GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גבי לסקי: אתם נמצאים באירועים, לא עוצרים אותם.
גבי לסקי: זה שאתם מוכנים לעצור ילדים בני 12-13 באמצע הלילה מהבית שלהם, בלי צו, כדי להביא אותם למעצר, אבל מתנחלים בגירים בשטח, שאתם רואים אותם לוקחים נשק או מיידים אבנים או פוגעים בפלסטינים, אתם לא עוצרים בשטח.
גבי לסקי: הדברים האלה צריכים להשתנות.
רם בן ברק: עכשיו אתן לדבר לשני ארגונים.
רם בן ברק: ארגון אחד מצד ימין וארגון אחד מצד שמאל.
רם בן ברק: אני לא מכיר אתכם, מי מצד שמאל פה, ומי מצד ימין?
רם בן ברק: נתחיל בימין.
שרה עצני כהן: לי קוראים שרה עצני כהן, אני יושבת-ראש תנועת ישראל שלי.
גבי לסקי: את גם בעד אלימות מתנחלים?
גבי לסקי: בגלל זה מביאים אותם לפה, אני לא מבינים.
רם בן ברק: חברת הכנסת לסקי, אל תעזרי לי לנהל את הדיון.
שרה עצני כהן: אני באתי לכאן כדי לייצג את הציבור שאין לו קול, אני באתי לייצג את הציבור שגר ביישובים ובחוות החקלאיות בהר חברון, בבקעת הירדן, בבנימין, בשומרון.
שרה עצני כהן: אני באתי לייצג את ההורים שלי שגרים בקריית ארבע וחוטפים אבנים כל יום בדרך הביתה.
שרה עצני כהן: אני באתי היום כדי לייצג את אותו ציבור שמתנהלת נגדו מערכה בין לאומית משומנת, אלימה פיזית ותודעתית, שזה לא פחות נורא.
שרה עצני כהן: כי את האלימות הזאת, שהיא כמובן מגונה, חברת הכנסת לסקי, אלימות היא דבר מגונה, הנה אמרתי, אלימות היא דבר מגונה, צריך לשים אותה - - -
גבי לסקי: אבל, הנה, אבל.
שרה עצני כהן: אני אמרתי אבל?
בצלאל סמוטריץ': תנו לה לדבר.
שרה עצני כהן: צריך לשים אותה בתוך הקשר ובתוך קונטקסט.
שרה עצני כהן: אנחנו נמצאים במערכה, אותם אנשים פשוטים מוצאים עצמם בשטח לבד.
שרה עצני כהן: אגב, גם החיילים, מול מערכה משומנת, ממומנת היטב על ידי מדינות, אפילו לא קרנות פרטיות, על ידי מדינות זרות שפוגעות בביטחון שלנו, אותן מדינות שפוגעות בריבונות, בדמוקרטיה הישראלית, שפוגעות בחיילי צה"ל.
שרה עצני כהן: האיחוד האירופאי, בשנתיים האחרונות העניק לשוברים שתיקה, בשיתוף פעולה עם בצלם, מיליון שקלים לקמפיין שנועד - - -
רם בן ברק: סליחה, זה לא רלוונטי לדיון.
רם בן ברק: עם כל הכבוד, זה לא רלוונטי לדיון.
שרה עצני כהן: אדוני היושב-ראש, זה חלק מזה, העמיד לקמפיין כדי להעמיד את הרשויות הישראליות - - -
רם בן ברק: אל"ף, זה נאמר כבר - - -
שרה עצני כהן: אני מסיימת.
שרה עצני כהן: נאמרו פה דברים חשובים, חשוב להבין שיש פה קונטקסט כי כששולחים אנשים, פעילים, תקראו להם איך שאתם רוצים, אני לא משתמשת בשפה כמו זה שישב לצדי וקרא לי מתנחבלת.
מיכל רוזין: אז איך את מסבירה את הפורעים שבשמחת תורה יוצאים מתוך יישוב נגד ילדים - - -
שרה עצני כהן: חברת הכנסת רוזין, אני מנסה להשלים משפט.
שרה עצני כהן: הכול תחת מעטה של פעילות ציבורית, מנסים להעמיד את הרשויות הישראליות כאחראיות לאלימות מתנחלים, ובאים כל שבת עם מצלמות ועם רוגטקות ועם אלות, באים ומציקים ומצלמים.
שרה עצני כהן: יש פה ארגוני עימות, תיעוד, הסברה ועימות וצריך להבין את זה, זה חלק מהסיפור.
רם בן ברק: תודה רבה, אנחנו מבינים את זה היטב.
רם בן ברק: בבקשה, אבנר, לא יותר משתי דקות.
אבנר גבריהו: אבנר גבריהו, מנכ"ל ארגון שוברים שתיקה.
אבנר גבריהו: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון - - -
בצלאל סמוטריץ': בהתאם לחוק, הוא צריך להצהיר שהוא ארגון שנתמך על ידי - - -
אבנר גבריהו: זה כתוב לכם בדפים מולכם, הצהרנו.
בצלאל סמוטריץ': אתה צריך להצהיר לפי החוק - - -
מיכל רוזין: הוא הצהיר, זה בדפים לפניך, תסתכל.
אורית סטרוק: תסביר מי מממן אותך.
אבנר גבריהו: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, לחברת הכנסת מיכל רוזין, על הכינוס, בתקופה שרבים כל כך, גם בממשלה הזאת, מנסים לעצום עיניים בתקווה שעד שהם יפקחו אותן, התופעה הזאת של אלימות מתנחלים תיעלם ותהפוך לאחריות של מישהו אחר.
אבנר גבריהו: אני יודע כמה הדיון הזה אינו מובן מאליו במציאות הנוכחית בישראל, וכמה קיומו הוא נדיר ושברירי.
אבנר גבריהו: ולכן, גם הדיון הזה שהוא משמעותי כל כך, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לבזבז אפילו לא דקה, בטח לא בשקרים מוסכמים בדיבורים מסביב לנושא הזה או בשעירים לעזאזל.
אבנר גבריהו: אז אנחנו יכולים לדבר על אלימות מתנחלים ותודה לאל יש הרבה מה לומר.
אבנר גבריהו: רק אתמול מתנחלים תקפו, כנראה, כ-40-50 מתנחלים, מג"בניקים ביצהר.
אבנר גבריהו: קל לגנות מתנחלים אלימים, כולם ייצאו מרוצים בהרגשה שהם עשו משהו.
אבנר גבריהו: אבל הדיון הזה נדיר מכדי שנבזבז אותו על הסחות דעת כי המתנחלים האלימים הם לא הבעיה באלימות המתנחלים, הם הנתון.
אבנר גבריהו: הבעיה היא המערכת שמאפשרת לאלימות הזאת להתקיים וזה כבר נושא שקצת יותר קשה לסחוט בו לייקים.
אבנר גבריהו: אם נמשיך לדבר על מתנחלים אלימים ונתעלם מהחיילים שמאבטחים אותם בדרך להתקפה שבועית, לא נעשה כאן כלום.
אבנר גבריהו: אפשר לוותר מראש - - -
בצלאל סמוטריץ': מאז עלילות הדם ברוסיה, אני לא זוכר קווים בוטים כאלה.
אבנר גבריהו: תן לי משפט אחד.
רם בן ברק: לא, אני לא רוצה לתת לך.
רם בן ברק: לא, אני לא אתן לך משפט סיום.
רם בן ברק: אין לי סבלנות במיל למי שעכשיו - - -
אבנר גבריהו: תן לי רק משפט אחד, תן לי להסביר את עצמי.
רם בן ברק: אבל אני לא רוצה.
אורית סטרוק: קודם תסביר מי מממן אותך.
גבי לסקי: מביאים חיילים, בריונים שהולכים לזרוק אבנים וחיילים מאבטחים אותם.
רם בן ברק: בבקשה, אתה לא יכול לדבר כשאני לא נותן לך.
רם בן ברק: בבקשה, תחליף אותו.
רם בן ברק: אני מבקש מכם, מי שיסטה מהנושא שאנחנו מדברים עליו, כשמדובר באלימות של קיצונים כנגד חיילי צה"ל וכנגד פלסטינים, לא יקבל זכות דיבור.
מיכל רוזין: אבל הנושא הוא גם טיפול כוחות הביטחון.
רם בן ברק: אני מחליט מה הנושא.
תולי פלינט: תודה רבה על הזכות לדבר ועל הדיון החשוב הזה.
תולי פלינט: לי קוראים תולי פלינט, אני ראש תנועת לוחמים לשלום, תנועה ישראלית פלסטינית לסיום הסכסוך ולהקמת שוויון בין כל העמים.
אורית סטרוק: מי מממן אתכם?
רם בן ברק: אני מבקש ממך לא לעזור לי לנהל את הדיון, עם כל הכבוד לך, אורית, אני לא רוצה להוציא אותך.
תולי פלינט: כתוב לך בדפים ואת השקרים שלכם לגבי מי מממן אותי.
רם בן ברק: בבקשה, תמשיך בלי להתייחס לשאלות.
אורית סטרוק: אבל זה החוק.
אורית סטרוק: אתה חייב על פי חוק.
רם בן ברק: זה רשום בדפים.
אורית סטרוק: אני לא רואה בדפים.
תולי פלינט: במקביל, אני גם משמש ומעריך מאוד את הצבא, אני משמש גם כסגן אלוף במילואים, הייתי מג"ד בחטיבת אלכסנדרוני בדרום הר חברון ואני מכיר היטב אבל ההיסטוריה האישית שלי פחות חשובה.
תולי פלינט: אני מכיר היטב את האזור, הייתי בשני הצדדים.
תולי פלינט: אני בא כדי להתריע כאן על איום קיומי על מדינת ישראל והאיום הקיומי על מדינת ישראל הוא האלימות של גורמים קיצוניים מקרב מתנחלים כלפי פלסטינים, כלפי פעילים, אלימות שלצערי, על פי העדות בשטח, נראה כאילו היא נתמכת על ידי כוחות הביטחון שנמצאים שם, כי זה מה שאנחנו חווים.
תולי פלינט: אני עצמי חוויתי את אותה אלימות, אני לא רוצה להזכיר שמות, אני גם לא מאשים באופן אישי אף חייל.
תולי פלינט: אני מכיר את המצב, אני חושב שהוא טעה אבל אני גם חושב שלא צריך לתלות אותו.
תולי פלינט: הדבר שיותר מדאיג אותי וזה צריך מאוד לעניין את הוועדה הזאת, שאומרים לכם כאן מכל הכיוונים, שלצערי גורמי ביטחון משקרים בדיווחים שלהם.
תולי פלינט: לצערי, גורמי ביטחון משקרים בדיווחים שלהם אודות מה שקורה, ואז הוועדה מקבלת החלטות על בסיס דיווח שקרי, על בסיס תחקירים חלקיים בלבד.
תולי פלינט: הצבא, כשעשה את התחקיר על האירוע בדרום הר חברון, לא בירר, ולו היה לו סרטון אחד של פעיל אחד שנוקט באלימות נגד חייל אחד בהפגנות השונות של ארגון לוחמים לשלום, שהוא ארגון לא אלים, והסרת גדר שהוקמה באופן לא חוקי ושיש לה צו הריסה, היא לא אלימות, אותו הדבר אני גם מודיע כאן שאת הגדרות הבלתי חוקיות שהמתנחלים שמים, אנחנו נסיר.
בצלאל סמוטריץ': מי שלוקח את החוק לידיים הוא אלים.
אורית סטרוק: בבקשה, משטרה, הוא מודיע פה שהוא הולך להפר חוק.
רם בן ברק: אני מבקש, רק גורמי שלטון יכולים להתעסק עם החוק, לא אנשים מהצד הזה ולא אנשים מהצד הזה, וגם פירוק של גדרות, גם אם לא חוקיות, אי אפשר לקחת את החוק לידיים.
רם בן ברק: אני חייב לסיים ואני רוצה להגיד כמה מילות סיכום.
רם בן ברק: צר לי שזה נלקח כאן לימין ולשמאל כי אני חושב שיש קונצנזוס, אני רוצה להאמין שיש קונצנזוס בין כל יושבי הבית הזה, שאלימות ולקיחת החוק לידיים היא לא לגיטימית, לא משנה איפה היא נמצאת.
רם בן ברק: אני חושב שיש גם קונצנזוס בבית הזה, שחיילי צה"ל, שהם הילדים של כולנו, שנמצאים שם, נמצאים בסיטואציה מאוד מאוד קשה ואנחנו צריכים לתת להם גיבוי, אבל אחרי שאמרתי את זה, אני אומר, קשה לנו לראות וקשה לקבל כי בסופו של דבר המוסריות שלנו כחיילים, כמדינה, היא חשובה והיא חלק מהמרכיב של הביטחון הלאומי שלנו.
רם בן ברק: אנחנו צריכים, ואני פונה לצה"ל, היו ויש תחושות, יש גם ראיות, שיש יחס שהוא לא שווה בהתייחסות למפרי חוק מצד אחד למול מפרי חוק מצד שני.
רם בן ברק: קשה לי בתור יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, לראות חיילים וקצינים מנגד ולא מתערבים.
רם בן ברק: אני חושב שאתם צריכים להיכנס לתוך עובי הקורה ולראות איך אפשר להגיע למצב שאנשים פורעי חוק ייעצרו עד שתגיע המשטרה כי למשטרה לוקח זמן להגיע.
רם בן ברק: בכל מקום שיש חיכוך, צריך שיהיו שם גורמים משטרתיים, צריך לעשות מאמץ שיהיו שם מג"ב, שוטרים ולא חיילי צה"ל.
רם בן ברק: ואנחנו צריכים למנוע אלימות כנגד חיילים ולמנוע אלימות כנגד פלסטינים, בוודאי ובוודאי - - -
בצלאל סמוטריץ': ולמנוע אלימות כנגד ישראלים.
רם בן ברק: בוודאי ובוודאי למנוע אלימות כלפי מתיישבים יהודים ולמנוע טרור.
רם בן ברק: אבל כשאני רואה את האנשים מהצד שלי פועלים באלימות, זה כואב לי יותר.
רם בן ברק: זה כואב לי יותר, אין מה לעשות.
רם בן ברק: אני גם יודע שאנחנו משקיעים המון כדי למנוע אלימות של הצד השני, המון משאבים ולכן צריך לקחת את זה לתשומת לבנו.
רם בן ברק: אנחנו בוועדה נמשיך לעקוב אחרי מה שקורה שם, זאת תופעה שצריכים למגר אותה.
רם בן ברק: אני חושב שזה אינטרס של ההתיישבות ביהודה ושומרון למגר את התופעה הזאת.
רם בן ברק: זה פוגע בהתיישבות, זה פוגע במדינת ישראל, זה פוגע בצה"ל.
אורית סטרוק: כשאתה אומר, התופעה הזאת, אתה מתכוון גם לאנרכיסטים משמאל?
אורית סטרוק: תחדד להם בבקשה.
רם בן ברק: לכן, אני מודה לכל מי שהגיע.
רם בן ברק: אני מתנצל בפני מי שלא הצליח לדבר כי לא הספקנו, תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.
רם בן ברק: צוהריים טובים לכולם.
רם בן ברק: ראשית, אני מזכיר שהישיבה הזו היא ישיבה פתוחה, משודרת לתקשורת לפי סעיף 122 לתקנון הכנסת.
רם בן ברק: הדיון הזה הוא דיון חשוב מאוד, בעיניי.
רם בן ברק: אנחנו נמצאים במציאות ביטחונית מורכבת מאוד ביהודה ושומרון שבה יש חיכוך מתמיד בין מתיישבים יהודים, ישראלים, לבין האוכלוסייה המקומית.
רם בן ברק: חיכוך שבא לידי ביטוי בהתנכלויות לא מעטות של האוכלוסייה המקומית כלפי מתיישבים יהודים, מה שפוגע בתחושת הביטחון ובביטחון של המתיישבים שנמצאים ביהודה ושומרון.
רם בן ברק: הדיון הזה בא על מנת לשמוע, ראשית, את המצוקות ואת הרגשות של המתיישבים, לאחר מכן לשמוע את הפעולות שצה"ל, שכוחות הביטחון עושים על מנת לתת הגנה מיטבית למתיישבים ביהודה ושומרון.
רם בן ברק: אז אנחנו פשוט נתחיל לפי סדר הדוברים.
רם בן ברק: אני אתן לחבר הכנסת ניר אורבך לפתוח.
רם בן ברק: אני רואה שאורית כבר לא יכולה להתאפק.
רם בן ברק: אז אחרי זה נעבור לאורית.
רם בן ברק: אחרי זה נעבור לגורמי השטח השונים.
רם בן ברק: חברת הכנסת אורית סטרוק, כמובן.
רם בן ברק: ניר, בבקשה.
ניר אורבך: בוקר טוב.
ניר אורבך: קודם כול, אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת רם בן ברק, אוהב ישראל, על הדיון החשוב הזה.
ניר אורבך: הייתי רוצה דווקא להתחיל במשהו שאולי נראה פחות משמעותי אבל הוא בעיניי חשוב, כי הוא מעצב תודעה.
ניר אורבך: במהלך ההכנה שלי לדיון, מעבר לידע הכללי ולסיפורים האישיים שאנחנו שומעים על בסיס אולי כמעט יום-יומי, אני החלטתי לעשות חיפוש קל בגוגל על הנושא הזה.
ניר אורבך: והאמת, הממצאים, בעיניי לפחות, הם הזויים.
ניר אורבך: מחיפוש המילים, נגיד, כמו "אלימות מצד פלסטינים", אז יש רק כתבות שעולות בגוגל על יהודים שלכאורה פגעו בפלסטינים.
ניר אורבך: אם מחפשים את המילים "אלימות נגד מתנחלים", שוב כמעט אותן כתבות או חדשות שרק מציינות את האלימות לכאורה כלפי פלסטינים.
ניר אורבך: וכך גם ממשיך במילים "אלימות פלסטינית", "אלימות פלסטינית כלפי יהודים" ו"אלימות פלסטינית נגד יהודים".
ניר אורבך: אבל, לשמחתי, כשחיפשתי את ההגדרות תחת המילה "מתיישבים", שבעיניי היא הטרמינולוגיה הנכונה, אז באמת נמצאו מספר כתבות, אבל יותר כתבות באתרים שידועים כאתרים שמייצגים את הצד הימני של המפה.
ניר אורבך: כלומר, מבחינת התודעה הישראלית, תודעת הציבור, אין כתבות ואין ידיעות חדשותיות על מקרים של אלימות, אלימות מסכנת חיים שקורית במדינת ישראל על בסיס יום-יומי.
ניר אורבך: בעיניי, זה גם מזכיר את מה שאפשר להגיד שקורה היום בערים המעורבות.
ניר אורבך: כשרוצים להראות מה קורה היום בשגרה, אז מציגים איזושהי תוכנית על אוכל בשיתוף אזרחים יהודים ואזרחים ערבים.
ניר אורבך: כשאנחנו, שנמצאים שם, במקומות האלה, ומבקרים אותם בצורה משמעותית ושוטפת, אנחנו מכירים את תחושת הביטחון שעדיין לא חזרה למקום.
ניר אורבך: עכשיו, כל אלימות ברור שהיא לא לגיטימית.
ניר אורבך: וכל אלימות מכל צד שהוא צריך לגנות.
ניר אורבך: אבל בדיוק כמו שנציגים מהצד הימני של המפה וגם הגורמים המקצועיים, הרמטכ"ל וכו' מקרב כוחות הביטחון, כשיש אלימות מצד יהודים כלפי ערבים, הם מגנים, אנחנו מצפים שהמצב יהיה שווה גם מהצד השני.
ניר אורבך: אבל, שוב, יש בעיה כי אנחנו כמעט ולא שומעים על המצב ההפוך.
ניר אורבך: תושבי יהודה ושומרון חיים יום-יום במצב שהוא בלתי מתקבל על הדעת.
ניר אורבך: יש פחד תמידי מנסיעה הכי פשוטה מהבית, ללכת לקניות בסופר.
ניר אורבך: ילדים נוסעים לבתי ספר ביישוב הסמוך עם אוטובוסים ממוגנים.
ניר אורבך: ואנחנו אומנם כרגע במצב שהוא מצב של בוודאי אי לוחמה ומצב שהוא לא של אינתיפאדה, אבל בגלל המצב שהוא לכאורה שקט, אנחנו לא יכולים להסתיר.
ניר אורבך: תושבי יהודה ושומרון חיים יום-יום תחת זריקות אבנים ובקבוקי תבערה.
ניר אורבך: וכמו שאנחנו רואים, ואני אביא גם קצת דוגמאות, ואני אחדד את זה, בסופו של דבר, אבן הורגת, אבן יכולה להרוג.
ניר אורבך: וגם פצועים קשה, מי שפוגע בהם צריך למצות איתו את הדין.
ניר אורבך: אני רוצה לחדד ולהזכיר מה יכולה לגרום זריקת אבן.
ניר אורבך: אדל ביטון, ילדה קטנה, תמימה, שלא הספיקה הרבה בחיים שלה, הספיקה למעשה ללמד אותנו אולי שיעור אחד גדול, שאבן יכולה להרוג.
ניר אורבך: היא הייתה צריכה לשלם בחייה כדי שאנחנו נלמד מזה.
ניר אורבך: היא, אגב, לא היחידה, אבל הסיפור שלה הצליח לטלטל את המדינה.
ניר אורבך: ולכן כל זריקת אבן צריכה להיות מדווחת בתקשורת וצריכה להיות מטופלת.
ניר אורבך: כל זורק אבן צריך לדעת שאנחנו לא ניתן לו להמשיך להסתובב ברחובות.
ניר אורבך: אבן זה לא משחק ילדים.
ניר אורבך: איילה שפירא, ילדה בת 11, נשרפה בפנייה כי מחבל זרק בקבוק תבערה על האוטו שבו היא נסעה עם אביה.
ניר אורבך: עוד ילדה ששילמה את מחיר הדמים.
ניר אורבך: המחבל לא רצה לשרוף את הפנים שלה, הוא רצה להרוג אותה.
ניר אורבך: המחבל היה ילד בן 16, נער.
ניר אורבך: עכשיו, אני כשליח ציבור לא מוכן לשמוע שמי שיוצא להרוג יוצא להרוג כי הוא מסכן או כי קשה לו או כי הוא מופלה או כי איזה קרוב משפחה שלו נפצע או נהרג.
ניר אורבך: אני לא רואה את המשפחה של אבל ביטון יוצאת לבצע פיגועים נגד פלסטינים.
ניר אורבך: אני לא רואה את איילה או מי ממשפחתה קמים ויוצאים לפגוע במישהו.
ניר אורבך: להפך, משפחתה של אדל הקימה את עמותת אד"ל בראשי תיבות, עמותה שמסייעת רגשית וטיפולית למשפחות שכולות.
ניר אורבך: איילה הגיעה לנאום באו"ם ולהציג את המקרה שלה לעולם כדי להגן על שמנו הטוב, לעשות סדר מי פה הטוב בסיפור ומי הרע.
ניר אורבך: חשוב להדגיש, ולפעמים, אתם יודעים, יש אמת פשוטה, לא נרטיב.
ניר אורבך: מדינת ישראל היא לא מדינת אפרטהייד והיא לא מדינה כובשת.
ניר אורבך: במדינה כובשת לא היו יושבים בפרלמנט חברי כנסת ערבים, לא היו רופאים, אחיות, עורכי דין, פרקליטים, שופטים, שופטי עליון, חיילים וכו', ממוצא ערבי.
ניר אורבך: במדינה כובשת לא היו חברי כנסת או אזרחים יכולים להתבטא נגד המדינה או בעד להחרים אותה או בכלל לקרוא לה מדינה כובשת.
ניר אורבך: במדינה כובשת סותמים פיות.
ניר אורבך: במדינה כובשת עוצרים אותך על אמירות נגד השולט.
ניר אורבך: אין פה שולט ואין פה נשלט.
ניר אורבך: יש פה ניסיון לקבע תודעה של עם כבוש.
ניר אורבך: יש פה ניסיון לקבע תודעה במקום לנסות ולהיות חלק משינוי המציאות.
ניר אורבך: האזרחים הערבים במדינת ישראל הם אזרחים וצריכים לקבל זכויות שוות.
ניר אורבך: הממשלה הזו היא ממשלה שפעולת לשיפור הזכויות האזרחיות, ואני מדגיש, הזכויות האזרחיות, לא השאיפות הלאומיות של אזרחים ערבים שומרי החוק במדינה.
ניר אורבך: יש טענות שצריך להפסיק פשוט לומר אותן כי הן לא נכונות.
ניר אורבך: אי קבלת זכויות שוות היא אולי סיבה לגיטימית להפגנה.
ניר אורבך: אבל מה שקורה ביהודה ושומרון זה לא הפגנה וזה לא מחאה.
ניר אורבך: אלה ניסיונות יום-יומיות לרצח.
ניר אורבך: את המספרים אני נותן לאנשי המקצוע.
ניר אורבך: אבל אתם לפתוח גם את האתר של השב"כ וגם בחיפוש פשוט בגוגל ולראות קצת בעצמכם.
ניר אורבך: בסופו של דבר, המספרים מדברים בעד עצמם.
ניר אורבך: אבן זה ניסיון לרצח.
ניר אורבך: בקבוק תבערה זה ניסיון לרצח.
ניר אורבך: אני כבר לא מדבר – ויש לי פה גם סיכול פיגועים משמעותיים ביו"ש ובירושלים, מאות מספרים.
ניר אורבך: אני לא מדבר על הדברים היותר משמעותיים, על חדירות ליישובים, על פיגועי דריסה, על פיגועי דקירה ועל כל הניסיונות שברוך השם נכשלים.
ניר אורבך: באף אחד מהם הכוונה היא לא אחרת אלא לרצוח.
ניר אורבך: אני מבקש לשים את האמת הזו על השולחן.
ניר אורבך: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.
רם בן ברק: חברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה.
רם בן ברק: שנייה אחת, מילה רק לפני.
רם בן ברק: אנחנו נעשה סבב.
רם בן ברק: אני מבקש מחברי הכנסת לקצר כדי שיהיה לנו זמן לשמוע גם את האורחים המכובדים שהגיעו, גם את גורמי הביטחון וגם את המתיישבים עצמם.
איתמר בן גביר: כולם רשומים?
איתמר בן גביר: רשומים כולם, חברי הכנסת?
רם בן ברק: אני אתן לכולם, לכל מי שכאן.
אורית סטרוק: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
אורית סטרוק: אני רוצה קודם כול להודות לחברי חבר הכנסת ניר אורבך שיזם את הדיון הזה.
אורית סטרוק: אתה רואה, ניר?
אורית סטרוק: כשצריך לפרגן, מפרגנים.
ניר אורבך: תודה.
אורית סטרוק: אני רוצה לפתוח, אדוני היושב-ראש, בהגדרה שאתה הגדרת, ואני בטוחה שלא הייתה לך שום כוונה רעה כשהגדרת אותה.
אורית סטרוק: אבל ההגדרה הזאת צריכה להשתנות.
אורית סטרוק: ההגדרה של ערבים ביהודה ושומרון כמקומיים ושלנו כמתנחלים - -
רם בן ברק: מתיישבים אמרתי.
רם בן ברק: לא מתנחלים.
אורית סטרוק: - - או כמתיישבים היא הגדרה לא נכונה.
אורית סטרוק: הילדים שלי שגרים בחברון או בכל מקום אחר ביהודה ושומרון הם כבר מזמן לא מתיישבים, למרות שאנחנו לא מתביישים בזה שאנחנו מתיישבים וגם לא בזה שאנחנו מתנחלים.
אורית סטרוק: אנחנו ביהודה ושומרון מגדלים כבר דור שלישי ורביעי של אזרחים שאמורים להיות שווי זכויות.
אורית סטרוק: אנחנו מקומיים במקום הזה לא פחות מאף ערבי שגר שם.
אורית סטרוק: אנחנו מקומיים שם גם בגלל שאנחנו מגדלים שם כמה דורות אבל גם בגלל שאנחנו מייצגים את העם היהודי, העם היהודי שזו הארץ שלו.
אורית סטרוק: זה שחיים שם גם ערבים והם צריכים ויכולים לחיות בכבוד, אם הם לא פועלים בצורה עוינת נגדנו, זה בסדר.
אורית סטרוק: אבל המקומיים הם אנחנו.
אורית סטרוק: זה דבר ראשון שאני רוצה לשים על השולחן, ואני מאוד מבקשת להפסיק את הביטוי הזה "מקומיים" כלפי ערבים משום שהוא ביטוי שיש בו הבעת עמדה שהיא עמדה לא נכונה.
אורית סטרוק: היא עמדה שגויה.
אורית סטרוק: היא עמדה מטה.
רם בן ברק: אני לא אתווכח איתך, אבל אני לא מסכים איתך.
אורית סטרוק: מותר לא להסכים.
אורית סטרוק: אני אגיד לך, דרך אגב, אדוני היושב-ראש, מאיפה בא - - -
רם בן ברק: גם אלה מקומיים וגם את מקומית.
רם בן ברק: זה עדיין לא הופך אותם לא מקומיים.
רם בן ברק: לא נתווכח.
אורית סטרוק: אני לא אמרתי שהם לא מקומיים.
אורית סטרוק: הם מקומיים בדיוק כמו שאני מקומית.
אורית סטרוק: הביטוי "מקומי" הוא בא בגלל שלא נוכח להגיד ערבי.
אורית סטרוק: אז הם ערבים, מה לעשות?
אורית סטרוק: הם ערבים, אנחנו יהודים.
אורית סטרוק: אנחנו חיים באותה פיסת ארץ.
רם בן ברק: הם ערבים מקומיים, כן.
אורית סטרוק: והדבר השני שאני רוצה להגיד הוא שבתוך שאני חיה בשטח, אני יכול להעיד, אדוניה היושב-ראש, שהצבא וגם המשטרה עושים כל מאמץ, באמת עושים כל מאמץ, עושים, כמו שאומרים, לילות כימים, כדי לסכל כל פגיעה באשר היא.
אורית סטרוק: באמת עושים מעל ומעבר.
אורית סטרוק: אז איפה הבעיה?
אורית סטרוק: איפה הבעיה?
אורית סטרוק: הבעיה היא בתפיסת המציאות.
אורית סטרוק: בשאלה איך המציאות צריכה להיראות.
אורית סטרוק: ואני בשביל להדגים את זה, אשים רגע פוקוס על סוגיה אחת.
אורית סטרוק: אנחנו נמצאים עכשיו באמצע מה שמכונה גם אצל הצבא, גם אצל המשטרה, גם אצל הפרקליטות, אצל כל המערכות עונת המסיק.
אורית סטרוק: עונת המסיק, כל המערכת כולה מגויסת על מלא כדי לוודא שכל זית וזית שיש איזושהי טענה שהוא שייך לאיזשהו ערבי יימסק עד הזית האחרון ואף יהודי לא, חלילה, יפריע לערבי שרוצה למסוק את הזיתים שלו.
אורית סטרוק: זו התגייסות על עם הנחיות, עם פקודות מבצע.
אורית סטרוק: נכון, אני צודקת?
אורית סטרוק: עכשיו, מה קורה בצד השני?
אורית סטרוק: בצד השני יש חקלאים יהודים שבאופן תדיר, ברמה כמעט יום-יומית או לפחות שבועית, נתונים להתנכלויות מצד השכנים הערבים שלהם.
אורית סטרוק: אני לא מדברת על גניבות חקלאיות, אני לא מדבר על משהו שבן לוקח כדי להרוויח, אלא על התנכלויות ופגיעות שכל המטרתן היא לפגוע.
אורית סטרוק: שרפות ועקירות וחבלות והשחתות בלי סוף.
אורית סטרוק: יש איזושהי היערכות של הצבא או של המשטרה או של מישהו לסכל את הדבר הזה ברמה שאתם פועלים נגד מי שחלילה עשוי להפריע למסיק?
אורית סטרוק: כלום.
אורית סטרוק: אני לא אגיד שאם פגעו לאיזה חקלאי בכרם שלו, במטע שלו, בחלקת שדה שלו, המשטרה לא תגיע.
אורית סטרוק: היא תגיע.
אורית סטרוק: אני לא אגיד שלא תיתן לו פתק למס רכוש.
אורית סטרוק: היא תיתן לו פתק למס רכוש.
אורית סטרוק: יכול להיות, במקרים קיצוניים, שהם גם יביאו גשש, והגשש ילך בעקבות העקבות עד הכפר, ושם הוא יעצור.
אורית סטרוק: המקרים שנכנסים לתוך הכפר, המקרים שמקימים צח"ם כדי לגלות מי עשה את זה הם בודדים.
אורית סטרוק: וזו דוגמה בשביל להסביר.
אורית סטרוק: זה אותו דבר בכבישים.
אורית סטרוק: מי שנוסע בכבישים וזורקים אליו אבן זה non-issue, זה לא אירוע.
אורית סטרוק: אם שברו לו שמשה, הוא יקבל פתק למס רכוש.
אורית סטרוק: אם באזור הזה היו התנכלויות חוזרות ונשנות, אז יכול להיות שהמח"ט יגיד: חבר'ה, זה כבר לא יכול להיות; אני שם חוליה כדי לתפוס את זורקי אבנים האלה.
אורית סטרוק: אבל אם הם במקרה רק זורקי אבנים, גם לא יאונה להם שום רע.
אורית סטרוק: לעומת זאת, אם אלה היו חלילה יהודים – ולא שאני בעד; אני מאוד מאוד נגד, אדוני היושב-ראש – אבל אם חלילה אלה היו יהודים שפגעו ברכב ערבי שעבר, לא לדבר על זה שכל התקשורת תגעש ותרעש, אבל גם העונש שלהם ימוצה עד תום, והם יהיו בחקירות שב"כ וכן הלאה וכן הלאה.
אורית סטרוק: זאת אומרת, השאלה היא מה המציאות שאנחנו חושבים שצריכה להיות בשטח.
אורית סטרוק: לאן חותרים להגיע?
אורית סטרוק: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חושבת שזה צריך להיות לב הדיון פה; כי המשטרה והצבא, אני אומרת לך, בידיעה, הם באמת מתאמצים מאוד.
אורית סטרוק: הם מתאמצים מאוד.
אורית סטרוק: הם לא ישנים בלילה.
אורית סטרוק: הם עושים את הכול.
אורית סטרוק: אבל "הכול" הזה, השאלה היא לאן הוא רוצה להגיע.
אורית סטרוק: האם בסוף בסוף, חקלאי יהודי שיוצא לשדה שלו או ילדה יהודייה שהולכת ברגל בחברון לביתה בתל רומיידה, האם זה must שהם יהיו מוגנים והאם כל המערכת נערכת לזה כמו שהיא נערכת בשביל שגם הזית האחרון יימסק?
רם בן ברק: אני לא ביקשתי מחברת הכנסת אורית סטרוק לקצר, כי יש לנו איזה חשבון בינינו שאני לא מפריע לה יותר.
רם בן ברק: אבל אני מבקש משאר חברי הכנסת לקצר, כי יש כאן המון אנשים והזמן קצר והמלאכה מרובה.
יואב קיש: איך אפשר לייצר גם חשבון כזה איתך, תסביר לי?
רם בן ברק: אורית יודעת על מה אני מדבר.
רם בן ברק: הכול בסדר.
איתמר בן גביר: קודם כול, תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
איתמר בן גביר: אגב, גם אם אנחנו חולקים עליך ב-180 מעלות, יש לי ביקורת על כל עניין העוזרת והחזרתה לעבודה, אתה לא שונא ישראל ויש לך זכויות רבות.
רם בן ברק: בסוף אתה תסכים איתי גם לגבי העוזרת.
איתמר בן גביר: זה אתה תסכים איתי.
איתמר בן גביר: אנחנו לאט לאט ניקח אותך אלינו.
איתמר בן גביר: בכל מקרה, תודה גם לך, חבר הכנסת אורבך.
איתמר בן גביר: אני חושב שכמו שאורית סטרוק אמרה, הבעיה היא לא בזה שצה"ל והמשטרה לא מנסים לפעול נגד הטרור ונגד האלימות.
איתמר בן גביר: ואני אומר את זה בתור מי שמתגורר שנים רבות בחברון ונוסע בכבישים האלה, כבישים מוכי טרור, עם ילדים, עם פעוטות לפעמים, ונזרקות אבנים ויש אלימות, אין לי ספק שצה"ל רוצה למגר את זה, ברור לנו חד-משמעית.
איתמר בן גביר: אבל השאלה היא מה קורה אחר כך, כי כנראה שיש אלימות ויש אלימות.
איתמר בן גביר: לפני כמה שנים, אשתי הלכה בחברון וזרקו עליה אבנים, והתלוננה במשטרה והגיעו נציגי המשטרה – גם הם נמצאים כאן – ואמרו לה: תראי, אלה ילדים בגיל 16; בואו נעשה איזושהי סולחה בינך לבינם.
איתמר בן גביר: וזה הסיפור.
איתמר בן גביר: זה הסיפור.
איתמר בן גביר: אם דיברתם בשבוע שעבר על אלימות של נערי גבעות, כולנו יודעים שאם יש אלימות כזאת, אין הנחות.
איתמר בן גביר: אין הנחות.
איתמר בן גביר: יש מחלקה לפשיעה לאומנית, מחלקה שלמה שהקימו.
איתמר בן גביר: יש שב"כ.
איתמר בן גביר: אם ילד, נער זורק אבנים, לוקחים אותו לחקירות שב"כ.
איתמר בן גביר: הוא לא עובר במשטרה.
איתמר בן גביר: הוא לא, מה שנקרא, יש לו הנחות סלב.
איתמר בן גביר: הוא נחקר בשב"כ.
איתמר בן גביר: לפעמים מונעים פגישה עם עורך דין וכל הזמן.
איתמר בן גביר: ואני אומר את זה כעורך דין, שהצגתי נערים כאלה.
איתמר בן גביר: תמיד בואו ואמרו: פיגוע אבנים, פיגוע אבנים.
איתמר בן גביר: ובצדק, מתייחסים לזה בשיא החומרה.
איתמר בן גביר: השאלה שלי היא שאלה אחת:
איתמר בן גביר: למה יש דין אחד כלפי מיידי אבנים יהודים ודין שני כלפי מיידי אבנים ערבים.
איתמר בן גביר: התחושה היא שהמערכת לא כל כך רוצה לתפוס, כמובן אם לא תופסים על חם.
איתמר בן גביר: לא מנסה לתפוס, כמובן אם לא תופסים על חם.
איתמר בן גביר: והדבר היותר מטריד הוא שיטת הטיפול ודרך הטיפול.
איתמר בן גביר: אנחנו מדברים על יהודה ושומרון, אבל אני נדהמתי לגלות שבירושלים, כשראינו את כל התמונות האלה בשער שכם רק לפני כמה ימים, וזריקות אבנים ומכות לשוטרים, עשיתי איזשהו בירור.
איתמר בן גביר: כולם שוחררו יום למוחרת.
איתמר בן גביר: יש מצב כזה, יכול להיות דבר כזה שאם תהיה איזושהי התפרעות ביצהר ישחררו למוחרת את כולם המשטרה מיוזמתה שלה?
איתמר בן גביר: וכאן השאלה שלי היא גם לנציגי הצבא.
איתמר בן גביר: כלומר, אי-אפשר לעשות כאן – זה נכון שהבעיה היא במשטרה, השאלה היא לפרקליטות הצבאית – אבל אני מדבר גם על העניין של הצבא.
איתמר בן גביר: איך הצבא רואה את הדברים הללו ומדוע הצבא לא עושה איזושהי פעולה כללית יחד עם הפרקליטות הצבאית, וגם מול המשטרה, וביהודה ושומרון הצבא מנחה את המשטרה.
איתמר בן גביר: זה לא שהמשטרה מנחה את הצבא.
איתמר בן גביר: ביהודה ושומרון הצבא הוא בעל הבית, הוא הריבון.
איתמר בן גביר: וכשאתה הריבון, אז יש לך סמכות לבוא ולהגיד: הלו, אני מתייחס לדברים האלה בצורה שונה.
דוד אלחייני: חלף ריבון.
איתמר בן גביר: חלף ריבון.
איתמר בן גביר: אז צריך להתייחס לזה בצורה שונה.
רם בן ברק: איתמר, תודה.
רם בן ברק: ואני מבקש, אנחנו הולכים לקיים דיון מסודר, בלי פרובוקציות.
מוסי רז: למה אתה אומר את זה כלפיי?
קריאה: לכולם.
מוסי רז: טוב.
מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברים, התפקיד של צבא בשטח כבוש הוא להגן על האוכלוסייה הכבושה.
מוסי רז: תפקיד שלצערי הצבא שלנו לא עושה ולא ממלא.
מוסי רז: אבל אין שום ספק שיש לו גם תפקיד חשוב, גם אם לא על פי החוק הבין-לאומי, בהגנה על התושבים, איך קראתם לזה?
מוסי רז: תושבים יהודים ביו"ש.
אורית סטרוק: המקומיים.