GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נירה שפק: לך בעצם אין תוכנית, שגם מאפשרת לך לסמן דירות או מקומות, שאמורים לתת מענה לאוכלוסיות מיוחדות, כמו דירות קרקע, כמו אפשרות להיכנס עם כיסא גלגלים, רוחב מקלחת וכאלה.
נירה שפק: אני מבינה שגם זה פוגע לך בתוכנית העבודה.
שי חג'ג': אמת.
שי חג'ג': כל עוד לא יהיה חופש מידע, ותהיה לרשות היכולת לקבל בתקנה את כל המוגבלים שיש לה ברשות, אנחנו לא נוכל לעשות את זה, עם כל הרצון הטוב.
שי חג'ג': אנחנו מתבססים רק על הידע שלנו מתוך הכרת השטח, אבל זה לא מספיק.
שי חג'ג': זה לא צריך לעבוד בצורה הזו, זה צריך להיות מסודר, לקבל רשימה מסודרת של כל המוגבלים שיש לנו ברשות, ולהיות ערוכים לשעת פקודה, כי הם הראשונים שצריך לטפל בהם.
נירה שפק: תודה, שי, על השיתוף.
נירה שפק: אני מתארת לעצמי שמה שאתה אומר הוא נכון לגבי כל המועצות שאתה היושב-ראש לגביהן.
נירה שפק: אז באמת תודה.
נירה שפק: והנושא של מרכזי הפעלה שהעלית כאן נרשם.
נירה שפק: יהיה דיון על היערכות רשויות מקומיות ואזוריות, שלטון מקומי, ערים ומועצות אזוריות.
נירה שפק: יתקיים דיון נפרד, גם על בסיס דוח מבקר המדינה.
נירה שפק: שרית, כן.
שרית גרשקוביץ: יושבת איתי קרן, היא ראש מדור חברה ישראלית בפיקוד העורף.
שרית גרשקוביץ: אנחנו מייחסים לתחום החברה חשיבות מאוד גדולה, וקרן עוסקת גם בנושא הזה של בעלי צרכים ייחודיים, אז אני אשמח שהיא תתייחס כאן ותציג את הנושא ששאלת עליו.
קרן אדיב: שלום לכולם.
קרן אדיב: אני אומנם לא נכחתי מהתחלה, ואני אתייחס בהתאם למה שהבנתי, ותכוונו אותי אם אני טיפה סוטה.
קרן אדיב: בקשר לתקנות, אנחנו עובדים כבר הרבה מאוד זמן עם יהודה מירון, אנחנו שותפים לכל תהליך כתיבת התקנות.
קרן אדיב: למיטב הבנתי, תקנה אחת עברה.
נירה שפק: כשאת אומרת שם תגידי גם מה התפקיד, כי לא כל מי שבזום או פה מכיר את השמות.
קרן אדיב: שרית הציגה, ראש מדור חברה ישראלית - - -
נירה שפק: לא, לא אותך, אמרת יהודה מירון.
קרן אדיב: הוא אותו פרויקטור שהזכרתם מקודם, שמרכז ומתכלל מטעם משרד הביטחון את התאמת תקנות הנגישות לנושא הביטחון.
קרן אדיב: הוא מוביל את העבודה, בתיאום עם השלטון המקומי, השלטון המרכזי, פיקוד העורף וכל השותפים.
קרן אדיב: יש כרגע, למיטב ידיעתי, חמש תקנות, אחת בלבד עברה בחודשים האחרונים, שמדברת על האחריות של משרדי הממשלה מול המסגרות החוץ-ביתיות.
קרן אדיב: התקנה שכרגע עומדת על הפרק היא תקנת הפינוי המשמעותית, שעליה כרגע אנחנו עמלים, השבוע התקיים דיון.
קרן אדיב: ואנחנו בעצם פועלים בשלב הזה להמשיך ולהטמיע את משמעויות הפינוי של אוכלוסיות של אנשים עם מוגבלות בתוכניות פיקוד העורף.
קרן אדיב: אם היום הנושא הזה בא ביתר שאת לידי ביטוי בתוכנית פינוי היישובים סמוכי גדר, מה שנקרא "מרחק בטוח", יש מן הסתם השלכות נוספות גם בתוך גזרת העורף.
קרן אדיב: והדברים האלה מנותחים, כולל משמעויות - - - לאנשים עם מוגבלות.
קרן אדיב: ויש לזה השלכות שכבר באות לידי ביטוי במשמעות שפיקוד העורף לוקח על עצמו של התאמת המענה והתאמת הנגישות של כל השירותים שאנחנו פועלים לתת ולהנגיש אותם.
נירה שפק: קרן, אני מתנצלת מראש, בגלל לחץ הזמנים אני אעצור הרבה את המלל, כי אני רוצה להגיע לתכלס.
נירה שפק: אז קודם כול, פיקוד העורף, למיטב הבנתי ויש לי כנראה בנושא, יודע לקחת את הנתונים הקיימים, הוא לא מחויב לשלמות, הוא יודע להיות הזרוע המבצעת או המחברת.
נירה שפק: זאת אומרת, בהינתן שראשי רשויות לא יודעים להגיד מי – את לא יודעת לפנות, את לא קוראת בקפה.
קרן אדיב: חד משמעית.
נירה שפק: אז לכן הפער כאן הוא כפול, כי גם בהיערכות פיקוד העורף, אפילו ברמה של הזמנת הסעות מתואמות – מתי את מזמינה אמבולנס?
נירה שפק: מתי את מזמינה אוטובוס?
נירה שפק: מתי את מזמינה טיולית עם מענה לנכים?
נירה שפק: – את יודעת לעשות על בסיס הקיים, והיום יש לך פער בגלל התקנה של חופש המידע.
נירה שפק: אחד.
נירה שפק: שתיים, נורא חשוב לי שגם האזרחים יבינו, כי שומעים "פיקוד העורף", "פיקוד העורף", ופיקוד העורף הוא לא חזות הכול, הוא הגוף המבצע, ואין לבלבל בין הדברים האלה.
נירה שפק: מכיוון שבעברי כמפקדת נפה בפיקוד העורף גם פיניתי ותרגלתי, אני יודעת מה זה כשיש נתונים חסרים.
נירה שפק: ולכם יש פער מאוד רציני בנתונים של בעלי מוגבלויות בקהילה.
נירה שפק: אתם לא יודעים לשלוט בזה.
נירה שפק: אתם נמסכים על הרמה הרשותית.
נירה שפק: אין לכם הצרחה עם משרדי ממשלה.
נירה שפק: הדבר השני שאני אשאל, כשאנחנו מדברים על הדברים האלה, ואני לא יודעת אם זו שרית או קרן, עלה נושא מאוד ספציפי – ואם אנחנו פה נדבר עליו – הנושא של כל הכורזיות למיניהן.
נירה שפק: בסוף פיקוד העורף בא והחליט על שדרוג אמל"ח ועברו לדיגיטל, ואוכלוסייה שלמה של אנשים שצריכים את זה לא מקבלים.
נירה שפק: זה שרד כל עוד הייתה אפשרות, והיום אין אחזקה.
נירה שפק: זאת אומרת, בואו ניקח את אוכלוסיות מוגבלי השמיעה והחירשים, שאין להם את היכולת לקבל מענה.
נירה שפק: מה הפתרון שלכם לנושא הזה, אם קורה מחר בבוקר משהו?
קרן אדיב: אז אני אסביר.
קרן אדיב: קודם כול הנושא הזה של הזימוניות, שאת מדברת עליו, הפסיק להיות מתוחזק על ידי החברה המספקת.
קרן אדיב: זאת אומרת, אין יותר תחזוקה של אותם ביפרים שחולקו בזמנו ושימשו כהתרעה לאנשים חירשים.
קרן אדיב: כיום אנחנו מעמידים את יישומון פיקוד העורף, ואת צודקת, זה מענה דיגיטלי.
קרן אדיב: מה שכרגע אנחנו עושים, בעקבות ההבנות של שומר החומות והקשיים שעמדנו בפניהם, הגורמים הטכנולוגיים משתפים פעולה עם שיתופים פוטנציאליים להפצת התרעה במגוון דרכים.
קרן אדיב: פיקוד העורף פותח את שעריו - - -
נירה שפק: אם אני עכשיו אימא לילד חירש שהוא בלי טלפון, והוא יוצא לשחק במגרש המשחקים, מה אני עושה?
נירה שפק: היום יש פער.
נירה שפק: מה עושים עם הפער הזה?
נירה שפק: מה המענה עד שהחברה תביא?
נירה שפק: אני זוכרת, נדמה לי, מ-2011 או מ-2012, כבר דובר על זה שמוציאים את המערך הזה.
נירה שפק: הנושא של האחזקה שלו הלך וירד.
נירה שפק: זאת אומרת, יש לנו שמונה שנים להתארגנות.
נירה שפק: אני שואלת אתכן כי אתן מחזיקות כרגע בידע פה: מה המענה שניתן מהרגע שמדינת ישראל ופיקוד העורף קיבלו את ההודעה שהמערך הזה הולך להיגרט וגם מערך האחזקה שלו ייגרט?
קרן אדיב: את חד משמעית מציינת פה מקרה קצה מבחינתי, שלאו דווקא יש לו כרגע מענה שאני יכולה להעלות על דעתי במדויק, שיוכל לענות לכל אחד ואחד.
קרן אדיב: כרגע המענה בהחלט מתבסס בעיקר על היישומון של פיקוד העורף, ועל פתרונות טכנולוגיים נוספים, שדרכם נפיץ התראה, שהיא לאו דווקא בבעלות פיקוד העורף.
שרית גרשקוביץ: אני אוסיף ברשותך, שמבחינת היישומון גם פיקוד העורף למד איך הוא צריך להנגיש את האמצעים.
שרית גרשקוביץ: בהקשר הזה בשומר החומות הבנו, ביחד עם אותם ארגונים, שהרטט לא מספיק ארוך ולא מאפשר למשל לבן אדם להתעורר, ולכן הארכנו את הרטט.
שרית גרשקוביץ: ובנוסף, אנחנו כרגע בפיתוח לקראת הגרסה הבאה, גם של הוספה של הבהוב בתוך היישומון.
שרית גרשקוביץ: אז יש פה גם מענה שפיקוד העורף נתן בהיבטים של היישומון, יש פה גם פתיחה לשותפים פוטנציאליים, וגם צריך להגיד שאנחנו עמלים בימים אלה על פיתוח של יחידה ביתית, שאנחנו מקווים שבעוד כשנה כל אזרח יוכל לרכוש אותה בעלות סבירה ביותר.
שרית גרשקוביץ: היא תוכל להיות, לצורך העניין, חליף של אותה מערכת שדיברת עליה מקודם.
שרית גרשקוביץ: ניתן יהיה להסתובב איתה.
שרית גרשקוביץ: היא תוכל לתת גם התראה בבית, למי שלא שומע מסיבות כאלה ואחרות, או מי שלא מעוניין להוריד את היישומון.
שרית גרשקוביץ: וכבר עכשיו, שאנחנו נמצאים בפיתוח של אותו אבטיפוס, שמנו גם את כל ההקשרים של נגישות.
נירה שפק: אז אני אומר שאני לא אמשיך את הנושא הזה.
נירה שפק: אבל אם אני מתרגמת את מה שאמרת לי, אם מחר בבוקר קורה משהו יש לנו פער.
נירה שפק: אנחנו מסכנים חיים, סליחה שאני כזו בוטה, של אנשים עם מוגבלויות, כבדי שמיעה וחרשים, כי אני בנויה על בסיס הדיגיטל והטלפונים הסלולריים, שאין לכולם.
נירה שפק: אז למי שיש אנחנו נאריך לו את ההבהוב ואת המשך, אבל לילדים אין מענה.
נירה שפק: ואם פעם היו כל מיני משחקים כאלה שמחזיקים טמגוצ'י, אז אין לך טמגוצ'י לילד כזה, שהוא יכול לשים את זה על התיק שלו או על המכנס או על החגורה.
נירה שפק: עדיין אין לנו מענה, וזו סכנת חיים מבחינתי, ואנחנו בבעיה.
חיים פוקס: ברשותכם, משפט אחד.
חיים פוקס: אני מנכ"ל המרכז לחירש-עיוור בעמותת מכון בית דוד.
חיים פוקס: שמענו פה את הנתונים, גם על החלוקה של בעלי המוגבלויות ליחידות השונות, שמענו על המספר של אנשים לקויי שמיעה, אנשים לקויי ראייה.
חיים פוקס: אנחנו רוצים להוסיף שקיימים בישראל בסביבות 1,500 איש שהם חירשים-עיוורים, יש להם לקות כפולה בשמיעה ובראייה.
חיים פוקס: ואנחנו מבקשים שכל השירות בזמן חירום, וגם זמן חירום שקורה בשגרה, שייקחו בחשבון גם את האנשים והנשים האלה, שהם פזורים בכל רחבי הארץ.
חיים פוקס: יש לנו דרך תקשורת איתם, יש לנו צוות שפרוס גם ברחבי הארץ, ואנחנו מוכנים לשבת ולראות, איך אנחנו יכולים לתת את השירות הזה בשעת חירום.
חיים פוקס: כמובן צריך לזה את ההכנה, את ההדרכה והכול, אבל אנחנו מבקשים שלא ניפול בין הכיסאות.
חיים פוקס: אדם חירש-עיוור, לקות כפולה בשמיעה וראייה הוא יותר מעיוור בכיסא גלגלים, הוא משהו אחר לגמרי, הוא לא רואה ולא שומע.
חיים פוקס: ואנחנו מבקשים שהוא ייכלל בתוך התקנות, בתוך כל הדברים האלה.
נירה שפק: קודם כול המסמך שלך מונח בפניי, וגם קראתי אותו.
נירה שפק: ואני ממליצה לכולם לכתוב אלינו, כי אנחנו ועדה שקוראת.
נירה שפק: אני מאמינה שכל הוועדות קוראות, אבל אני יודעת לדבר בשם עצמי.
נירה שפק: אז קודם כול תודה.
נירה שפק: חיים ונחום בנדיקט, שניכם חתומים על המסמך הזה.
נירה שפק: אז ראינו, ואתה צודק, גם כך מופיע.
נירה שפק: ותכף נדבר על מקומם של הארגונים האזרחיים ובכלל ארגוני החירום בהתנדבות במערך הזה.
נירה שפק: אני מאוד מקווה שיתר משרדי הממשלה מכירים אתכם.
נירה שפק: רצית להוסיף משהו?
ענת אריאל זכאי: כן, תודה.
ענת אריאל זכאי: אני היועצת המשפטית של עמותת נגישות ישראל.
ענת אריאל זכאי: הגשנו גם נייר עמדה לוועדה, אבל חשוב לי להוסיף כמה דברים שעלו, והיו מאז בימים האחרונים כמה התפתחויות.
ענת אריאל זכאי: קודם כול, חשוב לי להדגיש, שבאמת הבעיה של אנשים עם מוגבלות במצבי חירום כוללת כל כך הרבה ממשקים ונקודות, וכל מוגבלות יש לה את הבעיות שלה.
ענת אריאל זכאי: ונכון, חסר מידע, כי אי-אפשר להגיע לאדם שמרותק בבית, אם לא יודעים מי הוא ואיפה הוא.
ענת אריאל זכאי: ויש את האנשים עם מוגבלות בראייה או בשמיעה למשל, שיכולים להימצא במרחב הפתוח בזמן אזעקה, אז גם לא יכולים לשמוע; עם מוגבלות ראייה לא יודעים לאן ללכת, איפה יש בניין בכלל להיכנס אליו כדי להגן על עצמם.
ענת אריאל זכאי: אני שמעתי סיפורים.
ענת אריאל זכאי: אחרי מבצע שומר החומות קיימנו בעמותה שולחנות עגולים גם עם גורמים חשובים וגם עם אם אנשים עם מוגבלות, ושמענו סיפורים מזעזעים.
נירה שפק: שהם גם חשובים.
ענת אריאל זכאי: הם היו הכי חשובים שם, צר לי להגיד, כי פתרונות עדיין אין מהגורמים השונים.
ענת אריאל זכאי: אז היה חשוב באמת להבין את הבעיות.
ענת אריאל זכאי: ולא מדברים על אדם עם מוגבלות נפשית, שנמצא גם למשל במרחב הפתוח ויש אזעקה, והוא נשכב על הרצפה כמו שאומרים, אבל מי עוזר לו אחר כך כשנגמרת האזעקה וצריך לקום – לקום, כי הוא נמצא במצב של חרדה ולא מסוגל להזיז את עצמו ולהתפנות?
ענת אריאל זכאי: הבעיה החמורה בארץ של מקלטים שהם לא נגישים.
ענת אריאל זכאי: אנשים עם מוגבלות לא יכולים להגיע למקלט.
נירה שפק: אני אגיע למקלטים, אבל את ביקשת זכות דיבור בתור אחת שהייתה בבג"ץ בהקשר של התקנות.
נירה שפק: את יכולה בבקשה להתייחס לנושא הזה?
ענת אריאל זכאי: כמו שדיברו, החקיקה של התקנות הייתה אמורה להתבצע ב-2006.
ענת אריאל זכאי: ב-2008 עמותת נגישות לישראל הגישה בג"ץ נגד משרדי הממשלה השונים.
ענת אריאל זכאי: הבג"ץ עזר לקדם המון מהתקנות, וכמו שאנחנו מדברים פה, אני אדבר ספציפית על משרד הביטחון, כי השאר לא רלוונטי, אבל לצערי יש עוד משרדים שלא התקינו תקנות עד היום.
ענת אריאל זכאי: כאמור, הבג"ץ מתנהל מ-2008.
ענת אריאל זכאי: כל שנה משרדי הממשלה השונים צריכים לבוא ולעדכן סטטוס בהתקנת התקנות.
ענת אריאל זכאי: מ-2008 אנחנו כל שנה מתייצבים בבית משפט ומקבלים את עמדת, לצורך העניין, משרד הביטחון, וכל שנה מ-2008 אנחנו שומעים את אותם דברים שאנחנו שומעים גם היום.
נירה שפק: שהם?
ענת אריאל זכאי: ממשלות מתחלפות, וכל פעם צריך לעבור עוד פעם את שר האוצר.
ענת אריאל זכאי: מ-2008.
ענת אריאל זכאי: מ-2006 אנחנו מדברים על 15 שנה, שכמו שנאמר פה, יש פרויקטור.
ענת אריאל זכאי: מה קרה?
ענת אריאל זכאי: 15 שנה לא יכול להיות שנשמע את אותן טענות.
ענת אריאל זכאי: אתמול היה דיון נוסף בבג"ץ שהשתתפתי בו, ושמענו עוד פעם את אותן טענות.
נירה שפק: אוקיי, אז הנקודה הובהרה.
ענת אריאל זכאי: אני רק אעדכן על ההחלטה.
ענת אריאל זכאי: יצאה החלטה, שהיא לא הראשונה שנותנת מועדים, אז אנחנו בספק אם זה יעזור גם הפעם, שקבעה שעד מועד מושב החורף הקרוב הנוכחי של 2021 ו-2022, כל התקנות שנותרו למשרד הביטחון צריכות לעבור.
ענת אריאל זכאי: עכשיו, ההחלטה הזו נבעה מהדברים שנאמרו על ידי המייצגים של משרד הביטחון, שהם אמרו שזה מה שצפוי.
ענת אריאל זכאי: אז יש החלטה של בג"ץ כרגע.
יוסף טייב: מה ההחלטה בדיוק?
יוסף טייב: אני רוצה להבין את ההחלטה של בג"ץ.
ענת אריאל זכאי: אני יכולה להקריא לך.
יוסף טייב: כן, אולי, מה בדיוק ההחלטה, שנדע.
נירה שפק: יוסי, מה שמטריד, שאם אפשר מאתמול להגיע במושב הזה להחלטה, מה קרה עם משרדי ממשלה ופרויקטור שלם במשך 12 שנה?
יוסף טייב: חברת הכנסת שפק, כמו שאת יודעת, ואת יודעת את זה היטב, ברגע שאחת כמוך מגיעה לזירה, וזה לא רק בשביל להחמיא לך, ומציפה את הדברים ולוחצת, הדברים מתחילים לזוז, כי עד אז האופי האנושי כנראה במערכות – הן לא זזות, בעיקר בנושאים של אנשים עם מוגבלויות, בנושאים שהם לכאורה בפריפריה של החיים או בפריפריה הגאוגרפית או בפריפריה האנושית.
יוסף טייב: ולכן כל כך חשוב מה שאת עושה כאן, ואנחנו כרגע לא נעסוק בלמה הגלגלים זזים כל כך לאט, אבל אנחנו מתכוונים להזיז אותם, וזה דברים כל כך קריטיים.
יוסף טייב: ולכן אני רוצה לשמוע מה בית המשפט מחליט.
יוסף טייב: ואנחנו לא ניכנס מה היה לא בסדר, אנחנו דוחפים קדימה.
נירה שפק: חבר הכנסת יוסי שיין ביקש.
ענת אריאל זכאי: זה מאוד קצר.
ענת אריאל זכאי: ההחלטה התבססה דווקא על זה שנציגי משרד הביטחון אמרו שהם יכולים לעשות את הכול במושב החורף הקרוב, ופשוט קבעה שבהתאם לצווים משנת 2010 וכו', אני לא אלאה, התקנות שבאחריות שר הביטחון יונחו על שולחן הכנסת, כתוב פה, עד סוף מושב החורף הנוכחי, 2022-2021.
ענת אריאל זכאי: זו החלטה מאתמול בערב.
יוסף טייב: טוב, קודם כול תודה.
נירה שפק: אני קודם כול רוצה לברך את חבר הכנסת משה קינלי טור פז מיש עתיד שהצטרף אלינו, וכמובן את מי שמוביל את היום הזה, ובעצם כל הדיון הזה שעשינו כאן, וההתמקדות בהתמקדות לחירום במענה לאנשים עם מוגבלויות, חבר הכנסת יוראי להב הרצנו.
נירה שפק: אז דקה לפני שנמשיך, יוראי וקינלי.
נירה שפק: כן, יוראי.
יוראי להב-הרצנו: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.
יוראי להב-הרצנו: אני אדייק אותך במשהו אחד: את הדיון הזה את יזמת.
יוראי להב-הרצנו: ואני רוצה לפתוח את זה ולהחמיא לך בזה, כי בניגוד ליתר הוועדות שכמובן ניאותו לקיים דיונים בנושאים שונים במשיכה, את דחפת לדיון הזה.
יוראי להב-הרצנו: את הגעת אליי במליאה, הגעת לחברת כנסת שירלי פינטו שמובילה את היום הזה יחד איתי, ואמרת: אני מובילה את ועדת המשנה למוכנות עורף, ואני מבקשת לקיים דיון על אנשים עם צרכים מיוחדים.
יוראי להב-הרצנו: בהקשר הזה אני רוצה להודות לך, כי זה מעיד באמת על הרגישות שלך ועל תפיסת העולם שלך, שאומרת שאנשים עם צרכים מיוחדים הם אנשים ככל האנשים, יש להם זכויות ככל אזרחי ישראל, ועל כך אני רוצה להודות לך.
יוראי להב-הרצנו: הדיון הזה הוא מאוד חשוב, ובעיניי הוא יהיה דיון ראשון בסדרת דיונים, כי כפי שהוצג פה, ואני מתנצל שלא הגעתי בראשית הדיון, פשוט צילמנו את האירוע המרכזי של היום בכנסת, אני מבין שיש מחסור ביישום של הצווים ושל התקנות בכל מה שקשור להנגשת הצרכים של אנשים עם צרכים מיוחדים בעת חירום.
יוראי להב-הרצנו: היכולת של אדם לתפקד במצב חירום מורכבת כשלעצמה, גם אם אין לו לקות או אין לו צרכים מיוחדים, קל וחומר כשאדם סובל מלקויות שמקשות על ההתמודדות וההתמצאות שלו במרחב.
יוראי להב-הרצנו: ועל כן אני קורא לכל הרשויות לעשות את ההתאמות הנדרשות כמה שיותר מהר, כי באמת אם בהתאמות ונגישות מדובר בזכויות יסוד הכי בסיסיות של אדם – אני מגדיר את זה כזכויות אדם, יש שיגדירו את זה כזכויות אזרח, אבל מדובר בסט זכויות יסוד של אדם, של היכולת שלו לממש את זכויות חייו.
יוראי להב-הרצנו: כשמדובר בחירום זו היכולת של אדם להגן על חייו, לא רק לממש אותם.
יוראי להב-הרצנו: ועל כן יש פה, בהינתן העובדה שאנחנו חיים בישראל, שבה המצב הביטחוני עשוי להתרגש עלינו בכל רגע נתון, הדחיפות של יישום חוק שוויון אנשים עם מוגבלויות, ובתוכו יישום התקנות או הצווים שמגדירים מה צריך להיות עבור אנשים עם צרכים מיוחדים, הדחיפות שביישום שלהם היא גדולה.
יוראי להב-הרצנו: ואם יש עיכוב ביישום הזה, אז אני קורא לכל הגורמים הנוגעים בדבר ליישם את זה כמה שיותר מהר.
יוראי להב-הרצנו: אני מקווה שבדיונים הבאים אנחנו נוכל גם לצלול לכל תיקון או תקנה וצו, כדי לראות איפה הדברים עומדים.
יוראי להב-הרצנו: זה דחוף, זה חשוב, זה מציל חיים.
יוראי להב-הרצנו: במקרה הזה, אי-אפשר להתפשר על זה.
יוראי להב-הרצנו: אז אני מודה לך, גברתי היושבת-ראש, ואני כאן לשירותך בכל הנושא הזה.
נירה שפק: קינלי, אתה ממהר?
נירה שפק: אז אוקיי.
משה טור פז: אני חייב לחזור לוועדת הגיור, זו הסיבה שבאתי ואני יוצא.
משה טור פז: אני רוצה לומר דבר אחד, כמוך אני יושב בחלק מהפורומים שעוסקים בשעת חירום בצבא.
משה טור פז: ואחד הדברים בעקבות היוזמה של הדיון, שאני מברך עליו גם אותך וגם את חברי יוראי להב הרצנו, זה שבחלק גדול מהמפרטים לשעת חירום, בוא ניקח דוגמה ששנינו עסקנו בה, לא נזכיר כאן את הפקודה הצבאית, אבל פינוי של אוכלוסיות גדר, אין ברובן נספח אוכלוסיות מיוחדות.
משה טור פז: עכשיו בואו נסביר לדוגמה, כשאתה צריך לפנות 10,000 או 20,000 אנשים מביתם בגבול הצפון או ברצועת עזה – וזו לא סוגיה תיאורטית, במדינת ישראל זה קורה במקרה הטוב פעם בארבע שנים – אתה חייב להתייחס לכל אנשים עם הצרכים המיוחדים שנמצאים בתוך הגזרה הזאת.
משה טור פז: ואני אומר שוב, היות שאני יושב על המסמכים האלה לא מעט, הם לא קיימים, חברים, או שהם קיימים חלקית מאוד.
משה טור פז: זה אומר שכשאדם, למשל הוזכרה אוכלוסייה אחת של החירשים-עיוורים, אבל יש לנו עוד הרבה מאוד אוכלוסיות כאלה, המערכת לא ערוכה לקלוט אותם.
משה טור פז: כמנהל מינהל החינוך של ירושלים קלטתי במבצע צוק איתן את אוכלוסיית עוטף עזה שהתפנתה לירושלים.
משה טור פז: 100 בתי ספר בירושלים מפונים לטובת הדבר הזה, סוגיה בפני עצמה.
משה טור פז: האם האנשים בעלי הצרכים המיוחדים מקבלים את הקשב שהם צריכים?
משה טור פז: שכמו שאמרה כאן הדוברת לפניי יפה, הוא לא קטן יותר, הוא גדול יותר.
משה טור פז: אז אנחנו צריכים להכשיר מוסדות, מקומות, שהם נכונים לאנשים עם צרכים מיוחדים.
משה טור פז: חברים, אני אומר לכם מידיעה: זה לא קיים.
משה טור פז: במקומות שאני יושב בהם, שזה מערכות חינוך ורווחה, זה לא קיים.
קריאה: בדיוק בזה התקנות עוסקות.
משה טור פז: שלשם אנחנו צריכים לחתור.
נירה שפק: רק שנייה, אני ארצה לומר לכם, שתכירו, ראשית הצירים של כל הסמכויות וכל מוקד המידע נמצא בשש תקנות, שמ-2005 היו צריכות לצאת וב-2006 כבר להיות.
נירה שפק: אנחנו ב-2021, שימו לב לתאריכים, ורק תקנה אחת עברה.
יוסף טייב: סוף.
נירה שפק: אחת התקנות המרכזיות לא עברה.
נירה שפק: יש בג"צים, יש הכול.
נירה שפק: בעיקר מסבירים למה לא, למה לא.
נירה שפק: ואף גוף לא יכול להתקדם אם אין לו את הסמכות של התקנות האלה.
נירה שפק: זה לא רק נוגע לדיון של אנשים עם צרכים ואנשים עם מוגבלויות, זה נוגע לבכלל, וזה משהו שהוא בלתי נתפס.
משה טור פז: וגברתי, רק הערה אחת, כי את ואני, שוב, עוסקים בנושא הזה.
משה טור פז: היום הנושא הזה של פינוי בשעת חירום, ובכלל עיסוק בשעת חירום, לוקה בהרה מאוד משחקי נדמה לי.
משה טור פז: והיות שזו לא סוגיה תיאורטית, אנחנו חייבים לתקן אותה.
משה טור פז: כאן עולה נדבך מסוים, אבל בנדבכים אחרים מדינת ישראל בונה תסריטים שהיא לא יודעת ליישם.
משה טור פז: זה תפקידנו בוועדה הזו, בוועדת המשנה הזו, לוודא שזה יקרה.
יוסף טייב: הערה אחת להוסיף על הדבר הזה, אנחנו רואים בכלל את המגמות, וגם דנו פה בכל נושא רח"ל, ועדת החוץ והביטחון עוסקת בנושאים האלה.
יוסף טייב: באופן כמעט טבעי נושאים של חירום, שהם רחוקים מאיתנו, מחיי היום-יום, קשה לשמור על אינטנסיביות של עשייה בתוך הדבר הזה.
יוסף טייב: זה לא נתפס כמשהו שהוא עכשווי.
יוסף טייב: ולכן יש איזו מגמה גם בתוך הארגונים וגם במנטליות לדברים האלה איכשהו להצטמצם במקום להתרחב.
יוסף טייב: ולכן יש פה דילמה איך לתחזק דברים שהם בחירום, בתקווה שהחירום לא יגיע.
יוסף טייב: ופה יש לנו נושאים.
יוסף טייב: ולכן מה שאני מציע גם, גברתי, בתוך הדיון הזה, לא רק להפריד בין החירום לבין הנורמליות – שתמיד אתה אומר: יש חירום ויש נורמליות, אז אנחנו נתכונן לחירום – אלא לראות איך מגמות שאנחנו מקיימים בנורמליות, כמו הנגשה, אותו תהליך שמתחולל בישראל של הנגשה, שלא היה קיים קודם, אבל הוא הולך ומתרחב לגבי אנשים עם מוגבלויות, יהיו בסמיכות – הוא הולך ומתרחב.
יוסף טייב: אולי לא לשביעות רצונך, חבר הכנסת הרצנו, אבל הוא הולך ומתרחב.
נירה שפק: מכיוון ששנינו - - -
יוסף טייב: בסדר, אבל הוא הולך ומתרחב.
נירה שפק: בתודעה, נכון.
יוסף טייב: אני רק אשלים את המשפט.
יוסף טייב: ואני אומר לכם, גם בדיון שלנו, שאנחנו עושים הפרדה קונספטואלית בין חירום לבין נורמליות, אנחנו מקימים כאילו גופים שרק צריכים להיות רק בחירום, יכול להיות שאנחנו צריכים איכשהו לקרב בין הגופים האלה, שהם יעבדו גם לקראת, הם לא יהיו רק מגויסים בזמן החירום.
יוסף טייב: שיכול להיות, ואנחנו בתקווה שלא יגיע בצורה כל כך מהירה.
נירה שפק: אני רק רוצה לעדכן אותך בשני דברים: אחד, המהות של הדיון הזה זה מוכנות לחירום, את זה מן הסתם אתה מכיר, אבל כל הגופים שדיברנו איתם קיימים בשגרה.
יוסף טייב: ידוע.
נירה שפק: היום בכל משרד ממשלתי יש מחלקה למוכנות לחירום, רח"ל זה גוף שקיים מהבוקר עד הלילה, שעיקר תפקידו הוא לטפל בדבר הזה.
נירה שפק: וכשעולה לי הנציג של רח"ל, שלא מכיר את התקנות ואת ראשית הצירים, אנחנו כאן די בשוק, אתה שמעת את זה יחד איתי.
יוסף טייב: נכון.
נירה שפק: הוא לא בקיא אפילו בכלל בתקנות, הפסדתם את המופע הזה, לצערי.
נירה שפק: והדבר הנוסף זה בקרה, בקרה, בקרה, בקרה.
נירה שפק: וכן, אנחנו נשב עליה.
יוראי להב-הרצנו: השאלה, גברתי היושבת-ראש, האם את מתרשמת שהמחדל בהקשר הזה או אי תיקנון התקנות נובע מעומס, או פשוט מהעובדה שהמערכת לא ערה לצרכים האלה, מהיעדר תקציב?
יוראי להב-הרצנו: מה הסיבות שהדבר הזה לא מטופל?
נירה שפק: אני אומר שני דברים: אני מאוד מקבלת את האמירה של חברי, חבר הכנסת יוסי שיין, שאומר: בוא לא נעסוק בעבר, בוא לא נחקור למה, בוא נסתכל קדימה.
נירה שפק: אני אומרת, יש גופים, בטח משרדי ממשלה, אמרתי פקידות ציבורית שאני מאוד מעריכה מקצועית, שהתפקיד שם לתת סדרי עדיפויות.
נירה שפק: תוכניות העבודה קיימות, יש תג"בים – תאריך גמר ביצוע.
נירה שפק: לא יכול להיות שזה לא מתבצע כמו שצריך.
נירה שפק: ואנחנו נדאג שזה יהיה על סדר-היום.
נירה שפק: וגם אם נתכנס כאן, ואני רגע אני עוצרת שנייה לנשום, הצטרף אלינו יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת רם בן ברק, שהוועדה שאני היושב-ראש שלה היא תחתיו, והנושא הזה הוא בסדר העדיפות שלו ושלי, ואנחנו לא נוותר בנושא של מוכנות העורף.
נירה שפק: לא יכול להיות.
נירה שפק: אנחנו מדינה שחיה על הדבר הזה.
נירה שפק: כן, עידן, הוא מחכה בסבלנות, בטח שנרצה לשמוע אותו.
עידן מאראש: אהלן.
עידן מאראש: תראו, רם מכיר אותי, הייתי פה תקופה לא קצרה לפני הקורונה.
ועדת החוץ והביטחון): אנחנו גם חברים, תציין את זה.
עידן מאראש: כן.
עידן מאראש: אני בן 19 , אני נכה על כיסא גלגלים, פעיל חברתי למען זכויות האנשים, ואני רוצה לגעת בשתי נקודות עיקריות.
עידן מאראש: הנושא הראשון הוא מקלטים, רבותיי.
עידן מאראש: אנחנו היום נמצאים במצב שהרבה מאוד אנשים עם מוגבלות אין להם מקלטים שהם יכולים להתפנות.
עידן מאראש: אני אספר לכם שני דברים קצרים.
עידן מאראש: הדבר הראשון הוא אני – המצב שלי עוד טוב, כי יש מי שיוביל אותי למרחב המוגן שנמצא בקומת מגוריי.
עידן מאראש: אבל עדיין גם אצלי היכולת להתפנות למרחב מוגן מותנית בעזרה של אנשים.
עידן מאראש: ואני חושב שאחד הדברים שצריכים להשתנות זה שנכה חייב לקבל את ההזדמנות להתפנות באופן עצמאי, גם אם הוא לא בחסדי מישהו, למרחב מוגן.
עידן מאראש: הדבר השני ואולי היותר חשוב: עומדת פה סבתי מאחורה, שיש לה גם אחות עם מוגבלות, ואין להם מרחב מוגן בכלל.
עידן מאראש: היא גרה בבית פרטי, אין להם מרחב מוגן.
עידן מאראש: אז אני שואל את השאלה הכי פשוטה בעולם: איך יכול להיות?
עידן מאראש: ואני מברך על הוועדה הזאת, ואם תזמני אני עוד אהיה פה כמה שצריך.
נירה שפק: אתה מוזמן.
עידן מאראש: אני שואל את השאלה: איך יכול להיות שבמדינת ישראל 2021, תכף 2022, יש אנשים שאין להם מרחב מוגן?
עידן מאראש: ותעשו לי טובה, יש תקציבים ויש הכול, אין רצון.
עידן מאראש: ולכן אני מברך על הוועדה הזו.
עידן מאראש: ואני לא רוצה שנגיע למצב שבו אני מקבל תמונות מהורים של ילדים ואנשים עם מוגבלות ששוכבים במיטה ומפחדים, כי אין להם מענה, ואלוהים יודע מה יכול להיות.
עידן מאראש: אז אני מבקש, ואני אתכם, עם הוועדה, לאורך כל הדרך, אני מבקש בבקשה שני דברים: א' פתרונות דחופים לנושא המיגוניות ברשויות המקומיות.
עידן מאראש: מיגוניות שיאפשרו לאנשים עם מוגבלויות להיכנס בכל רגע נתון.
עידן מאראש: ודבר שני, לבדוק עם מי שצריך לבדוק, למה אנחנו מגיעים למצב שאני צריך לבוא ולספר לך את הדברים האלה בשנת 2021?
יוסף טייב: אני רק רוצה מילה אחת, רם, אני יודע שגם אתה רוצה, אני רק אומר: לא בשביל להחמיא לך, יכולת ההתבטאות שלך במה שאתה נוגע זה באמת יוצאת דופן.
יוסף טייב: תרומתך היא נהדרת.
יוסף טייב: היא מרגשת ונהדרת.
יוסף טייב: אבל אני רוצה לומר לרם וליושבת-ראש: בתקציב הנוכחי שר האוצר ואחרים שמנו 5 מיליארד למיגונים, דבר שלא היה, גם במיגון הצפון ועכשיו מיגון הדרום.
יוסף טייב: אני מבקש מהיושב-ראש, עוד לפני שתאמר, שאנחנו נצבע כסף בתוך הדבר הזה, לבקש משר האוצר, אני בטוח שהוא יסכים.
יוסף טייב: כשהוא ישמע כאן את הדברים האלה הוא יסכים.
יוסף טייב: לצבוע כסף, שיהיה אך ורק לאנשים עם מוגבלויות, בתוך התקציב הענק הזה ששמנו, כי לא טיפלו בנושא המוגנים, זה לא קשור בכלל לאנשים עם מוגבלויות, הרבה זמן, ואנחנו בתקציב הנוכחי - - -
עידן מאראש: על אחת כמה וכמה, יוסי.
יוסף טייב: קודם כל אני באמת מודה לך, כי באמת אין לי מילים לתאר את האפקטיביות של המסר שלך ואת החדות שלו.
טל זימנבודה: אני רק רוצה להדגיש, שזה חשוב שאם יש מקום מוגן הוא גם נגיש, קיר הדף יכול לפעמים למנוע נגישות או רוחב הפתח או דברים כאלה.
נירה שפק: כן, רם.
ועדת החוץ והביטחון): צהריים טובים.
ועדת החוץ והביטחון): אני מצטער שלא הייתי כאן מתחילת הדיון, פשוט הייתי במקום אחר, ותודה לך, היושבת-ראש, על קיום הדיון המאוד-מאוד חשוב הזה, ובכלל על התפקיד שלקחת על עצמך להיות יושבת-ראש ועדת מוכנות העורף.
ועדת החוץ והביטחון): אני חושב שעניין של מוכנות העורף יהיה מרכיב מאוד מאוד מרכזי בעיסוק של ועדת החוץ והביטחון בזמן הקרוב, כי כולנו מבינים, ומי שלא מבין כדאי שיפנים, המלחמה הבאה תהיה מלחמת עורף, היא לא תהיה מלחמה אחרת.
ועדת החוץ והביטחון): העורף יספוג חזק, ואנחנו צריכים להתכונן לדבר הזה.
ועדת החוץ והביטחון): בנושא של מוגבלויות, הדבר עוד יותר כמובן מתעצם, בגלל שיש לא מעט אנשים במדינת ישראל שאין להם את היכולת הפיזית להגיע למקום מוגן, וגם כשהם מגיעים למקום מוגן הם לא יכולים להיכנס בגלל שהוא לא נגיש.
ועדת החוץ והביטחון): חברת הכנסת שפק ואני היינו בסיור בעוטף עזה, אבל משם מסיקים על כל המרחב.
ועדת החוץ והביטחון): צריכים שבתוכנית המיגון הארצית שאושרה באוצר, המקומות שבהם יש קשישים ואנשים עם מוגבלויות יזכו לעדיפות בטיפול לפני מקומות אחרים, מפני שהם לא יכולים ללכת למקלט הציבורי, הם לא יכולים אפילו לעשות את הדבר הפשוט כמו להסתתר, או לרדת לחדר מדרגות לקומה האמצעית, כמו שאנחנו עושים כשאין לנו מיגון, הם מוגבלים בעניין הזה.