GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ירון פינקלמן: זה איום שמנתחים אותו ונותנים לו מענה מבצעי.
ירון פינקלמן: והכול קורה בתוך סביבה אזרחית מגוונת.
ירון פינקלמן: בתוך זה, אני רוצה לומר שהצבא ומערכת הביטחון משקיעים מאמץ מבצעי גדול.
ירון פינקלמן: המאמץ המבצעי הזה הוא מאמץ רב-ארגוני.
ירון פינקלמן: הצבא מוביל אותו, שותפים לו השב"כ ומשטרת ישראל ומג"ב.
ירון פינקלמן: ולכן המעשה המבצעי השלם הוא מעשה רב-ארגוני, כאמור, בהובלת הצבא.
ירון פינקלמן: הדבר הזה הוא מאמץ שמתחיל מאמץ מודיעיני, שכמובן לא נדבר עליו בפורום הזה, אבל הוא מאמץ מודיעיני נרחב שמכווין את הפעילות שלנו, ועד מאמץ מבצעי שמתחיל ממטוסים, חוזי אווירי ועד אין-ספור פעולות קרקעיות על ידי כוחות קרקעיים של מארבים, סריקות, מעצרים, והדברים שמעת לעת מתפרסמים, כמו הפרשייה האחרונה שראינו של סיכול של תשתית טרור שתפסה יותר פרסום, אבל דברים כאלה קורים כל הזמן כמאמץ רציף ומתמשך.
ירון פינקלמן: אנחנו מודדים את עצמנו על האירועים האלה, ואנחנו מתייחסים לכל אירוע במירכאות קטן וגדול, אנחנו מתייחסים לכל אירוע ברצינות שהיא רצינות גמורה.
ירון פינקלמן: על העניין הזה יש גם תשתית מבצעית שאנחנו מניחים כדי לאפשר את מאמץ ההגנה.
ירון פינקלמן: תשתית הזאת כוללת תשתית אבטחה ליישובים בדמות גדרות, מצלמות, מכ"מים, חמ"לים, עמדות וכו', ועד תשתית כדי לאבטח, להגן על הצירים בדמות תאורה, מצלמות ואמצעים אחרים שאני לא אפרט כאן.
ירון פינקלמן: כך שהמאמץ המבצעי, היושב-ראש, הוא מאמץ שלם והוא מתמשך.
ניר ברקת: הוא הגנתי, נכון?
ירון פינקלמן: לא.
ניר ברקת: הרציונל הוא הגנה.
ירון פינקלמן: הרציונל הוא מענה שלם.
ירון פינקלמן: יש בו יסוד שהוא יסוד מודיעיני, יש בו יסוד שהוא יסוד הגנתי, ויש בו יסוד שהוא יסוד סיכולי.
ירון פינקלמן: הסיכול יכול להיות הן בדמות מארב של כוח מקומי בשטח, יש עשרות כאלה בכל לילה ובכל יום, והן מאמץ מבצעי אחר בתוך שטחים אורבניים למעצר ולסיכול של פעולות טרור.
ירון פינקלמן: השלם של המודיעין, התשתית, המאמץ ההגנתי והמאמץ הסיכולי הוא המעשה הביטחוני כולו, וכאמור, הוא רב-ארגוני והוא פועל כל הזמן בשילוב המיטבי שאנחנו מצליחים להגיע אליו, ולדעתי, אנחנו בנקודה בעניין הזה שהיא נקודה טובה כדי להביא את האפקטיביות המבצעית שלנו למקסימום.
אורית סטרוק: מה המטרה?
ירון פינקלמן: סליחה?
אורית סטרוק: מה היעד שאתם רוצים להשיג?
ירון פינקלמן: המטרה היא ביטחון.
אורית סטרוק: אני אהיה ספציפית, רגע.
ירון פינקלמן: אה, סליחה.
אורית סטרוק: האם בתוך היעד שלכם זה רק היישובים והכבישים הראשיים או גם השטחים החקלאיים למשל?
אורית סטרוק: גם כבישים יותר צדדיים.
אורית סטרוק: מה, איפה התווך שבו אתם רוצים – כי אני חוזרת למה שאמרתי בנוגע לחקלאים.
אורית סטרוק: כשהם נמצאים קצת מחוץ ליישוב או אפילו כשהם לא נמצאים שם, אתם גם לא נמצאים שם בעצם.
רם בן ברק: חברת הכנסת, השאלה נשאלה.
ירון פינקלמן: אנחנו מסתכלים על כל השטח ועל כל מרכיבי הפעולה.
ירון פינקלמן: ולכן ההתייחסות שלנו היא התייחסות כוללת.
ירון פינקלמן: לעולם המענה המבצעי כפוף להערכת מצב מבצעית למול כמות הכוחות, כמות המשימות, כמות האיומים, שיש ברגע נתון.
ירון פינקלמן: אין הגדרה אחרת.
ירון פינקלמן: הגדרה היא לתת ביטחון לכולם.
ניר ברקת: אז הכול טוב?
ירון פינקלמן: מה?
ניר ברקת: אין לנו בעיות?
ירון פינקלמן: לא אמרתי שהכול טוב.
ניר ברקת: אז איפה הפערים, לדעתך, מבחינת הביטחון?
ניר ברקת: ומה אתה צריך בשביל שאנחנו כולנו נוכל להגיד ביחד: הכול טוב?
ירון פינקלמן: אנחנו לא חושבים שהכול טוב.
ירון פינקלמן: אני ניסיתי הרגע לתאר את המאמץ.
ניר ברקת: אנחנו לא מאשימים אותך.
ניר ברקת: אתה בסדר.
ירון פינקלמן: לא, לא.
רם בן ברק: אני מבקש אבל, חברים, לשאול שאלה קצרה, כן.
רם בן ברק: לא להיכנס לוויכוח.
ניר ברקת: שאלתי שאלה קצרה.
ירון פינקלמן: אנחנו לא חושבים שהכול טוב, ואנחנו מתאמצים כל הזמן שיהיה יותר טוב.
ירון פינקלמן: אגב, יש תקופות שהן תקופות יותר מאתגרות.
ירון פינקלמן: לדוגמה, השנה, בשנת העבודה הנוכחית שאנחנו לקראת סיומה, אנחנו כעת בסוף חודש אוקטובר, התקופות כמו מבצע שומר החומות והתקופה שבה ברחו האסירים, שהיו תקופות שהשטח הגיב לזה צורה שהיא שונה, והיו תקופות עם אתגרים יותר גדולים.
ירון פינקלמן: ולעולם אין 100% ביטחון.
ירון פינקלמן: אנחנו לא אומרים שזה כך.
ירון פינקלמן: מה שאנחנו אומרים הוא שאנחנו מייצרים מאמץ מבצעי גדול.
ירון פינקלמן: ואם אנחנו מסתכלים גם בפרמטרים של כמות הנפגעים שלנו, אז כל נפגע זה רע מאוד.
ירון פינקלמן: וכך אנחנו לוקחים את זה, המפקדים בשטח שעושים לילות כימים, מהמפקדים הטקטיים, המ"פים, המג"דים וכו', אני מניח שזה מוכר לכולם, 24 שעות ביממה, שבע ימים בשבוע.
ניר ברקת: מוכר ומוערך.
איתמר בן גביר: אבל לפעמים - - - שלנו לא קיים.
איתמר בן גביר: אני אתן לך דוגמה.
איתמר בן גביר: אני בא מחברון.
איתמר בן גביר: אני גר בחברון.
איתמר בן גביר: בחברון כל לילה, כל לילה זה מערב פרוע.
איתמר בן גביר: אתה שומע?
איתמר בן גביר: זה לא ירייה, שתיים, שלוש, עשר, עשרים, מאה, מאתיים, אלא צרורות: טה, טה, טה כל הלילה, כל הלילה.
איתמר בן גביר: עכשיו, אנחנו שואלים: מה קורה?
איתמר בן גביר: כלומר, בסדר.
איתמר בן גביר: אני מבין, כמו שאמרת אתה, יש תקופות, בסדר, שקצת פחות צה"ל רוצה להיכנס.
איתמר בן גביר: יש תקופות שקצת יותר, אבל לא יכול להיות שבמשך כבר כמה חודשים כל הזמן יורים, מערב פרוע, ואתם לא שם.
איתמר בן גביר: אתם לא נכנסים לבתים.
איתמר בן גביר: אתם לא לוקחים נשקים, אתם לא.
איתמר בן גביר: מה קורה?
איתמר בן גביר: זו הפקרות.
איתמר בן גביר: תחשוב על הילדים שלנו.
ניר ברקת: אבל, חברים, מחילה לי.
ניר ברקת: מחילה.
ניר ברקת: הוא לא הכתובת.
רם בן ברק: חברים, רגע.
איתמר בן גביר: ברור שהוא לא הכתובת.
איתמר בן גביר: ברור לי.
ניר ברקת: מי שעובד שם, צה"ל, אנחנו מכירים תודה.
איתמר בן גביר: חד וחלק, ניר.
רם בן ברק: אני לא אתן לדיון הזה להידרדר.
איתמר בן גביר: שאלתי שאלה.
רם בן ברק: שאלת שאלה.
רם בן ברק: יכולת לשאול אותה יותר קצר מבחינתי.
רם בן ברק: קבל תשובה.
ניר ברקת: אבל למה הבאת?
ניר ברקת: השאלה היא: למה הבאת את הצבא לתת מענה לשאלה?
ניר ברקת: הוא לא יכול לתת את התשובה לשאלות שאנחנו שואלים.
רם בן ברק: אז מי אתה רוצה שייתן את התשובה?
ניר ברקת: שר הביטחון, ראש הממשלה, ממשלת ישראל.
ניר ברקת: הם צריכים לתת את התשובה.
ניר ברקת: הם נותנים את המשאבים.
ניר ברקת: החיילים שנמצאים שם, אין לנו שום תלונה אליהם.
רם בן ברק: חברים, תראו.
רם בן ברק: אני רוצה להגיד לכם משהו.
נירה שפק: ניר, הנושא הוא פעילות צה"ל.
רם בן ברק: יש לנו אזרחים ישראלים שגרים ביהודה ושומרון, והם זקוקים לכל ההגנה המרבית שאנחנו יכולים לספק להם.
רם בן ברק: אני אומר לכם, מהכרות שלי, מה שאנחנו רואים כאן היום במדינת ישראל זה פלא, לא פחות.
רם בן ברק: כי כמות המוטיבציה למול רמות הסיכול של צה"ל ושל שירות הביטחון הכללי זה פלא שלא קיים בשום מקום בעולם.
ניר ברקת: אתה צודק.
ניר ברקת: ולכן אני אומר שלא צריך - - -
איתמר בן גביר: ויש לנו את החיילים הכי גיבורים גם.
איתמר בן גביר: אתה צריך לראות אותם כשבאים אלינו.
איתמר בן גביר: איזו אהבה.
ניר ברקת: אני מרגיש לא בנוח, שהם צריכים לתת תשובות.
רם בן ברק: יש צבא קטן שיש לו אתגרים עצומים.
רם בן ברק: הוא פרוס על גבול הבנון.
רם בן ברק: הוא צריך להחזיק שם כוחות למקרה שיתפתח שם משהו.
רם בן ברק: יש לנו צבא למול עזה.
רם בן ברק: ובנוסף לזה, הוא שומר על הסדר ביהודה ושומרון.
רם בן ברק: ואני אומר לכם, כשאני מסתכל על זה, ומהמקום שאני נמצא בו מה שאני רואה, המוטיבציות והפעולות שנעשות למול היכולת של צה"ל, מדובר כאן לא פחות מפלא שלא קיים בעולם.
רם בן ברק: אז אי-אפשר - - -שאלות והוא עונה.
ניר ברקת: ולכן הוא לא הכתובת.
ניר ברקת: רם, היושב-ראש, אני רוצה להעיר פה הערה.
ניר ברקת: היא חשובה.
ניר ברקת: אין לנו, לאף אחד פה בשולחן, טענות כלפי צה"ל וכלפי – איך קוראים לכבודו?
ניר ברקת: לתת אלוף?
ירון פינקלמן: ירון.
ירון פינקלמן: ירון פינקלמן.
ניר ברקת: ירון.
ניר ברקת: אין לנו תלונות.
ניר ברקת: הוא נותן לנו את התשובות.
ניר ברקת: הוא עושה את המקסימום שהוא יכול, ואנחנו לא באים אליו בתלונות.
ניר ברקת: אנחנו מסתכלים על המציאות נכוחה.
ניר ברקת: יש פער ענק, פער ענק, בין אכיפת הסדר הציבורי ביהודה ושומרון, גם בצירים, גם בשטחים הפתוחים, גם בחקלאים, פער ענק בין הרצוי למצוי.
ניר ברקת: ואנחנו מבקשים לדעת איך מתמודדים עם הדבר הזה.
ניר ברקת: לא יכול להיות שאנחנו עוברים לסדר-היום, והבאנו לפה תת אלוף נחמד שנותן לנו תשובות, שאנחנו מריעים ומצדיעים לך ואוהבים אותך, אבל לא הוא יכול לתת לנו את התשובות האלה.
רם בן ברק: יש פער ענק, לצערי הרב, ולא נכנס לסיבות שלו עכשיו, כי אני לא רוצה להפוך את זה לפוליטי.
רם בן ברק: יש פער ענק ביכולת המשילות של מדינת ישראל בכל תחומי מדינת ישראל.
רם בן ברק: יהודה ושומרון, הנגב, הצפון, תל אביב, יפו, רמלה, איפה שאתה רוצה, יש פער ענק.
רם בן ברק: אנחנו הגענו למצב שאנחנו החלשנו – לא, אני לא רוצה להיכנס לזה.
רם בן ברק: אני לא רוצה לעורר ויכוח.
רם בן ברק: יש פער.
רם בן ברק: בפער הזה צריך לטפל.
רם בן ברק: זה פער של מדיניות, צריך לטפל בו גם ביהודה ושומרון.
ניר ברקת: זה הדיון.
ניר ברקת: זה הדיון שצריך לקיים.
רם בן ברק: בבקשה, חבר הכנסת רוטמן, רשות הדיבור שלך.
שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול בהקשר הזה שאלות.
שמחה רוטמן: מדברים על הפער בין הרצוי למצוי.
שמחה רוטמן: מה הרצוי?
אורית סטרוק: זה מה שאני שאלתי.
אורית סטרוק: מה הרצוי?
אורית סטרוק: זאת השאלה.
שמחה רוטמן: זאת אומרת, זה - - - הרי מה רצוי?
שמחה רוטמן: האם הרצוי הוא – דיברת, ואחד המדדים שדיברת עליהם הוא פגיעה בחיי אדם, שזה מדד מאוד מאוד חשוב.
שמחה רוטמן: אירוע שראינו, שכמוהו אנחנו רואים אחד לשבוע בערך, שג'יפ של צה"ל נרגם מכל כיוון שהוא באבנים ואחר כך גם בבקת"בים לפעמים, ואחר כך גם בעוד דברים, ומתקרבים אליו ולפעמים אפילו גם מכים חייל, מוציאים אותו, מכים אותו.
שמחה רוטמן: הוא יצא מזה בסוף בחיים, ברוך השם.
שמחה רוטמן: במדד הנפגעים, בסופו של דבר, אם זה המדד שלך, האירוע הזה יכול להיות מוגדר כהצלחה.
שמחה רוטמן: בעיניי, זה כישלון.
שמחה רוטמן: זה כישלון אדיר.
שמחה רוטמן: אז אם לא מסמנים את היעד כחיי אדם, אז אתה תסמן את האירוע הזה שלך בדיווח כלפי מעלה וכלפי מטה, במח"ל הוא יהיה רשום אירוע עם וי לידו.
שמחה רוטמן: אני רוצה שתרשום אותו עם אקס לידו.
שמחה רוטמן: או אני רוצה שתסביר לי למה הוא עם וי לידו ולא אקס לידו.
שמחה רוטמן: כשהבת שלי נוסעת – עכשיו כבר לא, כי עברתי ללוד – אבל כשלפני חודשיים שהיא נסעה - - -
רם בן ברק: מהפחת אל הפחת, מה שנקרא.
שמחה רוטמן: מה?
שמחה רוטמן: נכון.
שמחה רוטמן: זה לא מצחיק.
שמחה רוטמן: כאשר הבת שלי נסעה באוטובוס ממוגן ירי, כבר שנים היא נוסעת באוטובוס ממוגן ירי, לבית הספר שלה, והאוטובוס שלה נרגם בבקבוקי תבערה או באבנים או אפילו ירו על האוטובוס, אפס נפגעים, אתה רושם את זה כהצלחה.
שמחה רוטמן: בעיניי, זה כישלון אדיר.
שמחה רוטמן: אז לכן אני אומר, הגדרת המטרה בהקשר הזה היא חשובה הרבה רבה יותר מאשר השאלה של היעדים או הסיפור.
ניר ברקת: אבל אל תשאל אותו.
ניר ברקת: אל תפנה אליו.
רם בן ברק: הנקודה הובהרה.
אורית סטרוק: חייבים לשאול.
אורית סטרוק: לא מאשימים אותו.
שמחה רוטמן: לא.
שמחה רוטמן: כבודו במקומו מונח.
רם בן ברק: חברים, הנקודה הובהרה.
איתמר בן גביר: מה זה לא לשאול אותו, ניר?
אורית סטרוק: שואלים אותו.
אורית סטרוק: זה הכול.
איתמר בן גביר: ניר, מה זה לא לשאול אותו?
איתמר בן גביר: אז את מי כן לשאול?
רם בן ברק: חבר'ה, הנקודה הובהרה.
ניר ברקת: את ראש הממשלה ואת שר הביטחון.
איתמר בן גביר: אתה צודק.
איתמר בן גביר: ראש הממשלה, אנחנו חושבים עליו דברים כאלה, ושר הביטחון.
איתמר בן גביר: אבל בסוף בסוף, צה"ל הוא ריבון בשטח.
איתמר בן גביר: יש אלוף פיקוד.
איתמר בן גביר: הם מנהלים את העסק.
איתמר בן גביר: אני, אגב, מפריד.
איתמר בן גביר: אמרת חיילים.
איתמר בן גביר: אתה לא יודע כמה חיילים באים אליי כל יום.
איתמר בן גביר: אומרים לי: רק שייתנו לנו לעבוד, רק שייתנו לנו לפעול.
ניר ברקת: אז השאלה, ניר, היא בחלט לגיטימית לקצונה הבכירה.
רם בן ברק: מאחר שגם הבן שלי משרת בשטחים, אני לא בטוח כל החיילים אומרים את זה.
איתמר בן גביר: תתפלא.
איתמר בן גביר: גם הבן שלך, אם הוא יהיה בעמדה לידי, יקבל קובה.
איתמר בן גביר: זה חיבוק גדול.
אורית סטרוק: איפה הוא משרת?
אורית סטרוק: באיזה שטחים?
מוסי רז: אתה יודע מה הבן שלך חושב?
מוסי רז: רק מישהו אחר יודע מה חושב.
רם בן ברק: בשטחים.
אורית סטרוק: איפה?
אורית סטרוק: בשטחים.
איתמר בן גביר: בסוף יסתבר שהבן שלו בא אליי ואומר לי: כל הכבוד, אני מצדיע לך.
רם בן ברק: חבר'ה, אני רוצה להבהיר.
רם בן ברק: צה"ל הוא עם ישראל.
רם בן ברק: בצה"ל יש את הבנים שלך, את הבנים שלי - -
איתמר בן גביר: נכון.
רם בן ברק: - - את הבנים של דפנה מנהלת הוועדה.
דפנה סידס-כהן: עוד לא.
רם בן ברק: הבנים של כולנו.
רם בן ברק: יש שם דעות שונות.
איתמר בן גביר: חד וחלק.
רם בן ברק: צה"ל הוא לא – כמו המשפחות השכולות, הם לא משהו אחד.
איתמר בן גביר: יקירי, אנחנו מפנקים את כולם.
איתמר בן גביר: הפינות החמות שלנו לכולם.
רם בן ברק: אתה רוצה להשיב?
ירון פינקלמן: אחד המדדים לביטחון זה מה שאמרתי.
ירון פינקלמן: ביטחון זה דבר הרבה יותר רחב.
ירון פינקלמן: ולכן המדד שבו אנחנו, או המשימה שלנו היא לתת ביטחון.
ירון פינקלמן: האם אנחנו נותנים 100% ביטחון?
ירון פינקלמן: אף פעם לא.
ירון פינקלמן: אנחנו תמיד רוצים להשתפר יותר.
ירון פינקלמן: תיארתי גם מאיפה וכמה.
ירון פינקלמן: האם יש מאמץ שהוא מאמץ מבצעי גדול?
ירון פינקלמן: כן.
ירון פינקלמן: חלק מהעניין של הדברים שתיארת זה כדי להיכנס לאותם מקומות ולעצור את מי שצריך לעצור אותו.
ירון פינקלמן: אלה פעולות שהם בחיכוך שהוא חיכוך שיכול להיות גבוה מאוד או חיכוך שהוא משתנה.
ירון פינקלמן: הפעלת הכוח היא לפי פרמטרים של הישג מבצעי שאנחנו רוצים להביא אותו.
ירון פינקלמן: וכך אנחנו מתייחסים לזה.
ירון פינקלמן: אני רוצה לומר עוד דבר, שהדברים הללו מתוחקרים ונלמדים כדי שנהיה אפקטיביים כל פעם.
ירון פינקלמן: אנחנו אף פעם לא מרוצים מרמת הביטחון שאנחנו נותנים.
ירון פינקלמן: אמרתי שכל נפגע זה דבר רע, ואני אומר את זה בתור מפקד שמבין על מה הוא אומר וחווה את זה.
ירון פינקלמן: אני רק אומר שאם מסתכלים לאורך השנים, אנחנו מצליחים להיות יותר אפקטיביים, כי כמות הנפגעים שלנו יורדת.
ירון פינקלמן: בוודאי שזה לא המדד היחידי.
ירון פינקלמן: רק שמתי כי נשאלתי איך אני מודד את העניין.
ירון פינקלמן: כי אני חייב לעשות גם איזה סוג של מדידה אמפירית כדי לדעת - -
ניר ברקת: אני רוצה עוד שאלה.
רם בן ברק: לא. לא.
רם בן ברק: לא שואלים עכשיו.
ירון פינקלמן: אני רק אשלים עוד משפט.
ניר ברקת: שאלה.
ירון פינקלמן: - - כולל בשנה האחרונה, שהיו לנו שני אירועים מאתגרים בשטח, וגם אם אתה מוציא אותם, אז רמת הביטחון נשארת.
ירון פינקלמן: צריך גם להסתכל על זה.
ירון פינקלמן: זו אינה שאלה רגילה.
רם בן ברק: ראש המועצה, אתה רוצה?
דוד אלחייני: כן.
דוד אלחייני: תודה, אדוני היושב-ראש, על ארגון של הדיון פה.
דוד אלחייני: אני רוצה להקדים ולומר שיש לנו אמון מלא בצבא.
דוד אלחייני: הצבא עושה עבודה נהדרת.
דוד אלחייני: הוא שומר על הביטחון שלנו.
דוד אלחייני: אנחנו בשיתוף פעולה מלא איתו.
דוד אלחייני: יש בעיה עם חיילים.
דוד אלחייני: הבעיה היא שבאים ילדים בני 19.
דוד אלחייני: אף אחד לא הכשיר אותם להתמודד עם הפרות סדר לא מהצד הזה ולא מהצד השני.
דוד אלחייני: הייתי עד לכמה מקרים שיוצרים פרובוקציה במכוון כלפי החיילים כדי לגרום להם במירכאות לאבד את העשתונות.
דוד אלחייני: וזה קורה לא מעט כי הפרובוקציות הולכות וגדלות.
דוד אלחייני: מרבית המקרים, אפשר לייחס את זה גם לדברים אחרים, קורים בגלל הסתה.
דוד אלחייני: והסתה הזאת מתחילה בבית ספר, איפה שהפלסטינים לומדים.
דוד אלחייני: מלמדים אותם הסתה כבר בכיתות א' וב'.
דוד אלחייני: ההסתה היא גם מהצד הישראלי.
דוד אלחייני: כשבאים אנרכיסטים, יוצרים פרובוקציות ומפירים את השלווה, כן?
דוד אלחייני: הם מפירים את השלווה שיש בין האוכלוסייה הפלסטינית לישראלית.
דוד אלחייני: ונכון, מה שאני הולך להגיד פה הוא קצת שונה ממה שקורה פה, אבל בסך הכול הכללי יש לנו ביטחון.
דוד אלחייני: מרבית האוכלוסייה ביהודה ושומרון נוסעת בביטחון בצירים.
דוד אלחייני: נוסעת בביטחון למקומות עבודה.
דוד אלחייני: חוזרים לבתים שלהם.
דוד אלחייני: יש לנו ביטחון.
דוד אלחייני: ביטחון זה עניין סובייקטיבי.
דוד אלחייני: ולעומת זאת, אי-אפשר להתעלם מהעובדה שהיו זריקות אבנים.
דוד אלחייני: מי שלא חווה זריקת אבן, לא מבין את העוצמה של הרגשות כשאתה נקלע לסיטואציה שאתה בכלל לא מבין מה קורה איתך.
דוד אלחייני: ולכן כל פגיעת אבן, המשמעות שלה היא לערער גם את האוכלוסייה, לא רק את אותו אחד שיושב באוטו, אלא גם את היישוב עצמו.
דוד אלחייני: ולכן יש לייחס לזה חשיבות מאוד מאוד גדולה.
דוד אלחייני: אין מספיק כלים לצבא להתמודד עם זריקות האבנים האלה.
דוד אלחייני: אני הגעתי בשנת 1983 לבקעת הירדן, ואנחנו חיים עם האוכלוסייה הפלסטינית.
דוד אלחייני: פעם הייתה משילות, והאוכלוסייה הפלסטינית התייחסה גם לצבא וגם למג"ב ביחס כמו שהיום האזרח האמריקאי מול השוטר האמריקאי.
דוד אלחייני: זו הייתה המשילות.
דוד אלחייני: זו הייתה המנהיגות.
דוד אלחייני: היום זה לא קיים.
דוד אלחייני: היום, בעידן שכל דבר מופיע במצלמה.
דוד אלחייני: אין את הכלים לצבא לבוא ולטפל בהפרות הסדר האלה ובזריקות האבנים.
דוד אלחייני: ואני אומר לכם, היו אירועים של יריקות בפנים כלפי חיילות וכלפי חיילים.
דוד אלחייני: האירועים האלה קשה לצבא להתמודד איתם, בהפרות סדר.
דוד אלחייני: ופה אני אומר עוד פעם בשם ההתיישבות תודה ענקית לצבא.
דוד אלחייני: באמת.
דוד אלחייני: הוא עושה הרבה במציאות מאוד מאוד מורכבת.
דוד אלחייני: זאת לא מציאות פשוטה, איפה שאנחנו חיים, שם.
דוד אלחייני: זו אוכלוסייה מעורבת.
ניר ברקת: זאת אומרת, אין בעיות?
ניר ברקת: כלומר, אני לא שמעתי.
ניר ברקת: תתמקד רגע גם – במחמאות לצה"ל אנחנו מסכימים איתך לגמרי.
דוד אלחייני: אמרתי, קודם כול, שלא יעשו צעקות, זו תמונה מעוותת שכל נסיעה בדרך זורקים אבנים.
דוד אלחייני: לא.
דוד אלחייני: בסך הכול הכללי, האוכלוסייה שלנו שומרת חוק ונוסעת בדרכים.
דוד אלחייני: אבל אי-אפשר להתעלם אמרתי מאותן זריקות אבנים, כי כל זריקת אבן, מי שלא חווה אותה, לא מבין את העוצמה של זריקת אבן והאיבוד של הביטחון ברגע שזה קורה.
דוד אלחייני: ולכן צריך את הכלים גם לצבא להתמודד עם הדברים האלה.
דוד אלחייני: ואין לו את הכלים האלה.
איתמר בן גביר: אבל בשביל זה יש משטרה.
איתמר בן גביר: למה נציגי המשטרה לא באו לכאן?
דוד אלחייני: יפה, איתמר.
דוד אלחייני: דרך אגב, אפשר לפתור את זה.
איתמר בן גביר: ולא הגיעו לכאן לספר לנו איך הם מתמודדים עם הדברים האלה.
איתמר בן גביר: ימ"ר, פשיעה לאומנית.
איתמר בן גביר: אני לא תופס את זה.
איתמר בן גביר: איך יכול להיות שיש את זה רק ליהודים?
רם בן ברק: תודה, איתמר.
דוד אלחייני: איתמר, אני מסכים איתך.
דוד אלחייני: אפשר לפתור את זה ברגע אחד.
דוד אלחייני: תחילו את הריבונות ביהודה ושומרון, בשטחי C.
דוד אלחייני: ואז המשטרה תיקח אחריות.
דוד אלחייני: והצבא יודה לנו שאנחנו מחלצים אותם - - -
איתמר בן גביר: אל תיתן להם תירוצים לא לעבוד.
איתמר בן גביר: להחיל את הריבונות הם חייבים, אבל שיעבדו גם עכשיו.
איתמר בן גביר: הרגע הם צריכים לעבוד.
איתמר בן גביר: לא לתת להם תירוצים.
רם בן ברק: שלמה.
רם בן ברק: מי זה שלמה ועקנין?
עמיחי שיקלי: שאלה לירון, בבקשה.
רם בן ברק: בבקשה, אדוני.
שלמה ועקנין: ברשותכם, אני משמש כקב"ט מועצת יש"ע מזה 15 שנה, ולפני כן הייתי קצין האג"מ המרחבי של פיקוד מרכז.
שלמה ועקנין: אין ספק שבעקבות מה שאמר דוד כאן, אין ספק שבתחושה, אם מישהו בא להשוות בין תקופות, אין ספק שאנחנו חיים בתקופה אחרת, הרבה יותר פורחת.
רם בן ברק: שלמה - - -
שלמה ועקנין: הכוונה תקופה הרבה יותר נינוחה ביחס לימים הקשים ההם.
שלמה ועקנין: אבל עדיין, לגבי התחושה של אותו אחד שנוסע בצירים, דיבר פה חבר הכנסת על הנושא בחברון, כל הירי האין-סופי.
שלמה ועקנין: אז זו תופעה אחת.
שלמה ועקנין: מקומות קבועים שבהם זורקים אבנים ובקבוקי תבערה, מי שנוסע מכיר, אתה בא לכיוון ירושלים וחוטף.
שלמה ועקנין: זאת אומרת, נאמר שאפשר יהיה לקבל, מתקבל אולי על הדעת שבטעות מישהו זרק אבן, התבלבל.
שלמה ועקנין: אבל כשבנקודה מסוימת, 20, 30 כלי רכב, במהלך שעה שלמה חוטפים אבנים, את הדברים האלה קשה מאוד לקבל ולעבור לסדר-היום לגביהם.
שלמה ועקנין: אני חושב שבאחד הסעיפים שמופיעים במצע לדיון כאן מופיע כל הנושא הזה של מרכיבי הביטחון וכך הלאה.
שלמה ועקנין: דוד דיבר פה כיושב-ראש מועצת יש"ע וראש מועצת הבקעה, דיבר על הסוגיה של ההתמודדות היום-יומית עם אבנים, זריקת בקבוקי תבערה, הפח"ע העממי.
שלמה ועקנין: מצד שני, אפרופו, הכלים שדובר עליהם.
שלמה ועקנין: כמו שכלים זה יותר צבא, יותר משטרה, יותר אמצעים כדי שההתיישבות תוכל להיות בטוחה יותר בתנועה ובהגנה על עצמה ביישובים, לא יעלה על הדעת שמזה שנים, עוד כשהשר ליברמן כשר ביטחון, הנחה את צבא הגנה לישראל להכין תוכנית להגנה על היישובים, תוכנית מרכיבי ביטחון זה לא רק על יישובים, כולל בצירים, מכינים תוכנית, כולם עובדים קשה, מכינים תוכנית בהיקף של 500 מיליון שקל, ומאז ועד היום – אני מזכיר רק את האמירה.
שלמה ועקנין: כשנגמרה העבודה, אמר אותו שר: אוקיי, עכשיו, ההתיישבות, לכו תביאו את הכסף.
שלמה ועקנין: אני לא חושב, ועיני לא צרה, חס וחלילה, עיני לא צרה.
שלמה ועקנין: כמו שיש החלטת ממשלה לגבי - - -
איתמר בן גביר: אז הלך עם המוסלמים.
שלמה ועקנין: רגע.
שלמה ועקנין: כמו שיש החלטת ממשלה לגבי – ברשותך – כמו שיש החלטת ממשלה לגבי מיגון הצפון והחלטת ממשלה לגבי מיגון הדרום, אני חושב מתבקש באזור כזה, שרווי מאבקים תמידיים לאורך שנים וברציפות, אני חושב שהגיע הזמן שתהיה התייחסות לנושא הזה של מרכיבי הביטחון.
שלמה ועקנין: ונושא אחד לא פחות קריטי זה המיגון, מה שהחברים שלי בהתיישבות לא אוהבים כל כך, אוקיי?
שלמה ועקנין: מיגון נגד ירי, מיגון נגד אבנים וכך הלאה, תחבורה ציבורית לתלמידים.
שלמה ועקנין: יש ההחלטה שהתקבלה במל"ל, החלטה כגוף ממליץ, נקרא לזה, ומומשה מספר שנים.
שלמה ועקנין: כל שנה תקציב קבוע של כ-40 מיליון שקל כדי לעמוד בסטנדרטים של מה שצבא הגנה לישראל קבע, אילו צירים ממוגנים ואילו צירים לא.
שלמה ועקנין: נכון להיום, בין שנתיים לשלוש שנים, לפחות שנתיים אם לא שלוש שנים, אנשי הצבא יוכלו לאשר את דבריי או לא - -
רם בן ברק: לא היה תקציב, כן.
שלמה ועקנין: - - קרוב לשלוש שנים אין תקציב למיגון.
שלמה ועקנין: המשמעות היא שאנחנו יוצרים את הבור הבא.
רם בן ברק: אין תקציב.
שלמה ועקנין: וגם בנושא הזה היה חשוב גם שתהיה איזושהי התייחסות.
שלמה ועקנין: ברשותך, היושב-ראש, אם בוועדה שלך או אם בתת-ועדה כלשהי, שיהיה דיון פרטני לסוגיות האלה.
שלמה ועקנין: אני לא מדבר על הכיסוי הסלולרי, ולא מדבר על הרבה היבטים אחרים.
רם בן ברק: נבדוק את זה.
שלמה ועקנין: אני אשמח שיהיה דיון נפרד בנושא הזה.
רם בן ברק: ניר, הערה קטנה, כי אני רוצה לתת להם לדבר, כי הם נותנים את התשובות.
ניר ברקת: איזשהו כיוון חשיבה ולשאול זה.
ניר ברקת: בירושלים, כשהייתה לנו אלימות גדולה ב-2014, יצרנו צוותים משולבים משטרה, עירייה, כל גורמי האכיפה האזרחיים.
ניר ברקת: אספנו מידע, תמונות, סיפורים, עניינים.
ניר ברקת: ובלילה היינו דופקים, צוותים משולבים, אזרחי-ביטחוני, אזרחי-ביטחוני.
ניר ברקת: ואז אתה ראית שנוצר אימפקט מאוד מאוד גדול.
ניר ברקת: עכשיו, אני יודע שצה"ל הולך ונכנס פנימה לנושאים ביטחוניים, לקחת מבוקשים.
ניר ברקת: ברגע שתעבור מהגנה להתקפה במובן הבא, שאוספים מידע, אוספים ראיות, ואז הולכים לבתים, לאנשים שזרקו אבנים פצעו אנשים, הולכים אליהם הביתה, על פי כל דין, הולכים איתם בית שמאי בנושאים האזרחיים, אז אתם תתחילו לראות שינוי.
ניר ברקת: אבל נכון, בשביל זה צריך משטרה, צריך שיטור, צריך שיתוף פעולה בפן האזרחי.
ניר ברקת: זה לא הקלאסי, צה"ל בלבד.
ניר ברקת: להערכתי, זה כיוון - - -
רם בן ברק: טעות של הוועדה לא להביא כאן נציגי משטרה.
רם בן ברק: גם חבר הכנסת בן גביר העיר על זה.
רם בן ברק: אני חושב שזה דבר נכון.
ניר ברקת: זו הייתה גם שאלה: האם יש להם תהליכים כאלה?
ניר ברקת: האם הם בהיקפים גדולים?
ניר ברקת: האם זה בכלל מתבצע?
אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, נציגי התביעה הצבאית?
אורית סטרוק: יש נציגים של התביעה הצבאית?
אורית סטרוק: כי בסוף, אם אין רגל מסיימת, כל העבודה לפח.
אורית סטרוק: אתה יודע.
מוריס הירש: אולי אני יכול לעזור קצת בנושא הזה.
מוריס הירש: אולי קצת.
רם בן ברק: תגיד איך קוראים לך.
אורית סטרוק: אתה יכול להסביר כמה שהתביעה הצבאית חסרה אותך עכשיו.
רם בן ברק: מי אתה, תזכיר לי?
מוריס הירש: שלום, אדוני היושב-ראש.
מוריס הירש: אני מוריס הירש, עורך דין.
מוריס הירש: עד לפני כמה שנים פרקליט היו"ש, ראש התביעה הצבאית ביהודה ושומרון.
מוריס הירש: אני היום פה בכמה כובעים.
רם בן ברק: אבל באיזה כובע אתה פה היום?
מוריס הירש: בכובע גם של נציג או בעיקר של נציג מבט לתקשורת פלסטינית, אבל הדברים משולבים זה בזה.
רם בן ברק: רק בקצרה, כן.
מוריס הירש: אני אגע בדברים באמת בקצרה.
מוריס הירש: חבר הכנסת אורבך פתח בהתייחסו לאיילה שפירא ולאדל ביטון, שני אנשים, שתי משפחות שאני מכיר היטב.
מוריס הירש: אני זה שהגיש את כתבי האישום נגד הרוצחים של אדל ונגד אלה שפגעו באיילה.
מוריס הירש: אני חייב לומר שהמחבלים פשוט עומדים בבית המשפט, צוחקים עלינו בעיניים.
מוריס הירש: את זה אנחנו יודעים להגיד בצורה ברורה.
מוריס הירש: אתה קורא שם את הדברים, את החקירות שיצאו, וזה בדיוק משתלב עם הדברים שאני מציג מטעם מבט לתקשורת פלסטינית.
מוריס הירש: דבר ראשון, הסתה.
מוריס הירש: המערכת אינה מתמודד עם ההסתה בכלל.
מוריס הירש: אני יודע לספר לכם מפה עד להודעה חדשה שבחים על הפרקליטות הצבאית שהמציאה את הרעיון של העמדה לדין בגין הסתה בפייסבוק.
מוריס הירש: אני עשיתי את זה יחד עם הצוות שלי ב-2015.
רם בן ברק: אז, שאתה היית, היה בסדר בימים ההם?
מוריס הירש: חס וחלילה, לא.
מוריס הירש: זה ממשיך.
רם בן ברק: הבנתי.
מוריס הירש: הבעיה העיקרית היא שאנחנו נוגעים כל פעם בדברים האלה, בדגי הרקק.
מוריס הירש: לוקחים את הפלסטיני מהרחוב שרשם בפייסבוק שלו דברי הסתה, ותו לא.
מוריס הירש: כשזה נוגע לג'יבריל רג'וב, לאדם שיש לו השפעה אדירה על השטח, פתאום המערכת עומדת דום ושותקת.
מוריס הירש: הגשנו עד כדי כך עתירה לבג"ץ לחייב את המדינה לפעול נגד ג'יבריל רג'וב אחרי שהוא קרא בטלוויזיה הפלסטינית באופן גלוי וברור לרצוח יהודים.
מוריס הירש: רצח יהודים: תפגעו במתנחלים; תפגעו בחיילים.
מוריס הירש: תשובת המדינה, לבושתי, לבית המשפט העליות הייתה: טוב, אנחנו לא נוגעים בו בגלל שהוא גורם בכיר ברשות הפלסטינית.
מוריס הירש: זה ממשיך הלאה.
רם בן ברק: רק תקצר.
רם בן ברק: כי הנקודה מובנית.
מוריס הירש: מייד.
מוריס הירש: כשהגעתי להסדר עם הרוצחים של אדל ביטון גם על המאסר וגם על הפיצויים שהם נדרשו לשלם למשפחה, לא ידעתי שהם צוחקים עליי באמת עד כדי כך.
מוריס הירש: כפי שאנחנו יודעים, הרשות הפלסטינית משלמת משכורת חודשית לכל מחבל שנכנס לכלא.
מוריס הירש: כל חודש החשבון דופק.
מוריס הירש: כל חודש הם מקבלים יותר ויותר כספים.
מוריס הירש: לצורך ההשוואה, הבן שלי הוא קצין ביחידה קרבית, המחבל בכלא זורק האבנים בן ה-16, שאנחנו כולנו מתייחסים אליו בתור מי שמנסה לפגוע, מרוויח יותר כסף בחודש מאשר חייל בשירות סדיר.
מוריס הירש: פשוט לא ייאמן.
מוריס הירש: ועל הדברים האלה, עכשיו, אדוני, רק עוד משפט.
רם בן ברק: מספיק.
רם בן ברק: הנקודה הובנה.
מוריס הירש: שר הביטחון - - -
מוריס הירש: אבל הבעיה, אדוני, היא ששר הביטחון לא פועל.
רם בן ברק: חברת הכנסת גלית דיסטל, בבקשה.
מוריס הירש: יש חוק שנחקק בוועדה הזאת, ועדת החוץ והביטחון, חוק המאבק בטרור.
רם בן ברק: נכון.
מוריס הירש: הייתי שותף מטעם צה"ל בחקיקתו.
מוריס הירש: הוא חל ביהודה ושומרון.
מוריס הירש: הוא אוסר על תשלום תגמול בעד ביצוע מעשי טרור.
רם בן ברק: אמרת את זה.
מוריס הירש: וגם בזה המערכת שותקת.
מוריס הירש: הסתה ותגמולים.
מוריס הירש: הפעולות הקונקרטיות - - - לא עוזר.
רם בן ברק: בבקשה, גלית.
עמיחי שיקלי: אפשר להפנות שאלה לצבא, בבקשה?
ישראל אייכלר: מאוד מעניין מה שהוא אומר - - -