופר: יש ידע שהוא קיים ואפשר לייצר תוכנית צרכים.
אופיר סופר: ואנחנו צריכים לחכות עם זה.
אופיר סופר: יש גם תוכנית שהייתה קיימת, אני לא בטוח שהיא טובה, שמדברת על מספר מסוים של מיטות אשפוז.
אופיר סופר: סוגיה של מיקום גאוגרפי, אני חושב שחייבים להתייחס לעניין הזה בצורה אחרת לגמרי, לחלוטין.
אופיר סופר: ולדעתי, אדוני היושב-ראש, אם תגדיר דיון עם נתונים ספציפיים שאתה מצפה לראות, כולל את הלוגיקה מה הביא להערכת הצרכים הזו.
אופיר סופר: אנחנו מדברים על כמה מיטות אשפוז, אנחנו מדברים על אנשים ששוהים לשמך כמה שבועות.
אופיר סופר: נראה לי שזה יכריח את המציאות, מה שנקרא, לזרז את המזורזים.
אופיר סופר: אני יודע שהמשימות הן רבות.
אופיר סופר: אני יודע שעובדים נגד ציר הזמן.
אופיר סופר: אבל אני מזכיר שהרפורמה הזאת, שהיא חשובה מאוד לטיפול בלוחמי בכלל או בפצועי צה"ל בכלל ובלוחמי צה"ל בפרט, התחילה בעיקר סביב הפער הגדול מאוד שקיים בנפגעי פוסט-טראומה בעקבות לחימה.
אופיר סופר: והעניין הזה צריך לקבל עדיפות עליונה גם בתוך הרפורמה וגם בלוח הזמנים.
אופיר סופר: עכשיו יש לי עוד שתי נקודות, הן לא נוגעות לסוגיה הזאת של גוף הדיון.
אופיר סופר: אם אתה רוצה, אני אתייחס עכשיו או אני אתייחס אחר כך?
רם בן ברק: תתייחס עכשיו.
אופיר סופר: אני אתייחס עכשיו.
אופיר סופר: אני אעשה את זה בקצרה.
נירה שפק: יש עוד נציג משרד הביטחון או רק לימור?
אופיר סופר: עלו כאן שתי נקודות שבעיניי הן מרכזיות.
אופיר סופר: אחת גם נושקת גם לדברים שדיבר עליהם עידן, יושב-ראש הארגון, זה הנושא של יחס מטפל-מטופל.
אופיר סופר: אני חושב שבשפה המקצועית זה נקרא Case Manager, זאת אומרת, אותו אחד, אותו מלווה, אותו עובד שיקומי או עובד סוציאלי שמלווה את הפצוע בין אם יש לו פגיעה פיזית, אבל בין אם יש לו גם פגיעה אחרת, נפשית או אחרת, ומנהל בעצם, ועוזר לו להתנהל עם האירוע הזה.
אופיר סופר: אנחנו בדיונים הקודמים כשראינו שיש לנו פער משמעותי ועמוק בהיקף יחס מטפל-מטופל בהקשר הזה, והסוגיה הזאת באה לידי ביטוי בצורה הרבה יותר כואבת בהקשר של נפגעי פוסט-טראומה, כי לעניות דעתי, היחס פה בהקשרים האלה צריך להיות הרבה הרבה יותר צמוד, כי הם אנשים שמתקשים עם ביורוקרטיה ומתקשים עם תהליכים ומתקשים לנהל את עצמם.
אופיר סופר: זה בהקשר הזה.
אופיר סופר: עכשיו, למה אני אומר שזה נוגע לסוגיה של עידן?
אופיר סופר: כי כשאני נפגשתי עם מנהלת המחוז בירושלים ועמדתי על התהליכים מקרוב, אז ראיתי שתהליכי הגיוס של העובדים במסגרת הרפורמה, הרי אנחנו תלויים במדינה כשרוצים לגייס בן אדם, אז יש תהליכי ביורוקרטיה כאלה שהם כל כך מקשים על תהליך הגיוס ובעצם אנחנו צריכים למצוא פתרון אולי עם נציבות המדינה, איך מסייעים לאגף השיקום לעשות את התהליכים האלה בצורה הרבה יותר מהירה.
אופיר סופר: אנחנו מקדשים את הביורוקרטיה, את חוק המכרזים וכו', והדבר הזה בינתיים פוגע בלוחמים שנמצאים בבית ולא כולם יכולים להגיע.
אופיר סופר: הנקודה השנייה שהיא קשורה לוועדות – ברשותך, עוד נקודה אחת שלא הזכרתי אחר כך, השלישית – הנקודה השנייה שקשורה לנושא של הוועדות, תחשוב שנכנס פצוע אורתופדי, אני לוקח את האנלוגיה שאחד החבר'ה פה השתמש בה, ופשוט מתחילים לקחת לו את הברך ולטלטל אותה מפה עד אחר כך ולעקם ולבדוק ולא לצורך, צריך לומר.
אופיר סופר: וזו החוויה של פגוע נפש, פסוט-טראומטי.
אופיר סופר: וראינו לפניכן את הרגישות של לורן – לורן, הלוחמת שהייתה כאן?
אופיר סופר: מה התחושה שלה.
אופיר סופר: היא אומרת: אני נכשלתי.
אופיר סופר: היא באה ותרמה, הגינה בגופה ובנפשה על מדינת ישראל, ואנחנו כולנו חייבים לה.
אופיר סופר: ובסוף התחושה שלה היא תחושת כישלון.
אופיר סופר: אז היא יושבת ועיקר הפציעה שלה היא בנפש.
אופיר סופר: והפידבק שהיא מקבלת מאותו פרופ' שיושב בחוסר רגישות הוא פשוט זה כאילו לקחת את הברך ולזעזע ולקרוע את כל הגידים.
אופיר סופר: זהו.
אופיר סופר: אלה שתי הנקודות הכלכליות.
אופיר סופר: נקודה נוספת שרציתי לגעת בה, והיא קשורה אולי גם למקרה ששוחחתי – אנחנו מכירים אישית, שנינו.
אופיר סופר: יש רבים שלא מוכרים.
אופיר סופר: דיבר כאן בחור בתחילת הישיבה שהוא נפגע במלחמת יום כיפור, והוא לא מוכר.
אופיר סופר: איפה הם משתלבים?
אופיר סופר: זה פוגש אותם ביום אחד באמצע החיים.
אופיר סופר: איפה הם משתלבים בכפרים המאזנים האלו?
אופיר סופר: ויום אחד זה גם מצריך אירוע אחר לגמרי.
רם בן ברק: נירה, את רוצה להגיד כמה דברים?
רם בן ברק: אחרי שאתם תדברו, אנחנו נחזור חזרה למשרד שהביטחון.
נירה שפק: אז אני חושבת שיותר נכון לשמוע את משרד הביטחון ואחרי את הח"כים.
נירה שפק: יותר חשוב לשמוע אותם.
רם בן ברק: מי רוצה לדבר שם?
דפנה סידס-כהן: המג"ד.
נירה שפק: רם, אני מציעה שקודם נשמע את משרד הביטחון ואחרי זה את הח"כים.
רם בן ברק: אסף, אתה רצית להגיב על משהו כאן?
רם בן ברק: אסף כהן, נכון?
דפנה סידס-כהן: יקי.
נירה שפק: יקי מואב.
רם בן ברק: יקי, סליחה.
רם בן ברק: סליחה, יקי.
רם בן ברק: הדובר הראשון.
רם בן ברק: יקי, רצית להגיד משהו?
רם בן ברק: תשמעו, אנחנו קצרים מאוד בזמן, כי אני צריך גם לסכם.
רם בן ברק: ואני רוצה שיצא משהו פרודוקטיבי מהדיון גם.
דפנה סידס-כהן: לא שומעים אותו.
רם בן ברק: כן, יקי.
רם בן ברק: אתה על Mute.
רם בן ברק: תשחרר את עצמך מה-Mute.
יקי מואב: אני שחררתי את ה-Mute.
יקי מואב: אז קודם כול, חזרנו לנושא של הבית המאזן.
יקי מואב: אז אני לא צריך שמשרד הביטחון יתקשר עם אף אחד.
יקי מואב: אני יכולתי ואני יכול להיכנס בתור חולה נפש.
יקי מואב: רק זה לא מתאים לנו.
רם בן ברק: אבל אנחנו דיברנו על זה, יקי.
יקי מואב: עוד פעם דוחפים אותנו להיכנס לזה.
רם בן ברק: יקי, דיברנו על זה.
רם בן ברק: תראה, לא צריך גם זה.
רם בן ברק: אמרה ביושר ראש אגף במשרד הביטחון שלקחו, קודם כול, את מה שקיים, ועכשיו מתחילים להכין את המשהו הספציפי.
רם בן ברק: הדברים לא קורים ביום אחד.
ליאת קוטנר: יש חוסר הבנה, אני מצטערת.
ליאת קוטנר: יש חוסר הבנה.
רם בן ברק: אבל עכשיו מדבר יקי, לא את.
יקי מואב: עכשיו הם יעשו פיילוט, ואחרי זה יסיקו מסקנות.
יקי מואב: אבל את המסקנות אפשר כבר להפיק ממה שקיים.
יקי מואב: אז תתחילו עם שלושה, ארבעה בתים.
יקי מואב: לא עם אחד.
נירה שפק: היא אמרה את זה.
יקי מואב: דבר שני, שיבא אמור להיות מרכז לאשפוז ארצי של הלומי קרב.
יקי מואב: שיבא מועל בתפקידו.
יקי מואב: הוא זורק נכים למקומות אחרים.
יקי מואב: אותי ניסו, אותי זרקו פעם לבאר יעקב, פעם ניסו עוד פעם.
יקי מואב: אני פשוט פתחתי בשביתה בסגנון מהטמה גנדי.
יקי מואב: ואז הצלחתי להיכנס.
יקי מואב: אמרו לי, דרך אגב, שיש מקום.
יקי מואב: הייתה מיטה פנויה למקום שנכנסתי.
יקי מואב: עכשיו, צריך לדבר גם על הנושא של מחלות נלוות.
יקי מואב: אנחנו סובלים ממחלות לב.
יקי מואב: אנחנו סובלים מסכרת.
יקי מואב: אנחנו סובלים מפרקינסון שניוני, שזה כמו פרקינסון: רעידות והליכה מדשדשת.
יקי מואב: זה נובע מתרופות פסיכוטיות.
יקי מואב: אני אישית סובל מזה.
יקי מואב: אף אחד לא מתייחס לזה.
יקי מואב: ואם אני אגיש תביעה, אז יפתחו לי את התיק, ויש סכנה שלמרות שכתוב בכרטיס לי: לצמיתות, אז יפתחו את התיק ויורידו לי אחוזים.
יקי מואב: אז כדאי מאוד להתייחס גם לנושא הזה.
יקי מואב: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.
רם בן ברק: כן, לימור.
רם בן ברק: את רוצה להמשיך או שאת שנדבר עם מישהו אחר במשרד הביטחון?
לימור לוריא: לא.
לימור לוריא: האמת היא שאנחנו נשמח, לאור הדברים שנאמרו, אני חושבת שהיינו שמחים לתת לנו כמה דקות להציג כן את מגוון המענים שיש.
לימור לוריא: הכנו מצגת גם אנחנו.
לימור לוריא: ואני אשמח שבסוף יתייחס פרופ' יוסי לוי בלז לסוגיה מאוד חשובה שעלתה.
לימור לוריא: דפנה, אני יכולה להעלות או שאתם מעלים?
דפנה סידס-כהן: בבקשה, תשתפו את המצגת מאצלכם, לימור.
לימור לוריא: אוקיי.
לימור לוריא: אז האם כולם רואים?
נירה שפק: זו המצגת שקיבלנו.
דפנה סידס-כהן: יש המצגת.
דפנה סידס-כהן: את יכולה להתחיל עד המצגת – הינה, היא עלתה.
לימור לוריא: מעולה.
לימור לוריא: אז אנחנו רגע נרצה להציג את המענים שיש, את העקרונות בבניית המענים שאנחנו מגבשים, מה המענים הקיימים ומה בתהליך עבודה.
לימור לוריא: צריך לזכור, זה בהתאם לשלבי החיים.
לימור לוריא: ואנחנו נציג את זה, ואת הגאנט עם לוחות זמנים.
לימור לוריא: קודם כול, כשאנחנו מסתכלים על אנשים עם PTSD אנחנו מתסכלים עליהם לאורך כל הדרך, מחיילים משוחררים, וחלקם שבתהליך ההכרה ומי שכבר מוכר על PTSD וגם, חידוש של הרפורמה, מתייחסים לבני המשפחה.
לימור לוריא: בתקופת השירות, צריך לזכור, שהמענים ניתנים בצה"ל וככלל עיקרון אנחנו חושבים שנכון לטפל באדם כמה שניתן בקהילה, במקום הטבעי שלו.
לימור לוריא: ואני בטוחה שכולם מסכימים על זה, שלמשפחה, להורים, לבני זוג ולילדים יש חשיבות מיוחדת.
לימור לוריא: ולכן ברפורמה נותנים גם לזה מענה.
לימור לוריא: אנחנו מתחילים בעצם באמת בשלבי החיים.
לימור לוריא: מה שתראו מצד שמאל כל פעם זה את העיגולים שנותנים את המענה, ואת הדברים שאנחנו בתהליך.
לימור לוריא: אז לחיילים משוחררים יש באמת את הטיפולים ב"יחידה לתגובות קרב", שאני מזכירה שגם היא מופעלת על ידי משרד הביטחון.
לימור לוריא: מוקד התמיכה.
לימור לוריא: ובימים אלה הוקם ענף ליווי פנים במערך הנפגעים בצה"ל.
לימור לוריא: אני חושבת שהם נמצאים פה, וזו הזדמנות טובה להגיד להם שאפו כי הם עשו את זה בצורה מרשימה.
נירה שפק: זה היה לאור הפער שהיה בין העברת המקל בין צה"ל לבין האגף?
לימור לוריא: בין היתר, גם לזה את צודקת, נכון.
לימור לוריא: ואנחנו רוצים, לאור הצלחה שדובר פה ל"יחידה לתגובות קרב", אנחנו נערכים להגדלה משמעותית של היכולת שלהם לתת מענים.
לימור לוריא: אם עד היום סדר גודל של 250, אנחנו מדברים כבר על 500 אנשים, והעברה למתקן אזרחי, כפי שראוי.
לימור לוריא: בהקשר של יוצאי צבא ותהליך הכרה, אנחנו כבר רואים קצת יותר כחולים.
לימור לוריא: אז בואו נראה מה המענים הקיימים.
לימור לוריא: קודם כול, במסגרת הרפורמה, מסלול ירוק מהיר להכרה באנשים עם פוסט-טראומה, וחלקם מרגישים את קיצור משך זמן הטיפול הבקשות החדשות שהתקבלו.
לימור לוריא: אנחנו כבר לא בודקים בדיקות רקע ללוחמים.
לימור לוריא: אני ארוץ על זה כי כולם מכירים.
לימור לוריא: נאמר פה שאנשים שעוד לא הוכרו לא מקבלים טיפול רפואי ונפשי.
לימור לוריא: מאוד חשוב שכל מי שמקשיב לנו ידע, מרגע שהוגשה בקשה, אגף השיקום נותן טיפול רפואי ונפשי מרגע האישור הראשוני עד להכרה.
לימור לוריא: זאת אומרת, לא יהיה מצב שאדם לא מקבל את המענה הזה לפני ההכרה.
לימור לוריא: נוסף על זה, כמובן, ה"יחידה לתגובות קרב", טיפולים נפשיים פרטניים, מוקד התמיכה, בתים מאזנים שאמרנו עליהם, שהשבעה – זה נכון מה שיקי אמר – זה עם כולם.
לימור לוריא: אנחנו נערכים לבית ייעודי.