GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רם בן ברק: תודה רבה, ליאת.
נירה שפק: לא, לא מקובל.
נירה שפק: לא מקובל.
ליאת קוטנר: ההיסטוריה תשפוט אתכם, כי כולם עדים לזה.
נירה שפק: ליאת, ליאת, לא מקובל.
ליאת קוטנר: תודה.
נירה שפק: אנחנו לא כאן ב"פופוליטיקה".
נירה שפק: אנחנו בוועדה שהתכנסה כדי לטפל.
ליאת קוטנר: סבבה.
נירה שפק: ואמירות כאלה לא מקובלות.
נירה שפק: לא פה.
נירה שפק: את תכבדי את הבית.
רם בן ברק: אנחנו עוברים לדוברת הבאה.
רם בן ברק: מעיין, בבקשה.
רם בן ברק: רגע, מי?
רם בן ברק: היא בזום?
דפנה סידס-כהן: מעיין עולה?
מעיין ריף: כן.
מעיין ריף: אהלן.
מעיין ריף: שלום לכולם.
רם בן ברק: את פסיכולוגית, נציגת הלומי קרב, נכון?
ליאת קוטנר: היא איתי ב"מסייעת".
מעיין ריף: אני ביחד עם ליאת.
רם בן ברק: יחד עם ליאת.
נירה שפק: אחת משתי הבנות שהקימו את ה"מסייעת".
נירה שפק: הנשים, סליחה.
רם בן ברק: כן, מעיין, בבקשה.
מעיין ריף: אני לא אגזול הרבה מהזמן.
מעיין ריף: ליאת פחות או יותר נתנה את הדברים העיקריים.
מעיין ריף: אז קודם כול, שמי מעיין ריף.
מעיין ריף: ואני אזרחית מלווה לא מעט הלומי קרב בעשרה החודשים האחרונים, מאז מאהל המחאה.
מעיין ריף: ובמקצוע שלי אני פסיכולוגית.
מעיין ריף: אנחנו מבינים שיש איזושהי בעיה במערך בריאות הנפש במדינה בכלל.
מעיין ריף: אז בהמשך למסייעת, שעליה ליאת דיברה, למעשה במצב נורמלי לא היה צורך בזה.
מעיין ריף: יש המון בעיות, כגון איזשהו שבר גדול באמון.
מעיין ריף: גל דיבר על רשלנות רפואית וגם שאר החברים.
מעיין ריף: אז בעצם נוצרת מעין טראומה משנית מהנושא הזה.
מעיין ריף: גם הנושא של מטפלים שצריכים לחתום על ויתור סודיות ונתונים מסוימים מועברים לחברי בוועדות, שמשנים דברים בהתאם לכך.
מעיין ריף: אני חושבת שיש פה שני דברים שנכון וצריך לטפל בהם.
מעיין ריף: אחד זה בעצם שנוצרות כל פעם חוליות, ואין ביניהן קשר.
מעיין ריף: ואז יש מעין פלסטר פה ופלסטר שם.
מעיין ריף: אז אחד זה באמת השבירה של החוליות האלה כדי שבאמת יהיה איזשהו מערך שעובד כמו שצריך.
מעיין ריף: והדבר השני המאוד מהותי, בהמשך גם למה שגל אמר, שהבעיה בבסיס זה פשוט שינוי תפיסתי.
מעיין ריף: אני חושבת שכבר לא בושה היום לדבר על בריאות הנפש.
מעיין ריף: אלברט איינשטיין אמר:
מעיין ריף: אי שפיות היא לעשות את אותו הדבר שוב ושב ולצפות לתוצאות שונות.
מעיין ריף: אז אני חושבת שיש פה, קודם כול, בראש ובראשונה, הבנה שצריך להחליף משהו בתפיסה ובאיך שאנחנו תופסים את הנושא הזה ואיך לטפל בו ואיך לתת מענה לצרכים הספציפיים שלהם.
מעיין ריף: אז כמו שמשרד הביטחון, צה"ל, הצבא, באמת חזק ועוצמתי, מצוין בלהכשיר לוחמים, החל ממיועדים לשירות, שעוברים המון הערכות, פיזית, קוגניטיבית, נפשית, ועד מסלולי אימונים ארוכים, מפרכים, יקרים, אז אני חושבת שהגיעה העת שמשרד הביטחון יוכל לתת מענה למסלול הכשרה לחזרה לחיים.
מעיין ריף: אני חושבת שפה טמון הפתרון.
מעיין ריף: תודה לכם.
רם בן ברק: נחום, אתה נמצא איתנו במקוון.
רם בן ברק: נחום פרידמן.
נחום לאמור פרידמן: כן.
נחום לאמור פרידמן: אהלן.
נחום לאמור פרידמן: שלום.
נחום לאמור פרידמן: קודם כול, תודה רבה על הזכות לשאת דברים.
נחום לאמור פרידמן: אני אהיה קצר וממוקד.
נחום לאמור פרידמן: אני חי ומתמודד עם הטראומה שלי בעצם מהשירות הסדיר, מ-2005.
נחום לאמור פרידמן: רק בזכות אזרחים טובים ידעתי לטפל בעצמי ולהגיע לתהליך ההכרה של משרד הביטחון.
נחום לאמור פרידמן: ובמהלך כל השנים האלה וגם עד היום, רוב ההטבה במצבי הייתה בזכות אזרחים.
נחום לאמור פרידמן: מהיום שכן קיבלתי את ההכרה, זה היה מאוד משמעותי.
נחום לאמור פרידמן: אבל יש פערים אדירים בין הרצון של העובדים הנהדרים באגף השיקום לתת לנו את השירות לבין היכולות שלהם.
נחום לאמור פרידמן: והגיע הזמן לגשר על הפער הזה.
נחום לאמור פרידמן: אני אדבר על כמה דברים ממש בקצרה.
נחום לאמור פרידמן: דבר ראשון, דיגיטציה.
נחום לאמור פרידמן: אנחנו אומת הסטארט-אפ.
נחום לאמור פרידמן: הגיע הזמן לערב את רשות החדשנות.
נחום לאמור פרידמן: הגיע הזמן לעשות צוות אד-הוק.
נחום לאמור פרידמן: קו חם זה נחמד.
נחום לאמור פרידמן: הצריכים שלנו, כמו שעלו פה, הרבה יותר מורכבים.
נחום לאמור פרידמן: הגיע הזמן לעשות משהו שהוא ככה – (מראה את הטלפון הנייד) – בקצה כף היד שלנו, עם כל הטיפולים, הזכויות, ההטבות, הטיפולים החדשניים, אל מי לפנות, מתי לפנות, איפה הטפסים ומי יכול לסייע לי למלא אותם.
נחום לאמור פרידמן: דבר שני, בית חם זה לא מספיק.
נחום לאמור פרידמן: אם צריך כפר בשביל לגדל ילד, צריך כפר בשביל להחזיר אנשים לחיים.
נחום לאמור פרידמן: צריך סביבה הרבה יותר גדולה מבית אחד.
נחום לאמור פרידמן: צריך שזה יהיה מפוזר גם בפריפריה וגם במרכז.
נחום לאמור פרידמן: צריך שזה יהיה עם מגע עם האדמה, עם צמיחה, עם מעגליות, לדבר את השינויים של, כאילו – סליחה, אני אסדר את דבריי.
רם בן ברק: זה בסדר גמור.
נחום לאמור פרידמן: בטבע כל יצור מתמודד עם טראומה.
נחום לאמור פרידמן: אנחנו לא שונים.
נחום לאמור פרידמן: עכשיו שינויי האקלים מביאים להתמודדות יותר משמעותית.
נחום לאמור פרידמן: צריך לחבר את כל הדברים האלה, להפוך אותנו, את הפוסט-טראומטיים, לסוכנים של שינוי חיובי.
נחום לאמור פרידמן: זה קורה בכל העולם.
נחום לאמור פרידמן: פרויקטים שמתמודדים.
נחום לאמור פרידמן: ותיקי שירות בכל העולם מקימים בעצמם פרויקטים של חקלאות, של קיימות, של טכנולוגיה.
נחום לאמור פרידמן: מסייעים אחד לשני.
נחום לאמור פרידמן: מגדלים את התרופות שלהם ביחד.
נחום לאמור פרידמן: מכינים מזון ביחד.
נחום לאמור פרידמן: לומדים אחד מהשני.
נחום לאמור פרידמן: את משרד הביטחון צריך לערב בתוך הפעילות הזאת.
נחום לאמור פרידמן: ללמוד מהעולם.
נחום לאמור פרידמן: ללמוד ממה שקורה בארץ, מתוך השטח עצמו.
נחום לאמור פרידמן: זה לא רק הלום קרב.
נחום לאמור פרידמן: זה כל המשפחה שלו.
נחום לאמור פרידמן: צריך שיהיה אפשר לבוא לשם גם עם הילדים, עם האישה, שאנשים פחות יתגרשו, שפחות ירביצו, שפחות יימנעו ממלכת לעבוד.
נחום לאמור פרידמן: לדבר, לשתף.
נחום לאמור פרידמן: צריך את השיח לשים לגיטימי.
נחום לאמור פרידמן: זה בסדר לחוות את מה שאנחנו חווים.
נחום לאמור פרידמן: זה בסדר.
נחום לאמור פרידמן: הסיטואציות שעמדנו בפניהן הן לא נורמליות.
נחום לאמור פרידמן: ובשביל להחזיר אותנו, עם החוויות והשפעות האלה לתוך החברה הנורמלית שלנו, צריך להשקיע.
נחום לאמור פרידמן: צריך לחבר.
נחום לאמור פרידמן: זה הכול.
נחום לאמור פרידמן: תודה.
רם בן ברק: אני חושב שהנקודה הובנה.
רם בן ברק: אנחנו רוצים לעבור עכשיו למורן הר אבן.
רם בן ברק: מורן, בבקשה.
רם בן ברק: פרידמן לא רוצה לעזוב לנו את המסך.
רם בן ברק: פרידמן, אתה רואה?
רם בן ברק: אתה נשאר איתנו כל הזמן.
דפנה סידס-כהן: היא עולה?
קריאה: היא לא עולה.
דפנה סידס-כהן: היא לא עולה.
רם בן ברק: לא עולה?
דפנה סידס-כהן: אז אולי לעבור ללורן מפורום דבורה?
רם בן ברק: לורן, בבקשה.
רם בן ברק: פורום דבורה.
לורן דגן עמוס: שלום רב.
רם בן ברק: לאה סעידיאן היא אחותו של?
לורן דגן עמוס: טוב.
לורן דגן עמוס: אני לורן דגן עמוס.
לורן דגן עמוס: אני לוחמת לשעבר.
לורן דגן עמוס: אני נפצעתי במחסום בקלקיליה.
לורן דגן עמוס: אני פה לדבר על נשים.
לורן דגן עמוס: אני לא יודעת כמה אתם יודעים, אבל יש לוחמות וגם לא לוחמות שהן פוסט-טראומטיות.
לורן דגן עמוס: ואני למדתי את זה בשנה האחרונה שזה בסדר שאני אדבר על זה, וזה בסדר שאני אוציא את זה החוצה, ושאולי זה יעזור למישהי אחרת.
לורן דגן עמוס: לי חשוב שכל מה שאני אגיד פה - - -
רם בן ברק: מי זה לידך?
לורן דגן עמוס: זה הבן שלי.
לורן דגן עמוס: אני לא רוצה ללחוץ על כל הנקודות הרגישות, אבל הוא פשוט על הרצף האוטיסטי והוא חייב להיות לידי.
רם בן ברק: זה טוב מאוד.
לורן דגן עמוס: סליחה מראש.
לורן דגן עמוס: זה ממש לא.
רם בן ברק: זה לא מפריע לנו.
רם בן ברק: ההפך.
לורן דגן עמוס: אני שנייה אשים אוזניות.
לורן דגן עמוס: זה ממש לא מכבד אתכם.
לורן דגן עמוס: סליחה.
רם בן ברק: התכוונתי להגיד איזו מילה טובה, לא מילה רעה, חס וחלילה.
לורן דגן עמוס: פשוט מה שחשוב לי להגיד הוא שבכל מה שדיברתם כאן עכשיו, אני מבינה אתכם.
לורן דגן עמוס: דיברתם כגברים.
לורן דגן עמוס: דיברתם על איך שאתם עוברים את זה.
לורן דגן עמוס: דיברתם על דרכי הטיפולים שלכם.
לורן דגן עמוס: אבל צריך לזכור שדרך הטיפול באישה היא שונה, והתייחסות להלומת קרב היא שונה.
לורן דגן עמוס: משרד הביטחון לא קיבל את זה עדיין.
לורן דגן עמוס: למרות שדרך אגב אני מאוד מעריכה את מה שמשרד הביטחון עשה עבורי.
לורן דגן עמוס: ב-2007 להכיר בלוחמת לשעבר כהלומת קרב זה משהו שלא היה ברור מאליו.
לורן דגן עמוס: אבל גם בוועדות הרפואיות, אתם חייבים להבין, כשאני נכנסתי ואמרתי שהייתי לוחמת, הרמת גבה הזאת לבד עשתה לי פוסט-טראומה.
לורן דגן עמוס: איך שהרופא היה לוחץ עליי ונוגע לי בנקודות הכי רגישות, אני הבנתי מאיפה זה מגיע.
לורן דגן עמוס: ודרך הטיפול היא שונה.
לורן דגן עמוס: אני מצטערת, אבל צריך גם להתייחס לזה.
לורן דגן עמוס: צריך לראות גם איך מתייחסים לנשים.
לורן דגן עמוס: צריך לראות מה מתאים לי גם.
לורן דגן עמוס: יכול להיות – אני לא יודעת להגיד, אני לא אשת מקצוע.
לורן דגן עמוס: לי התאים ללכת ללימודים.
לורן דגן עמוס: אני היום דוקטורנטית.
לורן דגן עמוס: אני היום מרצה באוניברסיטה.
לורן דגן עמוס: אני לא בטוחה שזה מתאים לכל אחת.
לורן דגן עמוס: זה בסדר.
לורן דגן עמוס: אבל צריך שתהיה גישה כלפי נשים.
לורן דגן עמוס: צריך שהגישה תהיה אחרת.
לורן דגן עמוס: הטיפול ההוליסטי הוא לא טיפול שמתאים – כמו שאמרתי מקודם, כל נכה צה"ל הוא משהו אחר.
לורן דגן עמוס: וכשאת אישה זה עוד יותר אחר.
לורן דגן עמוס: ואני מצטערת שאני כל הזמן אומרת שזה אישה.
לורן דגן עמוס: אבל אני חייבת להדגיש את זה, כי זה האני מאמין שלי ובגלל זה גם יצאתי החוצה.
לורן דגן עמוס: לפני שנה, כשהוצאתי את זה החוצה בראיון בעיתון מאוד גדול, למחקר אקדמי מאוד גדול שהיה, זאת הייתה תחושת השליחות שלי.
לורן דגן עמוס: להבין שההסתכלות כלפי אישה הלומת קרב חייבת להיות אחרת, חייבת להתעסק אולי קצת יותר ברגישות, אולי להסתכל על היבטים אחרים.
לורן דגן עמוס: התופעות שלנו יכול להיות שהן קצת אחרות.
לורן דגן עמוס: תבינו, אצלי התופעה גם יותר בושה.
לורן דגן עמוס: הרי אני הלכתי להיות לוחמת.
לורן דגן עמוס: אני נלחמתי בשביל זה.
לורן דגן עמוס: אז הבושה שלי היא כפולה, כי גם כשלתי להיות לוחמת.
רם בן ברק: ממש לא כשלת.
רם בן ברק: את לא צריכה להרגיש כך.
נירה שפק: אני חייבת גם להגיד – גילוי נאות, אני הייתי בהנהלת פורום דבורה, ואני עדיין ממשיכה לעקוב.
נירה שפק: ואני אומרת שלורן מובילה בתוך פורום דבורה את המאבק להכרה בנשים, בנפגעות.
נירה שפק: והיא עושה את זה בגבורה רבה.
נירה שפק: לכן את גבורה.
רם בן ברק: לורן, תודה רבה.
רם בן ברק: אני חושב שאת דווקא - - -
לורן דגן עמוס: תודה לכם על ההזדמנות.
לורן דגן עמוס: ואני מקווה שרק העברתי את המסר: תסתכלו על נשים.
לורן דגן עמוס: בסדר?
לורן דגן עמוס: תסתכלו גם עלינו.
רם בן ברק: העברת אותו מצוין, ואני מאוד שמח שעלית ואמרת את מה שאמרת.
רם בן ברק: זה מאוד חשוב.
רם בן ברק: אני, ברשותכם, רוצה עכשיו לדרג המטפל או למשרד הביטחון.
רם בן ברק: אלא אם כן, יש מישהו רוצה עוד להוסיף משהו, מאלה שלא דיברו.
רם בן ברק: תסתכלו בזום.
דפנה סידס-כהן: יש מישהו שרוצה לדבר?
רם בן ברק: יש מישהו שרוצה להגיד משהו נוסף?
גל רויטשטיין: אפשר להגיד משפט אחד?
רם בן ברק: בבקשה, הערה.
גל רויטשטיין: אני רוצה להגיד משפט אחד.
גל רויטשטיין: קודם כול, אני באמת רוצה להודות ללורן כי היא בדיוק עלתה אחרי שמורן לא עלתה, ומורן הייתה צריכה להעלות את הנקודה הזאת.
גל רויטשטיין: ויש קבוצה מאוד גדולה של לוחמות, כמו קרן צ'יזיק ומורן הר אבן ולורן, ועוד הרבה נשים טובות שצריכות לקבל את המענה שלא מקבלות היום.
גל רויטשטיין: כדי לתת דוגמה עד כמה הדיסקט לא השתנה.
גל רויטשטיין: אתמול עמדנו 40 דקות בכניסה לאגף השיקום ב-20:00 לחץ לוחמת שקיבלה התקף בתוך הבנייה.
גל רויטשטיין: 40 דקות עד שנתנו לנו להיכנס להוציא אותה מהבניין.
גל רויטשטיין: ב-40 דקות האלה היא צללה לתוך ההתקף שלה.
רם בן ברק: עוד מישהו רוצה מכאן להעיר איזושהי הערה.
נדב וירש: האמת היא שרציתי לשאול, לשאול אם זה אפשרי בכלל, אם ישנה אפשרות בוועדות הרפואיות –הכוונה להחליף את הרופאים הישנים, את הרופאים הפנסיונרים.
נדב וירש: אני יודע שזה עולה לכם פחות, למשרד הביטחון.
נדב וירש: השאלה היא אם אתם יכולים, בבקשה, את האדם?
נדב וירש: כי אם התבניות לא משתנות והשיטות לא משתנות, כמו שדיברנו לפניכן, אז אולי אפשר להעלות את שכר הרופאים ולהביא מומחים קצת יותר רציניים שיכבדו אותנו ושייתנו לנו את המענה ושלא ידברו לנו בטלפון.
נדב וירש: ועוד משהו מאוד מאוד חשוב.
נדב וירש: מנכ"ל משרד הביטחון אמיר אשל חתם על טופס שמעיד שאסור לרופאים לדבר בטלפון.
נדב וירש: מה שקורה בפועל, רופאים מדברים בטלפון.
נדב וירש: היה לנו אירוע - - -
רם בן ברק: צריך להתלונן על זה.
רם בן ברק: זה לא בסדר.
נדב וירש: כל הממונים יודעים על זה.
נדב וירש: אבל השאלה, הקטע שאם המנהיג - - -
רם בן ברק: תכף נשמע התייחסות.
נדב וירש: רק שנייה.
נדב וירש: אבל אם המנכ"ל מעביר הוראה והם לא מתייחסים לזה, אז, בבקשה, שמישהו אחר יותר גבוה יטפל בזה.
נדב וירש: בסופו של דבר, הדברים האלה הם מה שדופק אותנו.
נדב וירש: זה מה שעושה לנו את הפציעה.
נדב וירש: מה שהיה בצוק איתן או מה שהיה בלבנון השנייה זה לא מה שמפריע לי.
נדב וירש: לא.
נדב וירש: ההתעללות המתמשכת של אגף השיקום בביורוקרטיה, בשיטה, בתבניות, בכל הדברים האלה חייבים לעשות פתרון.
נדב וירש: אם לא ההוראה של השר, אם לא ההוראה של חברי הכנסת, לא יהיה פה שינוי.
נדב וירש: "נפש אחת" לא נועדה כדי שאתם תעשו תמונות – סליחה שאני מתבטא כך – שאתם תעשו תמונות ותראו שהמציאות היא אותה מציאות.
נדב וירש: אם יש לכם כסף ליום ההוקרה, אם יש לכם ליום ההוקרה, ויש לכם הרבה כסף, תשקיעו בנו.
נדב וירש: תביאו רופאים, תביאו דם חדש, תביאו עובדים, כי כרגע העובדת הסוציאלית שלי, לבנה, ואני לא יכול להגיע אליה לקבלת קהל, כי פשוט היא מפוצצת באנשים.
נדב וירש: אין עובדים.
נדב וירש: אין דברים בסיסיים שקורים, שאתם הבטחתם שיקרו כבר תשעה חודשים.
נדב וירש: תודה רבה.
ליאת קוטנר: אני רוצה גם להוסיף משהו.
רם בן ברק: אנחנו עכשיו עוברים לזה.
דפנה סידס-כהן: עוברים לאיש שבזום, חן דדון, לוחם, מבקש לדבר.
דפנה סידס-כהן: חן דדון.
רם בן ברק: חן דדון, אתה איתנו?
קריאה: הוא בקריביים.
רם בן ברק: אתה בהוואי?
רם בן ברק: איפה אתה?
יחיאל חן דדון: - - -
רם בן ברק: מה הפלא שאתה לא רוצה לבוא לפה ועושה את זה בזום?
יחיאל חן דדון: - - - אופטימי.
יחיאל חן דדון: אז שלום לך, רם, יושב-ראש הוועדה.
יחיאל חן דדון: שלום לראשת האגף לימור, לד"ר מיקי פולק, לפרופ' יוסי לוי בלז.
יחיאל חן דדון: שלום, מכובדיי כולם.
יחיאל חן דדון: שמעתי את כל החברים.
יחיאל חן דדון: אני עליתי כדי לדבר על בית מאזן וראיתי איך הדיון גולש למחוזות אחרים בגלל רגישויות של ועדות רפואיות.
יחיאל חן דדון: אז המקרה שנדב הזכיר קודם זה מקרה שאני חוויתי בוועדה רפואית בשבוע שעבר.
יחיאל חן דדון: אגב, זה הרקע של התמונה, כי אני פשוט חוויתי חוויה שהוא הרגיש שהוא נמצא בחוף הים.
יחיאל חן דדון: הוא אפילו לא התנצל לפני שהוא הרים את הטלפון וענה לשיחה.
יחיאל חן דדון: הוא גם לא התנצל לאחריה כשהוא ניתק אותה.
יחיאל חן דדון: תוצאות הוועדה לא משנות באמת.
יחיאל חן דדון: כמו שחברי נדב אמר, האנשים, אנשי המקצוע ובעיקר – ועכשיו אני מתחבר לבית המאזן – הם אינם קיימים.
יחיאל חן דדון: אין אנשי מקצוע.
יחיאל חן דדון: אין אנשי מקצוע שמוכשרים לטפל רק בפוסט-טראומטיים.
יחיאל חן דדון: יש המון פסיכולוגים והמון פסיכיאטרים ראויים, טובים, מעולים בארץ.
יחיאל חן דדון: המון.
יחיאל חן דדון: לא רוצים לטפל באנשים – אני אומר אנשים, לא אומר לקוחות ואני לא אומר נכים – באנשים פוסט-טראומטיים פשוט לא מוכנים לגעת בהם.
יחיאל חן דדון: אז זו הנקודה הראשונה של מטפלים.
יחיאל חן דדון: הנקודה השנייה, שהיא הבית המאזן.
יחיאל חן דדון: מבחינתי, אם בבית מאזן תהיה אוכלוסייה כללית, אז אנחנו חוטאים למטרה, כי אנחנו יכולים לגשת לבית חולים פסיכיאטרי, וקיימים המון כאלה, בין אם ממשלתיים ובין אם פרטיים שמפוקחים על ידי משרד הבריאות.
יחיאל חן דדון: הבתים המאזנים חייבים, חייבים בהגדרה, להיות אך ורק לפוסט-טראומטיים.
יחיאל חן דדון: זו דעתי לפחות.
יחיאל חן דדון: תודה.
רם בן ברק: אני רוצה לעבור לעידן, יושב-ראש ארגון נכי צה"ל.
רם בן ברק: בבקשה, עידן.
רם בן ברק: בוקר טוב, עידן.
עידן קלימן: בוקר טוב, רם.
עידן קלימן: בראשית דבריי, אני רוצה להגיד לך באופן אישי תודה על הדיון הזה וגם תודה על ההשתתפות לך והניהול שלך של יום ההוקרה, והעובדה שטרחת ויצאת לשטח ושוחחת עם תלמידים והסברת להם את חשיבות הטיפול בפצועי צה"ל.
עידן קלימן: נאמרו פה דברים קשים וכואבים שמתפקידנו, כמובן, להקשיב, ללמוד, להכיל וגם לבצע את הטוב ביותר עבור החברים הלוחמים שלנו.
עידן קלימן: כמה הערות קצרות.
עידן קלימן: היחידה, בתגובה למה שאנשים דיברו עליה.
עידן קלימן: בהחלט ה"יחידה לתגובות קרב" היא אחת היחידות החשובות ביותר.
עידן קלימן: אני שמח לעדכן שבשבוע הבא יש לי פגישה עם צה"ל, עם בכירים בצה"ל, לרבות ראש המטה של ראש אכ"א, לטובת הקצאה משמעותית של כוח אדם ב"יחידה לתגובות קרב".
עידן קלימן: רפורמת "נפש אחת" נותנת מענה לכל הצרכים, לרבות בית מאזן.
עידן קלימן: זה בביצוע.
עידן קלימן: עדיין יש את הפער, כמובן, שהזוכר פה.
עידן קלימן: אבל בהחלט ברפורמת "נפש אחת" יש התחייבות של ממשלת ישראל להקמת בית מאזן או בתים מאזנים בכל רחבי הארץ.
עידן קלימן: חשוב לציין כי בית מאזן הוא חוליה אחת בשרשרת ההגנה על החברים.
עידן קלימן: בית מאזן נותן פתרון למצב מסוים שבו נמצא החבר או החברה.
עידן קלימן: אבל הוא לא חזות הכול, כלומר, יש עוד אחריות בשרשרת הזאת, גם ברמת האשפוזים וגם ברמת הטיפול הביתי.
עידן קלימן: והוזכר פה עניין הדיגיטציה, ובצדק.
עידן קלימן: לגבי הבית המאזן, הערה אגב, אני חושב שחשוב מאוד לייצר קריטריונים ברורים מי רשאי להקים בית כזה ולוודא כי מי שמנהל את הבית הזה הוא מוסמך לעבודה הרגישה והחשובה הזאת.
עידן קלימן: אגב, יש נוהל כזה מנובמבר 2019 של משרד הבריאות, ואנחנו מציעים להיצמד אליו.
עידן קלימן: כמו שאמרתי, לגבי הדיגיטציה נעשית עבודה מקיפה מאוד בימים אלו.
עידן קלימן: הערה בהחלט נכונה ויש הרבה פערים לסגור בדיגיטציה.
עידן קלימן: אבל יש צוות ייעודי שמיישם את הפערים האלה כרגע, את סגירת הפערים.
עידן קלימן: לגבי ההערה של הלוחמת היקרה שעלתה פה, אז בימים אלו ארגון נכי צה"ל מקים קבוצת תמיכה להלומות קרב, ללוחמות, קבוצה נפרדת.
עידן קלימן: יש תוכנית ייעודית להן ולצרכים שלהן כאשר הן אחראיות לתוכנית ואנחנו בארגון מגבים את זה ברמה הכלכלית, כמובן, וברמה התפעולית.
עידן קלימן: בהחלט יש להן צרכים ייחודיים לנשים מאשר לגברים, ואנחנו על זה.
עידן קלימן: גם בשיתוף פעולה, כמובן, עם המערך הסוציאלי של משרד הביטחון.
עידן קלימן: בימים אלה אנחנו גם מחזקים ומרחיבים את קבוצת התמיכה לנשות הלומי הקרב בראי פוקוס של הילדים שלהן.
עידן קלימן: יש קבוצת תמיכה חדשה שמקימות אותה נשות הלומי הקרב, ואנחנו ניתן גיבוי גם לפרויקט הזה, גיבוי מלא, כמובן.
עידן קלימן: נקודה האחרונה, נדב העלה את בעיית הרופאים.
עידן קלימן: זו אכן סוגיה סבוכה.
עידן קלימן: כבר שוחחנו עליה בוועדה הזו של אדוני.
עידן קלימן: זה פרויקט ברמה הלאומית.
עידן קלימן: אני לא חושב שמשרד הביטחון יכול לתת את המענה הזה לבד.
עידן קלימן: נדרשת פה גם מעורבות שלכם, של הוועדה, וגם של משרד הבריאות ושל משרד האוצר.
עידן קלימן: ויש להשקיע משאבים רבים גם ברמה הלאומית בגיוס רופאים והכשרה מיוחדת בשבילם.
עידן קלימן: תודה רבה.
עידן קלימן: אלה ההערות עד עכשיו.
נירה שפק: עידן, יש לי שאלות אליך.
נירה שפק: זו נירה שפק.
עידן קלימן: כן, נירה.
נירה שפק: אחת, חשוב לי שתציין פה – בסוף אני מכירה את הפעילות של ארגון נכי צה"ל ובתי הלוחם.
נירה שפק: אני מכירה גם את התוכנית "אחיעד" שלכם - -
עידן קלימן: נכון.
נירה שפק: - - שהיא מדויקת להלומי קרב, וגם את מה שאתם עושים למשפחות, לילדים שצריכים לדעת לחיות עם זה, וההורים בכלל, חברות, נשים.
נירה שפק: אבל אני באה מנקודה אחרת.
נירה שפק: בסוף אתה עולה ומדבר ומציג כאן דברים, ומי שלא מכיר יחשוב שאתה חלק מארגון מוסדי, ממשלתי.
נירה שפק: אתה לא.
עידן קלימן: לא, לא.
עידן קלימן: ממש לא.
נירה שפק: ולכן אני רוצה לומר, לכל התוכניות האלה שלך, עם כל הפעילויות שלך, מה האחוז שממנת המדינה, מה האחוז מתרומות ומה האחוז מכספי – כי אתה מתחייב פה לדברים, ואני יודעת שהתרומות הולכות ויורדות, בטח במצב של היום, ובסוף חשוב לי להבין מה התוכנית המשלימה שלך וכמה היא מתוקצבת.
עידן קלימן: שאלה מעולה.
עידן קלימן: תודה רבה על ההזדמנות להציג את זה.
עידן קלימן: בהחלט יש פה איזשהו משהו שהוא מצד אחד מקור לגאווה ומצד שני מקור לביקורת קשה.
עידן קלימן: ארגון נכי צה"ל לוקח על עצמו את הפעילויות האלה בהיקף של עשרות מיליוני שקלים.
עידן קלימן: התקציב של הארגון הוא בסביבות 150 מיליון כאשר 17% מזה בלבד ממומן על ידי המדינה, והשאר על ידי החברים וגיוס תרומות, שמה שנקרא הנטל הוא עלינו.
עידן קלימן: המצב הוא די מובהק.
עידן קלימן: ואנחנו פועלים ביחד עם יושב-ראש הוועדה לחקיקה של חוק שנקרא חוק בית הלוחם שלמעשה מטרתו היא להגביר את המימון של המדינה ולאפשר לנו את הקמת כל התוכניות האלה לעזור לחברים שלנו.
עידן קלימן: הפער הוא מאוד מאוד גדול, והוא פער משחר ההיסטוריה.
נירה שפק: ועוד שאלה משלימה.
נירה שפק: יש גוף במדינת ישראל, FIDF, שהוא היחידי שרשאי לאסוף תרומות.
נירה שפק: כמה מתוך התרומות שמגייס FIDF באמצעות נכי צה"ל מגיע לבתי הלוחם ולארגון?
עידן קלימן: אפס אחוזים.
עידן קלימן: באמת מצב לא הגיוני שבו יש ארגון יציג על פי חוק שלא מקבל תרומות מאותו ארגון יציג שאמור לגייס את התרומות.
עידן קלימן: אנחנו לא קיבלנו מהם שום תמיכה.
עידן קלימן: וחלק מהחוק שאותו יוזם יושב-ראש הוועדה הנכבדת הזאת הוא לעצור את העיוות הזה ולדאוג לכך שבהחלט יהיה את ה-linkage הזה בין הארגון היציג המתרים - - -
רם בן ברק: אנחנו רוצים להפוך את המצב.
רם בן ברק: אנחנו רוצים ש-70% יבוא מתקציב המדינה ורק 30% מתרומות.
רם בן ברק: אני מקווה שנצליח.
נירה שפק: אבסורד בעיניי ש-50% מממנים הנכים בעצמם.
רם בן ברק: את צודקת.
רם בן ברק: חבר הכנסת סופר, בבקשה.
רם בן ברק: אבל באמת בקצרה.
רם בן ברק: יש עוד המון דוברים והם חשובים מאוד.
נירה שפק: זאת הייתה שאלה אליו.
אופיר סופר: שאלה קצרה.
אופיר סופר: להפך, אני מחכה לשמוע את משרד הביטחון לגבי נושא הדיון.
אופיר סופר: עידן, בוקר טוב.
עידן קלימן: בוקר אור.
אופיר סופר: אם תוכל לגעת ככה בשתי מילים, אם יש, ואני מניח שיש, חסמים, צווארי בקבוק בכותרות בהקשר של יישום רפורמת "נפש אחת"?
עידן קלימן: אז קודם כול, אני שמח לראות אותך שהחלמת ואתה חוזר לכנסת.
עידן קלימן: אז ברוך השב.
עידן קלימן: יש הרבה מאוד צווארי בקבוק.
עידן קלימן: הצוואר בקבוק הראשון מתחיל ב-10,000 תיקים האלה בוועדות הרפואיות שמחכים לתשובה ממשרד הביטחון.
עידן קלימן: ומה שמטריד אותי הוא שכל עוד הם לא מקבלים טיפול והכרה, תהיה הדרדרות.
עידן קלימן: ואחרי זה, ההידרדרות הזו למעשה נופלת עלינו.
עידן קלימן: אנחנו מחזיקים בנטל, כי מי שמלווה אותם ביום-יום זה אנחנו.
עידן קלימן: מעבר לזה, בכל מה שקשור לרפורמת "נפש אחת", אני חושב שמטרתי היא לא היות מרוצה.
עידן קלימן: כלומר, אני חייב כל הזמן לדחוף קדימה וכמה שיותר מהר לביצוע.
עידן קלימן: אני מזכיר שאנחנו סוגרים פערים של עשרות שנים.
עידן קלימן: פה הביקורת שלי היא לא על אגף השיקום, כי אגף השיקום מגויס.
עידן קלימן: לימור ואני עובדים סביב השעון בעניין הזה.
עידן קלימן: אני מרגיש שאין מספיק הבנה ותמיכה מהמשרדים המקבילים, כמו משרד האוצר, משרד הבריאות, שמבינים שאנחנו מתמודדים עם משבר מאוד מאוד גדול שחייבים לסגור אותו.
עידן קלימן: ובמקום שהם יבואו ויגידו: מה אפשר לעזור, גם יכניסו יד עמוק לכיס וגם יאפשרו לשחרר נהלים ולאפשר לנו לגייס עובדים כמה שיותר מהר כי משרד הביטחון תקוע כרגע איזה לופ של מרכזים של נציבות שירות המדינה, אני לא מרגיש את אותה רוח גבית מאותם משרדים.
עידן קלימן: ופה הוועדה שלכם חייבת להיכנס ולעזור לאגף השיקום ליישם את התוכניות של רפורמת "נפש אחת", שאני בטוח שכשהן ייושמו, הן יפתרו הרבה מהצוקות שהעלו פה היום החברים.
רם בן ברק: את רוצה לשאול משהו או שנעבור לדובר של משרד הביטחון?
מיכל מרים וולדיגר: כן.
מיכל מרים וולדיגר: אני לא רוצה לשואל.
מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לומר משהו.
נירה שפק: עוד לא התייחסנו.
רם בן ברק: אין התייחסויות.
מיכל מרים וולדיגר: מאה אחוז.
מיכל מרים וולדיגר: אחריו, כשהוא יסיים.
רם בן ברק: אני רוצה לעבור ללימור, מי שאחראית על יישום הרפורמה, ראש אגף שיקום.
רם בן ברק: אהלן, לימור.
לימור לוריא: בוקר טוב.
לימור לוריא: ברשותכם, אני אענה לבקשתו של חבר הכנסת סופר.
לימור לוריא: אנחנו נתחיל בהתייחסות לבית הבטוח שאנחנו מבקשים להקים בשיתוף עם תל השומר, ואם יורשה לנו, אחר כך להתייחס לנקודות הנוספות שעלו ואולי אפילו להציג את מכלול המענים שיש לאנשים עם פוסט-טראומה.
לימור לוריא: אז פרופ' וייזר, אם אפשר.
לימור לוריא: תודה.
רם בן ברק: פרופ' וייזר, אתה איתנו בזום?
דפנה סידס-כהן: שנייה.
דפנה סידס-כהן: רגע.
דפנה סידס-כהן: אתה מאשר אותו?
דפנה סידס-כהן: את פרופ' וייזר, מרק וייזר.
דפנה סידס-כהן: הינה, הוא.
רם בן ברק: מופיע?
מרק וייזר: אתם שומעים אותי?
רם בן ברק: שומעים אותך מצוין.
מרק וייזר: בוקר טוב.
מרק וייזר: אפשר לשתף את המסך שלי?
דפנה סידס-כהן: הוא צריך לשתף קודם?
דפנה סידס-כהן: אתה יכול, בבקשה, קודם לשתף?
מרק וייזר: אתם רואים?
דפנה סידס-כהן: יש לכם את זה גם, חברי הכנסת.
רם בן ברק: כן, בבקשה.
מרק וייזר: שמי מרק וייזר.
מרק וייזר: אני מנהל אגף הפסיכיאטרי בשיבא.
מרק וייזר: אני מאוד מודה ליושב-ראש הוועדה ולנכים, לאפשר לנו את הזכות להיות מעורבים בפרויקט החשוב הזה, לסייע לנכי צה"ל מבחינה נפשית.
מרק וייזר: מה שאני אציג לכם כרגע היא תוכנית ראשונית.
מרק וייזר: משרד הביטחון פנו אלינו לפני כחודש, ואנחנו עמלים לגבש את התוכנית הזאת.
מרק וייזר: יש לה המון מרכיבים הן קליניים והן לוגיסטיים שאנחנו רק בתחילתם.
מרק וייזר: כך שמה שאני הולך להציג לכם כרגע הוא משהו ראשוני, רעיוני, והפרטים עוד צפויים להשתנות.
מרק וייזר: אבל הרעיון באופן כללי הוא ליצור מקום של התארגנות שבו נכה במצב של משבר, במצב של קושי שבו המערכות הקיימות לא פותרות את הקושי שלו, יכול, מקום שאנחנו נוכל להכיל אותו לתוכנית התערבות קצרה.
מרק וייזר: מדובר במענה הוליסטית ככל שניתן אשר יינתן במהלך של מספר ימים.
מרק וייזר: אנחנו לא נהיה הבית המאזן.
מרק וייזר: זה פרויקט אחר של משרד הביטחון.
מרק וייזר: אנחנו נקבל אנשים ברגע של משבר שהם זקוקים לנו, להכלה, למקום להיות בו.
מרק וייזר: ומכאן נתקדם הלאה.
מרק וייזר: אנחנו מדברים על דירה בשטח שיבא, אנחנו עדיין לא סגורים לגמרי בדיוק איפה זה יהיה, שיוכל להכיל כשישה דיירים בו זמנית.
מרק וייזר: לא נוכל להכיל מספר הרבה יותר גדול מזה.
מרק וייזר: אבל הרעיון הוא שתהיה אפשרות להפעלה 24/7 בנוכחות איש צוות.
מרק וייזר: במידה שיש עוד מטופלים, איש הצוות יהיה נוכח.
מרק וייזר: כאשר הבית ריק בזמן זה או אחר ויש נכה שזקוק לעזרתנו, יבוא מדריך כונן ויפתח את הבית.
מרק וייזר: הצוות שיטפל ויהיה מעורב יהיו פסיכיאטרים, עובדים סוציאליים ומדריכים.
מרק וייזר: את הפרטים לגבי מי בדיוק מתאים לפרויקט הזה אנחנו עוד בהליכים של גיבוש.
מרק וייזר: ברור לנו שכאמור אנשים שזקוקים לעזרתנו, שהם במצב של משבר, אנחנו לא נוכל לטפל במסגרת כזאת באנשים שמסוכנים לעצמם או לאחרים, אנשים במצבים פסיכוטיים אקוטיים עם אי שקט ומסוכנות.
מרק וייזר: ולא נוכל גם לטפל באנשים במצבים של אינטוקסיקציה וסמים.
מרק וייזר: כאמור, אלה רעיונות ראשוניים שאנחנו צריכים עוד לעבוד עליהם ולגבש אותם סופית.
מרק וייזר: אבל אלה עקרונות שמנחים אותנו בדבר הזה.
מרק וייזר: איך יגיעו אלינו?
מרק וייזר: תהיה הפנייה למיון פסיכיאטרי.
מרק וייזר: אנחנו מעדיפים שזה יהיה מיון שיבא או חדר מיון פסיכיאטרי אחר.
מרק וייזר: שם אותו נכה שנמצא במשבר וחש שזקוק לנו ייבדק על ידי פסיכיאטר או בשיבא במיון הפסיכיאטר בשיבא, או במיון אחר.
מרק וייזר: ואותו תורן מיון בשיבא או במקום אחר ידבר עם פסיכיאטר ממוחה שאחראי על הבית באותו ערב.