GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לימור לוריא: כפר איזון שהוא קצת יותר פתוח לאנשים במצב קל יותר או עם תחלואה כפולה.
לימור לוריא: ופיילוט שהיה ועכשיו הוא כבר גורף, פיילוט ממוקד עם בית חולים שלוותה, שלא רק שמאבחן אדם עם PTSD, גם נותנים לנו המלצות אילו טיפולים ומענים נכון לתת לאותו בן אדם כדי לתת לו את השיקום המיטבי.
ארז סבן: אין דבר כזה.
לימור לוריא: אני ארוץ, בסדר?
ארז סבן: כפר מאזן לא קיים.
רם בן ברק: מה אין דבר כזה?
ארז סבן: כפר מאזן.
נדב וירש: רגוע, רגוע.
נדב וירש: רגוע.
נדב וירש: שב, תירגע ותדבר כמו שצריך.
רם בן ברק: אני הבנתי שיש.
ארז סבן: הניסיון האחרון לשלוח בחור לכפר מאזן נגמר בזה שכפר המאזן לא רוצה אותו.
ארז סבן: עובדת השיקום שלו מפחדת ממנו, והוא לא מקבל טיפול.
רם בן ברק: מה זאת אומרת לא רוצה אותו?
ארז סבן: לא רוצים אותו כי מותאם לכולם.
ארז סבן: יש נפגעות פגיעה מינית, מפחדות ממנו.
ארז סבן: לא שהוא אלים מינית.
ארז סבן: להפך, הוא יעזור להן.
ארז סבן: אבל האמוציות שלו מפחידות אותן.
ארז סבן: הוא לא מתאים.
נירה שפק: זה בדיוק, על זה מדובר - - - לפעמים - - - את האחרים.
נירה שפק: זה כל הזמן מדברים על ההפרדה.
ארז סבן: אין.
נירה שפק: מיכל אמרה שיקימו אחד כזה.
נירה שפק: נכון להיום, אתה צודק.
נירה שפק: צריך להשים את המציאות ולהגיד: כיום יש פתרון על הנייר, והוא לא רלוונטי ולא מציאותי.
נירה שפק: הוא לא בר ביצוע.
רם בן ברק: לא רלוונטי.
ארז סבן: לא קיים.
ארז סבן: ולכן הוא לא קיים.
נירה שפק: רק, מיכל, יש לי שאלה על מה שהצגת.
נירה שפק: רשום: מסלול ירוק מבצעי.
נירה שפק: ואני אם תומך לחימה פוסט-טראומטי, מה?
רם בן ברק: אותו דבר.
ארז סבן: ואם את לוחמת, זה גם לא קורה.
נירה שפק: תנו לו לענות לי.
נירה שפק: אני שואלת אותה.
נירה שפק: אני כלולה במסלול או לא? מיכל.
לימור לוריא: א', לי קוראים לימור, אם הכוונה היא אליי.
נירה שפק: אה, לימור.
לימור לוריא: שנייה.
לימור לוריא: א', את צודק.
לימור לוריא: נכון, היום המסלול הירוק הוא בראש ובראשונה ללוחמים.
לימור לוריא: אבל אנשים שמגישים בגין PTSD, אנחנו עושים את כל המאמץ לעשות טיפול מזורז ולתת מענה כמה שיותר.
לימור לוריא: אני חושבת שגם הנתונים שאנחנו נשמח להראות אותם בפגישה הבאה, אם תרצו, לגבי ההתייעלות בתהליך הכרה של אנשים עם PTSD.
נירה שפק: אז אולי שווה להוריד את המילה "מבצעי".
אופיר סופר: לא שווה להוריד.
נירה שפק: או להוסיף.
אופיר סופר: לוחמים מגיע להם יותר.
אופיר סופר: אנחנו צריכים להגיד את זה לכל נפגע, גם אם הוא טבח שהיה בבופור.
נירה שפק: לא דיברתי על טבח.
נירה שפק: אם אני בכתק"ל שהייתה בשיירה, אני לא לוחמת?
אופיר סופר: גם כתק"ל וגם טבח שהיה בבופור.
רם בן ברק: אז גם לוחם.
נירה שפק: הוא לא לוחם.
נירה שפק: הוא תומך לחימה.
נירה שפק: יש הבדל.
נירה שפק: אני מכירה.
אופיר סופר: שנייה.
אופיר סופר: אם הוא היה בבופור והיה במוצב בנחל עוז, מגיע לו יותר.
אופיר סופר: אנחנו צריכים לעמוד על זה ולתת על זה דגש.
נירה שפק: אני מסכימה.
אופיר סופר: אין מה לעשות, חבר'ה, זהו.
נירה שפק: אבל יש גם תומכי לחימה במבצעים, בואו.
אופיר סופר: אמרתי.
אופיר סופר: גם תומכי לחימה.
אופיר סופר: כל מי שבאירועי לחימה.
רם בן ברק: אבל אם הם נפגעים, סימן שהם לוחמים.
לימור לוריא: תומכי לחימה בסלול הירוק.
נירה שפק: בגלל זה שאלתי.
נירה שפק: האם תומך לחימה שהוא חלק מפעילות מבצעית נספר?
רם בן ברק: כל מי שנפגע בלחימה הוא לוחם.
לימור לוריא: זה כולל תומכי לחימה, אכן.
לימור לוריא: מה אנחנו כן עובדים עליו?
לימור לוריא: עדכון סעיף הליקוי המתייחס ל-PTSD, אני חושבת שתהיה בו בשורה משמעותית לאנשים, שרואה את מגוון הצרכים, ולא רק – נאמר פה על ידי אחד הדוברים שכשמוכיחים תפקוד גבוה כאילו הם גם בגרשיים נענשים באחוזים נמוכים יותר בוועדה.
גל רויטשטיין: נכון.
גל רויטשטיין: אני ההוכחה לזה.
לימור לוריא: זה עדכון.
לימור לוריא: אני מקבלת, שנייה.
לימור לוריא: אני מקבלת.
לימור לוריא: אני רוצה להגיד שהסעיף החדש בנוסחו הנוכחי בעצם אומר: שימו רגע בצד את התפקוד.
לימור לוריא: עצם זה שלבן אדם יש PTSD, גם אם הוא עושה מאמץ מעל ומעבר כדי להגדיל את התפקוד שלו, זה לא צריך לפגוע באחוזים הרפואיים שלו.
לימור לוריא: ולכן אני חושבת שתהיה פה בשורה גדולה, ואנחנו מקווים לאשר את זה.
לימור לוריא: גם על שינוי הרכב הוועדה ב-PTSD - - -
רם בן ברק: זה בסדר.
רם בן ברק: למה אתה עושה ככה?
נדב וירש: זה פשוט בגלל שהמצוקה היא כל כך גדולה שההשלכות אחרי זה הן נורא נורא גבוהות.
נדב וירש: אתה לא תבין אותי, כי אתה לא בעולם שלי.
נדב וירש: אתה בעולם שלך ואני בעולם שלי, אבל אני פשוט יודע מה הולך לקרות אחרי זה.
נדב וירש: כל השלכות האלה של כל מיני אמירות כאלה של דברים שקורים בפועל, והם לא קורים בפועל, כי אנחנו רואים את זה וחווים את זה.
נדב וירש: היום אני בן 30, ואני נכנס לוועדות רפואיות לייצג לוחמים.
נדב וירש: רק תבינו את המצב ולאן הגענו.
נדב וירש: כשאני מגיע לשם לא בגלל שהם ייתנו את האחוזים שהם רוצים לתת, הם מסתכלים עליי והם יודעים שהם לא יכולים להיכנס לי בפה כי אני יודע בדיוק איך השיטה שלהם עובדת ואיך אחוזי נכות האלה עובדים.
נדב וירש: ובנוסף לזה, אם אפשר לציין משהו טוב שקרה ברפורמת "נפש אחת" זה באמת הקשר הישיר עם הצבא.
נדב וירש: אני לוקח חלק בפרויקט הזה ואני מאוד מאוד משקיע בו.
נדב וירש: אני יכול להגיד שהחיילים והצבא עובד בצורה מצוינת, מצוינת, בתיאום מושלם.
נדב וירש: והגשת טפסים והגשת ביורוקרטיה ודברים ותהליכים שמקצרים תהליכים מאוד קצרים, וזה מבורך ויש להמשיך לחזק את זה.
נדב וירש: זה מאוד מאוד חשוב.
לימור לוריא: אנחנו נמשיך.
לימור לוריא: דיברנו על שינוי הרכב הוועדה כדי שגם יהיה פסיכולוג שיקומי וקליני.
לימור לוריא: לגבי יוצאי צבא שהם בתהליך – רגע, אני עוברת.
נירה שפק: לימור, לא ענית לי על השאלה ששאלתי על הסעיף החדש, של האחוזים.
נירה שפק: מתי זה נכנס לתוקף?
נירה שפק: אמרת זה בתהליך.
לימור לוריא: אנחנו במסגרת רפורמת "נפש אחת" עושים את הכול בשיתוף עם ארגון נכי צה"ל.
לימור לוריא: היום בשעה 13:30 תהיה ישיבה של יושב-ראש הארגון יחד עם יושב-ראש הוועדה פרופ' זוהר שהמליץ על האחוזים וד"ר דקל מנהל הוועדות כדי, מקווה, להגיע להסכמות, לשמוע את ההערות של ארגון נכי צה"ל.
לימור לוריא: ועם הסכמות אנחנו מעבירים את זה לחתימת שר הביטחון.
נירה שפק: זאת אומרת, תוך חודש זה בפנים?
נירה שפק: אנחנו בתכל'ס כדי לעשות את הבקרה, בסדר?
לימור לוריא: יאללה, סגרנו.
לימור לוריא: עידן, חודש.
לימור לוריא: אני רוצה להגיד פה משהו.
לימור לוריא: דיברה לורן מקסים.
לימור לוריא: להגיד רגע איך אנחנו מתסכלים.
לימור לוריא: יש לנו 5,700 אנשים עם PTSD, 38% מהם זו הפגימה היחידה שלהם.
לימור לוריא: 62% זה בדרך כלל עם בעיה נוספת.
לימור לוריא: הגיל הממוצע הוא 51.
לימור לוריא: ולורן דיברה על 7% נשים, וזה נכון.
לימור לוריא: אנחנו רוצים לתת להן מענה ייחודי.
לימור לוריא: לגבי המצב המשפחתי, 70% הם אנשים נשואים עם משפחה.
לימור לוריא: 17% הם רווקים.
רם בן ברק: תגידי לי, אבל מה שנאמר כאן לגבי אחוזי הנכות, שמאוד הטריד אותי, זאת אומרת, אם בחור מתחתן, מורידים לו אחוזי נכות?
נדב וירש: חד-משמעית.
לימור לוריא: לא, לא.
לימור לוריא: זה לא המצב.
ארז סבן: תפקוד.
רם בן ברק: היא עונה, לא אתה.
לימור לוריא: בוועדה רפואית זה שבן אדם מתחתן זה לא מוריד אחוזים רפואיים.
לימור לוריא: אני חושבת שגם מה שנדב התכוון, ואני יכולה להבין, זה שנוצר מצב שאנשים עם PTSD שעושים מאמצים ומגדילים את התפקוד שלהם ומשפרים את התפקוד שלהם, לכאורה הספר הקיים אומר: ככל שרמת התפקוד גדולה, גבוהה, אחוזים הם נמוכים יותר.
רם בן ברק: אבל אני חושב שאתם צריכים לבחון את זה מחדש.
לימור לוריא: לכן אני אומרת.
נירה שפק: זה מה שהיא אמרה.
נירה שפק: זה מה ששאלתי אותה.
לימור לוריא: בסעיף החדש שאמרנו שאני מקווה תוך חודש ייכנס - -
נירה שפק: תוך חודש, זה זה.
לימור לוריא: - - מנתק את הקשר בין רמת התפקוד - -
נירה שפק: זה הסעיף.
לימור לוריא: - - לבין האחוזים הרפואיים.
לימור לוריא: ולכן אנחנו כל כך רוצים לקדם אותו.
לימור לוריא: מעבר לזה אני אגיד, בשונה מהמצב הקיים, בהמלצות הנוכחיות כל אדם שמוכר ל-PTSD, מינימום אחוזים זה 20%.
גל רויטשטיין: מה זה הסעיף החדש?
גל רויטשטיין: את יכולה להגיד מה הסעיף?
לימור לוריא: ואני מזכירה, ברגע שמקבלים 20% נכנסים למערכת לקבלת מגוון השירותים.
גל רויטשטיין: אפשר הסבר מה זה הסעיף החדש?
גל רויטשטיין: מה האחוזים?
גל רויטשטיין: על מה הם מדברים?
גל רויטשטיין: זו כותרת יפה, אבל מה התוכן שלה?
נירה שפק: בואו נדבר עוד חודש.
נירה שפק: היא אומרת שה יושבים על זה.
גל רויטשטיין: אבל מה המספר?
גל רויטשטיין: מה המספר שהם מתכוונים לשים?
גל רויטשטיין: כי למספר הזה יש משמעות על פטור מתור, יש לו משמעות על ההתנהלות שלנו במרחב הציבורי.
גל רויטשטיין: מה זה הסעיף?
גל רויטשטיין: מה המספר?
לימור לוריא: אנחנו נשמח להציג את זה.
לימור לוריא: היום תתקיים ישיבה בשעה 13:30 עם יושב-ראש ארגון נכי צה"ל ויושב-ראש הוועדה הממליצה.
לימור לוריא: אנחנו בעניין הזה חושבים שיש בשורה.
לימור לוריא: אני אתקדם לגבי המענים - - -
רם בן ברק: ליאת, אני רואה שאת רוצה להגיד הערה.
רם בן ברק: תגידי הערה.
ליאת קוטנר: אני כל הזמן שומעת את "אנחנו והם".
ליאת קוטנר: ולימור, אנחנו ניסינו, אני ומעיין, ניסינו לא פעם, ואני עשרה חודשים במאהל, ואנחנו ראינו את הדברים האלה, את המצוקה שלהם ואת הרצון שתהיה נקודה חמה, והיה ליווי, ותהיה תמיכה.
ליאת קוטנר: מי כמוך יודעת שנפגשנו לא פעם ופעמיים, והיינו יכולים לשבת גם במצב טרגי.
ליאת קוטנר: אין אנחנו והם.
ליאת קוטנר: יש ביחד.
ליאת קוטנר: וזה שינוי התפיסה.
ליאת קוטנר: ועד שהוא לא יהיה ולא יובן שהדבר הכי חשוב הוא להציל פה חיים, אני חושבת שאנחנו חוטאים בדיון הזה.
ליאת קוטנר: הדיון הזה הוא על נקודה חמה ועל בית חם, בגלל שאלה שני הדברים שקודם כול הם צריכים על מנת לבוא בכלל.
ליאת קוטנר: וזה לא קורה.
ליאת קוטנר: זה פשוט לא קורה.
ליאת קוטנר: זה מלא טפסים.
לימור לוריא: ברשותכם, אני חושבת, אני אתייחס למה שנאמר.
לימור לוריא: אני חושבת אנחנו בהחלט ביחד כמו שעידן ציין.
ליאת קוטנר: את לא פגשת אותנו.
לימור לוריא: רק רגע.
לימור לוריא: אנחנו אתמול קיימנו ישיבה עם נציגי אנשים עם פוסט-טראומה, ואנחנו בהחלט קשובים.
לימור לוריא: צריך לזכור, אנחנו נותנים שירות בסוף לאנשים עם פוסט-טראומה, וההידברות שלנו היא עם אנשים עצמם, והחלטות מתקבלות בשיתוף עם הארגון היציג שהוא ארגון נכי צה"ל.
לימור לוריא: אני ברשותכם, אמשיך.
ליאת קוטנר: אז לא מדברים איתנו?
רם בן ברק: ליאת, אני מבקש ממך.
רם בן ברק: לא להפריע לה.
לימור לוריא: ולגבי המענים, כבר היום מקבלים מענה בעקבות רפורמת "נפש אחת".
לימור לוריא: קודם כול, טיפול נפשי ללא מגבלת זמן, מה שהיה בעבר.
לימור לוריא: דיברנו על מוקד התמיכה, על קבוצות טיפוליות, על הטיפולים האלטרנטיביים שנכנסו, על כלבי השירות שגל דיבר, על קבוצות outdoor שאנחנו נערכים.
לימור לוריא: הבתים המאזנים נכון מעורבים, אבל רצינו לתת משהו כאן ועכשיו.
לימור לוריא: עשר מסגרות יום של מועדונים תעסוקתיים, סדנת גן.
לימור לוריא: נמצא איתנו ד"ר פולק - - -
רם בן ברק: לימור, אני מצטער שאני מפסיק אותך, כי פשוט הזמן שלנו קצר ורוצים כאן עוד התייחסויות.
רם בן ברק: ויש לנו את המצגת מול העיניים.
ליאת קוטנר: אני רוצה רגע, שנייה.
אופיר סופר: ליאת, את עושה פה משהו לא הוגן, כי לימור עושה פה מהפכה בתקופה מאוד קצרה.
אופיר סופר: נלחמת נגד הזמן.
אופיר סופר: ואני אומר את זה בתור מישהו שמלווה.
אופיר סופר: ואם יש ביקורת, ואני לא אומר שאין ביקורת וגם אמרתי.
ליאת קוטנר: רגע, רגע.
ליאת קוטנר: זה לא הוגן שאני וחברה שלי עושות את זה בהתנדבות.
ליאת קוטנר: לוקחות על הגב שלנו.
נירה שפק: בסדר, אבל מה המטרה?
ליאת קוטנר: ואף אחד לא נותן לנו אפילו פידבק נורמלי.
ליאת קוטנר: ולא מדברים על זה.
רם בן ברק: אבל את לא עושה את זה כדי לקבל פידבק, נכון?
ליאת קוטנר: למה לא?
ליאת קוטנר: אני צריכה פידבק בשביל לעזור.
רם בן ברק: את עושה את זה בהתנדבות, נכון?
ליאת קוטנר: מה זאת אומרת?
ליאת קוטנר: עוזרת לבד?
ליאת קוטנר: זה אנחנו והם.
ליאת קוטנר: סליחה.
רם בן ברק: אנחנו מברכים כל יוזמה פרטית והתנדבותית ולא התנדבותית שעוזרת - - -
ליאת קוטנר: היום מתקשר מישהו שמרגיש במצוקה.
ליאת קוטנר: מה הם עושים בשבילו?
רם בן ברק: ליאת, אל תצעקי עליי.
ליאת קוטנר: אני לא צועקת, אבל על זה התכנסנו.
רם בן ברק: אז אני אסביר.
רם בן ברק: למשרד הביטחון יש גוף שממומן.
רם בן ברק: תפקידו הוא לטפל בפצועי צה"ל.
רם בן ברק: הוא עושה את זה.
רם בן ברק: היום שנים שהיו גרועות מאוד.
רם בן ברק: היום יש שם מהפכה, כמו שאמר חבר הכנסת סופר.
רם בן ברק: אני מקווה שהמהפכה הזאת תימשך ונגיע לפתרונות מאוד מאוד טובים.
רם בן ברק: בנוסף, למשרד הביטחון יש הרבה מאוד ארגונים, לא הרבה, אבל יש ארגונים ועמותות ומתנדבים שפועלים.
רם בן ברק: זה מבורך.
רם בן ברק: אבל משרד הביטחון לא עכשיו יעשה קשר עם כל אחד מהם, אלא אם כן הוא ירצה לעשות את זה.
ליאת קוטנר: זה לא כל אחד מהם.
רם בן ברק: כל אחד חושב שהוא לא כל אחד.
ליאת קוטנר: לא, לא.
רם בן ברק: אני רוצה, אחרון הדוברים יהיה מצה"ל, אלוף משנה לוסיאן.
רם בן ברק: ואחרי זה כל אחד מחברי הכנסת יגיד בשתי דקות משהו.
רם בן ברק: ואז אני אסכם את הדיון.
נירה שפק: תקצר אותם, כי יש לנו הרבה זמן משתי דקות.
רם בן ברק: אין לכם ברירה.
רם בן ברק: יש לכם שתי דקות.
רם בן ברק: כן, לוסיאן.
רם בן ברק: מה, חבר'ה, אתם יודעים בדיוק כמוני, שב-11:00 זה נגמר.
נירה שפק: סופר אמר שהוא נתן - - -
רם בן ברק: ב-11:00 זה נגמר.
רם בן ברק: אין לנו אפשרות.
רם בן ברק: לימור, אני מצטער.
רם בן ברק: פשוט הזמן קצר.
לוסיאן טצה-לאור: תודה רבה גם על ההזמנה וגם על ההזדמנות.
לוסיאן טצה-לאור: אני ראש מחלקת הבריאות בחיל הרפואה של צה"ל.
לוסיאן טצה-לאור: מתחתיי נמצאת היחידה לת"ק שזכתה למחמאות רבות במהלך הדיון הזה.
לוסיאן טצה-לאור: אני רק רציתי לציין שאנחנו כמובן - - -
נירה שפק: יחידה למה?
קריאה: לתגובות קרב.
נירה שפק: סליחה?
נירה שפק: אה, אוקיי.
לוסיאן טצה-לאור: אנחנו מאוד מגויסים לכל המאמץ הזה.
לוסיאן טצה-לאור: זה נראה לי מאמץ חשוב וחיוני.
לוסיאן טצה-לאור: אנחנו חוליה אחת בשרשרת.
לוסיאן טצה-לאור: גם עידן וגם לימור דיברו על זה שבעצם אנחנו מתוגברים גם בכוח אדם וגם במבנה חדש.
לוסיאן טצה-לאור: ואני חושב שהרעיון שראש האגף הציגה, של רצף טיפולי ושל מדרגי טיפול שונים, הוא מאוד מאוד מבורך.
לוסיאן טצה-לאור: חייבים להבין שהתשתיות הפסיכיאטריות בכלל במדינת ישראל הן בעייתיות וכאילו צועדים פה על איזו קרקע בתולית, שנראה לפעמים של כאילו למה לא לפתוח את זה וכו'.
לוסיאן טצה-לאור: זה הרבה יותר מורכב מזה.
לוסיאן טצה-לאור: אנחנו לגמרי רתומים למאמץ הזה ונשמח להיות חלק מרכזי ממנו.
לוסיאן טצה-לאור: זה כל מה שריציתי להגיד.
לוסיאן טצה-לאור: תודה רבה לכולכם.
רם בן ברק: חברת הכנסת שפק, בבקשה, שתי דקות.
נירה שפק: טוב.
נירה שפק: הראשון מהם, ואני לא אוותר עליו, זו האמירה – שמעתי הרבה מגויסים, כולל מהדובר האחרון, שמעתי מסייעים.
נירה שפק: אני רוצה להדגיש שבואו לא נתבלבל במינוחים האלה.
נירה שפק: אנחנו לא מסייעים.
נירה שפק: אנחנו לא תומכים.
נירה שפק: זו חובתנו.
נירה שפק: בחרתי לצטט את האמירה של דוד בן גוריון מ-1949: "מלחמת החירות של צה"ל לא הייתה כולה זרועה נחת ניצחונות וכיבושים.
נירה שפק: היה בה צד שני למטבע.
נירה שפק: שולם מחיר יקר...
נירה שפק: החללים הם רק חלק מהאבדות.
נירה שפק: רבים נשארו לשמחתנו בחיים, אך גם הם שלמו מחיר יקר – אבר מן החי מגופם".
נירה שפק: אבר חי.
נירה שפק: אני מחזיקה את התמונה הזאת.
נירה שפק: נורא קל לראות אבר חי שנקטע, שאפשר לגעת ולמשש אותו.
נירה שפק: אנחנו חייבים לאבר חי שהוא גם נפשי.
נירה שפק: רפורמת "נפש אחת" היא חלק מהחזר החוב או יותר נכון, החוב שלנו לאלה שעזרו לנו.
נירה שפק: אנחנו מדינת ישראל, הממשלה וחברי הכנסת מחויבים במענה.
נירה שפק: לכן החובה היא אצלנו.
נירה שפק: אז זה משפט אחד שאני רוצה לומר אותו.
נירה שפק: אני רוצה להתייחס למענה.
נירה שפק: אני, קודם כול, מברכת את – אני לא רוצה לטעות בשמה – את לימור על העשייה, את משרד הביטחון.
נירה שפק: אבל אני מוטרדת משעון החול שהוזכר כאן.
נירה שפק: שעון החול הזה לא מחכה ואי-אפשר להפוך אותו ולעשות אותו עוד הפעם.
נירה שפק: זה אל-חזור.
נירה שפק: ולכן לוחות הזמנים והגאנטים והמענה בינתיים, עד שיהיה סעיף, זה המהות ופה אנחנו באים לבדוק.
נירה שפק: יש היום בארגון נכי צה"ל – לא סתם שאלתי שאלות את עידן, כי יש המון תוכניות, מתוכנית "אחיעד", שנותנת מענה להלומי קרב וצריך לתגבר אותה.
נירה שפק: ויש מענה למשפחות וצריך לתגבר אותו.
נירה שפק: ויש העצמות ורופאים.
נירה שפק: ואם יש פער של מענה גם לפסיכולוגים, יש תשתית של מתנדבים, של בן דורי, שצריך פשוט לתגבר אותו.
נירה שפק: ולשבת באותה פגישה, לימור, שמתקיימת עם ראש הארגון, לבוא לבדוק גם מה אפשר לתת אד-הוק עכשיו עד.
נירה שפק: כי ה"עד" הזה הוא לא פחות חשוב.
נירה שפק: יש את הנושא של 10,000 תיקים שתקועים.
נירה שפק: אנחנו חייבים לדעת מה המענה.
נירה שפק: אף אחד לא התייחס.
נירה שפק: שאלנו את זה בפעם הקודמת, רם.
נירה שפק: שאלנו מה קורה, האם הקצב השתפר.
לימור לוריא: - - - כן.
לימור לוריא: דווקא התחלנו את - - - ב-1 ינואר, בהחלט.
נירה שפק: אז אני מתייחסת לזה כי לא דיברתם על הנושא של הלוואות האישיות שיש בארגון נכי צה"ל מקרן הערבות הדדית, שיכולה לבוא ולתת.
נירה שפק: ולכן אני אומרת, קיימת כבר תשתית.
נירה שפק: שאלתי על FIDF.
נירה שפק: שאלתי על הוועדות הרפואיות.
נירה שפק: אני חושבת שהמסגרות החברתיות שקיימות וממוסדות, מתוקצבות בחסר, יחד עם המסגרות הרפואיות שהן בפער.
נירה שפק: יש תשתית.
נירה שפק: בית הלוחם פרוס בכל הארץ.
נירה שפק: באשדוד מוקם בית לוחם נוסף.
נירה שפק: יש סניפים מכרמיאל ועד הדרום.
נירה שפק: סליחה, אני מתעקשת על זה.
נירה שפק: ולכן לקחת ולא להמציא תשתיות, אלא לבוא על בסיס הקיים.
נירה שפק: אין לנו זמן ואין לנו את הפריווילגיה להשהות את זה יותר.
נירה שפק: יש מספיק נזק.
רם בן ברק: אני רוצה לתת את זכות הדיבור, אבל ממש לדקה, לפרופ' יוסי בלז.
רם בן ברק: בבקשה, ממש דקה, כי אנחנו ב-11:00 חייבים לסיים.
יוסי בלז: אוקיי.
יוסי בלז: אני אדבר אפילו פחות.
יוסי בלז: א', תודה רבה על הדיון.
יוסי בלז: אני יושב-ראש ועדה מיוחדת שמינה מנכ"ל משרד הביטחון לבחינת נושא האלימות והאובדנות בקרב לקוחות אגף השיקום.
יוסי בלז: אני שמח שאני מדבר אחרון, כי דיברו לפניי אנשים רבים, יקרים מאוד עם נושאים חשובים.
יוסי בלז: חשוב לי להגיד כדברים אחרונים, אובדנות נגרמת מסיבות מגוונות, גם מהתמודדות מול קשיים באגף, גם מדברים אישיותיים וכו', אבל גם מאווירה שמתירה לדבר הזה להתחרש.
יוסי בלז: ואני קורא לנו, לכולנו, כי אנחנו בסירה אחת, להלומי הקרב, לפוליטיקאים, לאנשי אגף השיקום: לא משנה איך אנחנו מדברים על זה, אנחנו צריכים להבהיר שיש פתרונות מיטביים יותר מלעשות ניסיון אובדני, כי בסופו של דבר זה יכול להיגמר במוות, וזה יכול להיות עוצמה בלתי נסבלת למשפחה ולחברים מסביב.
יוסי בלז: לכן לזרוק אובדנות, להגיד את הדברים האלה, צריך לחשוב על זה, כי יש לאווירה ויש למה שאנחנו אומרים כפוליטיקאים, כמקבלי החלטות גם כהלומי הקרב בתקשורת, יש לזה משמעות.
יוסי בלז: וזה יכול להשפיע על אדם הבא שחושב אם לפגוע בעצמו או לא.
יוסי בלז: זהו.
יוסי בלז: הכי קצר שיכולתי לעשות.
רם בן ברק: אני רוצה לסכם את הדין.
גל רויטשטיין: אפשר לסכם במשפט אחד מהצד שלנו?
רם בן ברק: אני מצטער, ב-11:00 פותחים את המליאה, וסוגרים לנו את האורות.
גל רויטשטיין: משפט סיכום אחד מהצד שלנו, אפשר?
רם בן ברק: משפט אחד.
גל רויטשטיין: שזה מתחבר למה שאמר מר בלז.
גל רויטשטיין: מאז אפריל ועד היום לא נעשתה בדיקה מקיפה לא להתנהלות של האגף, לא לבעלי התפקידים בו, למרות שמדובר בסוגיה של סכנת חיים.
גל רויטשטיין: פירוק משפחות, וכמו שהוא ציין פה, נושא ההתאבדות שהפך להיות נפוץ מדי.
גל רויטשטיין: עשרות רבות של תלונות כבר עלו וצפות כל יום על פני השטח גם לגבי הביורוקרטיה, לגבי היחס, ההתנהלות, ההתנהלות של הוועדות הרפואיות, הטרדות מיניות, בדיקות לא מתאימות וכו'.
גל רויטשטיין: עד היום, מאז אפריל, לא קם שום מנגנון של בדיקה של אגף השיקום.
גל רויטשטיין: הם מבקרים את עצמם ולא ניתנים לביקורת כלפי חוץ.
גל רויטשטיין: אין לנכי צה"ל מקום מסודר להתלונן על מה שקורה במקומות האלה.
גל רויטשטיין: הרפורמה היא מעבר לתקציבים.
גל רויטשטיין: צריכה להיות בדיקה מעמיקה פנימה, ושינוי אמיתי של המנגנון.
רם בן ברק: תראו, אני רוצה לסכם.
רם בן ברק: אבל בעצם זה לא סיכום, זה רק בתחילתו ובעיצומו של תהליך.
רם בן ברק: אז אני רוצה להודות למי שהופיע כאן.
רם בן ברק: אני יודע שזה לא קל להופיע כאן ולא קל להיחשף תמיד.
רם בן ברק: ואתם עשיתם את זה, ואני מודה לכם ולמי שהיה בזום גם.
רם בן ברק: אני לא אכביר במילים.
רם בן ברק: זה ברור, החשיבות של הטיפול בהלומי הקרב.
רם בן ברק: הם נתנו כמעט את היקר להם מכול.
רם בן ברק: אנחנו צריכים לדאוג להם.
רם בן ברק: זו חובתנו כמדינה.
רם בן ברק: אני מתרשם שבמשרד הביטחון וברפורמה של "נפש אחת" נפל האסימון, והם פועלים בכיוון הנכון.
רם בן ברק: עם זאת, הזמן לא משחק לטובתנו.
רם בן ברק: ואנחנו צריכים להחיש ולהאיץ את התהליכים שהתחילו.
רם בן ברק: מכאן אני פונה למשרד הביטחון: אם יש בעיות תקציביות שמעכבות, אז תפנו לוועדה ואנחנו ננסה לעזור בעניין הזה.
רם בן ברק: עלו כאן הרבה מאוד דברים שצריך לתת להם את ההתייחסות, והראשון שבהם הוא שהלומי הקרב או פצועי צה"ל בכלל צריכים מסגרות ייחודיות להם.
רם בן ברק: אני חושב שזה לא נכון שהם יהיו בקהל הרחב.
רם בן ברק: ולכן צריך להאיץ את התהליך של בית המאזן, שיהיה פרטני להלומי הקרב.
רם בן ברק: אנחנו נעקוב אחר הדבר הזה ונראה שזה קורה.
רם בן ברק: צריך, לדעתי – אני לא מדבר לא כאיש מקצוע, אלא כמיטב הבנתי, ואני מבקש שתבחנו את זה.
רם בן ברק: יש בתוך 5,700 הלומי הקרב יש את אותם 100, 150 אנשים שמצבם קשה במיוחד והם צריכים אולי מענה מיוחד שיכול להיות כאן ועכשיו.
רם בן ברק: ואני אומר בצורת חונך לפצוע, מהבחינה הזאת שהוא יודע להרים לו טלפון, שהוא מלווה אותו.
רם בן ברק: אפשר לעשות את זה עם מתנדבים, אפשר לעשות את זה עם אנשים בשכר.
רם בן ברק: אני יכול להעיד על עצמי שאני מלווה פצוע כזה.
רם בן ברק: אני, כמובן, לא אחשוף את שמו.
רם בן ברק: כל פעם שהוא נמצע במצב קשה, הוא מרים לי טלפון, ואנחנו משוחחים דקות ארוכות.
רם בן ברק: ואני שומר איתו על קשר.
רם בן ברק: יכול להיות שאפשר להרחיב את זה למשהו שהוא מוסדי, כי יכול להיות שזה יכול לתת את הפתרון המיידי לאנשים במצוקה עד לקבלת הטיפול.
רם בן ברק: תבחנו את זה.
רם בן ברק: דובר כאן על הדברים שקורים בחדרים של הוועדות.
רם בן ברק: והציע כאן גל – גל, נכון?
רם בן ברק: הציע כאן גל אולי שיהיה פיקוח בצורת צילום שאפשר לאחזר לאחור.
נדב וירש: נדב.
רם בן ברק: אני מתבלבל כל הזמן בינך לבין גל.
נדב וירש: לא נורא.
רם בן ברק: אז אני מציע שתבחנו את הצעה הזאת.
רם בן ברק: אני לא יודע אם זה אפשרי מבחינה משפטית, אבל שווה לבחון את זה.
רם בן ברק: ושווה שיהיה גם איזשהו מנגנון שיבחן תלונות של אנשים שיש פה.
רם בן ברק: אפשר להתלונן ושתהיה באמת בדיקה אחר הדבר הזה.
רם בן ברק: חשוב מאוד היחס שאנשים מקבלים בוועדות, בטח אנחנו לא צריכים להקשות עליהם.
רם בן ברק: בית מאזן – דיברנו.
רם בן ברק: בית חם – דיברנו.
רם בן ברק: צריך לגמור את הפיילוט מהר ולהרחיב אותו גם למקומות אחרים.
רם בן ברק: אילת – נושא בפני עצמו, כי היא רחוקה מאוד.
רם בן ברק: ושם זה שעות להגיע אפילו לדרום, לבאר שבע.
רם בן ברק: זה שעות.
רם בן ברק: צריך לתת לה אולי מענה ייחודי.
ארז סבן: הם מגיעים יותר מהר ממני.
רם בן ברק: סליחה?
ארז סבן: אילת מגיעה לתל אביב יותר מהר ממני.
רם בן ברק: אילת מגיעה.
ארז סבן: עוטף עזה.
רם בן ברק: עוטף עזה?
רם בן ברק: אל תגזים.
רם בן ברק: לבאר שבא אתה מגיע ברגע.
ארז סבן: לבאר שבע כן.
ארז סבן: אבל אין טיפול בבאר שבע.
רם בן ברק: אני אומר, באר שבע, גם אם יהיה לדרום, בבאר שבע, פתרון, עדיין אילת רחוקה מבאר שבע.
ארז סבן: אם יהיה בדרום - - -
רם בן ברק: צריך לתת, לדעתי, לאילת מענה מיוחד.
נירה שפק: מסכימה איתך כתושבת עוטף עזה.
נירה שפק: אנחנו יודעים להגיע לבאר שבע, לאשקלון וגם לתל השומר.
רם בן ברק: אני חושב שנגעתי ברוב הדברים.
רם בן ברק: אנחנו נקיים מעקב אחר הדברים האלה, שהם נעשים ומתקדמים.
רם בן ברק: אנחנו פונים גם להלומי הקרב ולפצועים, במידה שאתם רואים עיוותים, יכולים גם לפנות לוועדה הזאת.
רם בן ברק: ואנחנו תמיד נבדוק את זה.
רם בן ברק: אני לא יודע אם תמיד נוכל לתת פתרון, אבל תמיד נבדוק בוודאות.
רם בן ברק: ואני עוד פעם, מודה לכם שבאתם.
נדב וירש: תודה רבה לכם.
אמילי חיה מואטי: כן.
אמילי חיה מואטי: בוקר טוב, חברות וחברים.
אמילי חיה מואטי: תודה רבה שבאתם.
אמילי חיה מואטי: בוקר טוב, חברת הכנסת שרן השכל.
אמילי חיה מואטי: יבגני סובה טרם הגיע.
אמילי חיה מואטי: אדוני היושב-ראש, הדיון הזה הוא היענות לבקשה של חבר הכנסת סובה וחברת הכנסת השכל לקיום דיון על 70 שנים להסכמי השילומים.
אמילי חיה מואטי: אני מקווה שמטרות הדיון יושגו ושנצא כולנו נשכרים וחכמים יותר מהדיון הזה.
אמילי חיה מואטי: אני רק רוצה להוסיף שאני חושבת שצריך להיות מאוד זהירים בכבודם של הידידים הגדולים שלנו בגרמניה.
שרן השכל: אני יכולה להתייחס?
רם בן ברק: בבקשה, שרן.
אמילי חיה מואטי: בבקשה.
שרן השכל: בוקר טוב לכולם.
שרן השכל: שוב, אני מתנצלת על העיכוב.
שרן השכל: תודה רבה על קיום הדיון החשוב הזה.
שרן השכל: אני רציתי לקיים את הדיון באמת החשוב הזה.
שרן השכל: קודם כול, צריך להבין, כל הנושא של הסכם השילומים היה גם סוג של פצע בתוך האומה.
שרן השכל: היו שני מחנות, בכל זאת, והנושא הזה היה מאוד מאוד רגיש בקרב אזרחי ישראל, בקרב אותם ניצולי שואה.
שרן השכל: והיום כאשר אנחנו מגיעים באמת ל-70 שנה להסכם השילומים, אנחנו יודעים שאכן ידידה שלנו, גרמניה, היא אכן מדינה שהיא בקשרי ידידות מאוד מאוד קרובים ומערכת היחסים איתה היא מאוד מאוד חשובה.
שרן השכל: עם זאת, האירוע הזה של 70 לשילומים, אנחנו יודעים שבואו נאמר שבמשרד החוץ אצלם יש סוג של התארגנות לקראת זה.
שרן השכל: ולטעמנו, מציעי אותה הצעה, אנחנו רצינו לדעת שמשרד החוץ נערך כראוי לקראת אותם אירועים של 70 להסכמי השילומים.
שרן השכל: תראו, בסוף ברור שיש פה קבוצה שאומנם מאוד מאוד קטנה שנשארה, של אותם ניצולי שואה.
שרן השכל: אך הדבר גם נוגע לדור השני של אותם ילדים של ניצולי שואה.
שרן השכל: אגב, גם אני כנכדה לניצולי שואה, הדבר הזה מאוד מאוד רגיש.
שרן השכל: והוא עדיין סוג של פצע שאפילו עדיין קצת פתוח.
שרן השכל: ויכולים להיות מספר נרטיבים שאותם ינסו להוביל.
שרן השכל: אני חושבת שלנו, גם ככנסת וגם בטח שכמשרד החוץ, חשובה שתהיה האמרה ואותו גיבוי לאותם ניצולי שואה, קודם כול, בנרטיב שאותו יעבירו.
שרן השכל: חשוב שמשרד החוץ ישתתף בכל האירועים האלה וייקח חלק, וחשוב שזה יהיה בשיתוף פעולה יחד עם ממשלת גרמניה.
שרן השכל: אבל חשוב לומר, זה סוג של איזשהו פיצוי כספי על אותם הדברים.
שרן השכל: מדובר פה על גזל של קרקעות, על גזל של רכוש, על גזל של יצירות אומנות.
שרן השכל: על אנשים שממש – אין מה – כאילו, 6 מיליון שנרצחו, שבני משפחתם פשוט נעלמו.
שרן השכל: זה לא פיצוי.
שרן השכל: זה לא איזשהו סכום שניתן להם כדי לבוא ולכסות, אלא זה משהו שאני לא חושבת שהוא מחזיר, אבל הוא לפחות מעניק להם חלק ממה שנגזל מהם, ממש נגזל מהם בתקופת המלחמה.
שרן השכל: אני חושבת שמאוד מאוד חשוב שמשרד החוץ ברור שהוא יגיע לכך בידיים מאוד מאוד עדינות, אבל ידע להעביר בצורה דיפלומטית, כמו שבאמת אנשים המנוסים ביותר שנמצאים בתוך המשרד ובמשרד הרלוונטיים ידעו לעשות את זה, להעביר את אותו המסר ולגבות את אותם ניצולי שואה שנשארו במסר שלהם.
שרן השכל: ולכן היה לי חשוב לראות כיצד משרד החוץ והמשרדים השונים נערכים לקראת אותם אירועים שיתרחשו גם בארץ וגם בגרמניה.
אמילי חיה מואטי: אתה?
רם בן ברק: את מנהלת את הדיון.
אמילי חיה מואטי: אז אוקיי.
אמילי חיה מואטי: דבר ראשון, אני אשמח ממשרד החוץ מידע.
אמילי חיה מואטי: האומנם צפוי אירוע שמציין 70 שנים להסכם השילומים?
אמילי חיה מואטי: ודבר שני, חברת הכנסת השכל, אני חושבת שלא הבנתי עד הסוף.
אמילי חיה מואטי: מה בעצם המטרה של ציון ה-70 שנה?
אמילי חיה מואטי: את אומרת להעביר מסר.
אמילי חיה מואטי: מה המסר?
שרן השכל: אז ככה.
שרן השכל: קודם כול, חשוב להבין גרמניה נערכת לכך.