GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, האמת היא שהדברים שאני אומר, למעשה אותו הסבר מתייחס גם לחלק השני, גם של המטרות וגם של הזמן.
אוריאל בוסו: אני מתחבר למה שאומר חבר הכנסת גולן והחברים.
אוריאל בוסו: אנחנו תמיד פה בכנסת לפחות מנסים שהחוקים שעומלים עליהם, באמת בעמל רב, במחשבה, בסופו של דבר יישארו עם תוכן ולא אחר כך בתקנות משנים את הכול, כפי שהוא ציין גם כן, כי הייתה מטרה בחוק המילואים.
אוריאל בוסו: כמו שהוא אמר, זה נורמלי שמ-2008 עד עכשיו ישנן מטרות או יעדים כאלה שצריכים להשתנות, וצריך לעשות חשיבה על תיקון, רק צריך לזכור כרגע, כשאנחנו במטרות מוסיפים עוד ועוד דברים, לא צריך לתת ככה פתיחה של הכול, לרמוס את החוק ולתת את כל התמרון לשר הביטחון ולמי שמעוניין בכך, ולהשאיר באמת את התוכן של החוק כמהותו.
אוריאל בוסו: אני מסתכל במטרות שהיו לפני כן, במחשבה שנעשתה, זה לא משהו שהוא בשליפה וכרגע מוסיפים כל הזמן לפי הצורך או לפי הרעיון או לפי כמות כוח האדם שיש לנו, אבל בסך הכול ללא ספק, ציינו כאן קודם שלא בהכרח יש כאן הכרזת מצב חירום וצריך לעשות גיוס.
אוריאל בוסו: ראינו מה קורה בתוך מדינת ישראל בערים המעורבות שפתאום צריך להוסיף הן בצה"ל והן במשטרה כוח אדם, ובהחלט נכון לעשות חשיבה ולתת את האפשרות לצה"ל לגייס במידת הצורך לעוד מטרות.
דרור גרנית: יוער שלא היה שימוש בחיילי מילואים או בכוחות צבא בערים המעורבות.
דרור גרנית: היה שימוש בחיילי מג"ב.
קריאה: מג"ב בלבד.
דרור גרנית: מג"ב בלבד, שהם שוטרים.
אוריאל בוסו: אמרתי, גם צה"ל ומשטרה, אבל תמיד צריך שתהיה לנו האפשרות.
דרור גרנית: רק ראיתי לנכון לחדד את הדבר הזה.
רם בן ברק: כן, זה חידוד חשוב.
אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, בגדול, נראית לי בקשה סבירה שעולה מצורך טבעי של סעיף 14.
אופיר סופר: אני כן רוצה לומר שאני לא הייתי ערני מספיק מתי נכנס החומר הזה אבל לפעמים כשאתה קורא חומר ולא מצליח להבין - ניסיתי לשאול פה, לברר מה הרציונל לשינוי - אז אוקיי, היה קורונה.
אופיר סופר: יכול להיות שכדאי שהחומר יישלח קצת לפני כן ותהיה לנו אפשרות לאיזושהי בדיקה, לאיזה שיח.
אופיר סופר: סתם כהערה טכנית.
אופיר סופר: לגבי חוק המילואים, אני מקבל בהחלט את דבריו של חבר הכנסת גולן.
אופיר סופר: אני חושב שזה נושא כל כך מה שנקרא רגיש ומרכזי בחברה הישראלית, יכול להיות שמדי כמה שנים - - -
רם בן ברק: עוד מישהו רוצה להעיר?
צבי האוזר: הערה נוספת לדברים שלי.
צבי האוזר: לא הזכרתי את זה, השמטתי בטעות.
צבי האוזר: כשמדברים על המטרות המיוחדות, אני רואה שגם קוראים לאנשי מילואים בשל מתן שירות במסגרת המערכת המשפטית בצה"ל, גם מתן שירותי דת.
צבי האוזר: שוב, עוד מטרות שיש אותה חריגה, ואני אומר – אין מיצוי של כוחות סדירים במתכונות כאלה או אחרות באוכלוסיות שאינן משרתות, שיכולות לתת מענה בתחום הזה.
רם בן ברק: אני אתחיל מהסוף.
רם בן ברק: אני חושב שהתוספת הזאת היא תוספת נכונה, לזמנים האלה, ואני ממליץ לחברי הוועדה לאשר את סעיף 14 כמו שנתבקשנו לאשר.
רם בן ברק: אנחנו נמצאים בסיטואציה שהמציאות משתנה והעורף תופס יותר ויותר מקום בחיים הביטחוניים שלנו ובאירועים שלנו, ונכון יהיה להכניס את זה, שאפשר יהיה לגייס גם אנשים לפיקוד העורף, גם אם הם עושים דברים אחרים.
רם בן ברק: אני חושב שיהיה נכון, חבר הכנסת גולן ואחרים, לקיים דיון נפרד על היכולת של הוועדה לפקח על קריאה למילואים בכלל, לראות שאנחנו יודעים לעשות את זה ושאנחנו מייצגים את אזרחי ישראל המשרתים, שזה המקום גם להגיד להם תודה רבה והערכה.
רם בן ברק: אני מזכיר שרק 40% עושים מילואים וזה המקום גם לציין אותם לטובה, אבל התפקיד שלנו לראות שקוראים להם כשצריך אותם ומפצים אותם כשהם נפגעים, ואנחנו נקיים את הדיון הזה על הפיקוח הכללי, נעשה דיון מיוחד – או שזה יהיה במליאה או שזה יהיה בוועדת המשנה לעורף, למילואים, אנחנו נראה איפה נקיים את זה.
רם בן ברק: אני רוצה לברך על העבודה שעשיתם.
רם בן ברק: אני מבין שזו הייתה יוזמה של חבר הכנסת האוזר בכל הנושא של החרדים והערבים, אני חושב שזו יוזמה ברוכה מאוד, מהרבה מאוד היבטים.
רם בן ברק: אני מסכים עם חבר הכנסת דיכטר שיש לזה השלכות רחבות, צריך לראות מה זה מחליף, האם מי שעושה טירונות לעורף, הוא נחשב כמי שעשה שירות צבאי על כל הזכויות.
רם בן ברק: אני לא מביע דעה, אני אומר, צריך להסתכל על זה ולראות, שווה לקיים על זה דיון בנפרד ואנחנו נבצע את זה, נעקוב אחרי הדבר הזה ונראה, גם צריך להכניס את זה למסגרת.
צבי האוזר: מסגרת מעקב, כי פה יש פוטנציאל עצום ויכולה להיות פריצת דרך.
רם בן ברק: לסיום ולפני שאנחנו עוברים לנושא הבא, שהוא עדיין לא ממודר – הנושא של המקצועות – אני מציע שנקיים הצבעה.
רם בן ברק: זה הנוהל, נכון?
עידו בן יצחק: צריך לקרוא אותו קודם.
עידו בן יצחק: פה נשמטה המילה "ייחודי", אני מוסיף אותה: שמירה על תפקודו התקין של הצבא על ידי שימוש בידע צבאי ייחודי שנרכש במהלך השירות הצבאי בעת שירות בתפקידים ובמקצועות שבהם נדרש ידע כאמור;
רם בן ברק: עכשיו אני מבצע הצבעה?
רם בן ברק: כולם הצביעו בעד, זאת אומרת אין נמנעים ואין מתנגדים.
יאיר גולן: רם, אני הצבעתי בעד, בכפוף לזה שאנחנו באמת נבחן את החוק ונעשה בו רוויזיה נדרשת.
יאיר גולן: אני חושב שאין היגיון בכך שיש כל כך הרבה חריגים.
רם בן ברק: אתה היית בעד, אז קודם כול זה בעד.
רם בן ברק: חוץ מזה אנחנו נקיים דיון.
צבי האוזר: הוועדה יכולה להתנות, אבל זה לא תנאי, זאת אמירה.
רם בן ברק: מה עכשיו קורה?
אבי דיכטר: אם אפשר להגיד מילה, רגע לפני שעוברים לחלק השני.
אבי דיכטר: אני חושב שאבי סייג ז"ל היה פה כמעט חבר ועדה, הייתי אומר, לאורך הרבה מאוד שנים, ואני מרשה לעצמי לדבר בשם הוועדה כי בסך הכול יצא לי להיות הרבה מאוד שנים בצד הזה כשאבי יושב שם, מושך בשרוול כדי לעזור לאנשי המילואים, אני לא אגזים אם אומר, לפעמים אפילו קורע את השרוול כדי שהוועדה תניע את המערכות לעזור לאנשי המילואים.
אבי דיכטר: ונכון אמרת, העזרה לאנשי המילואים שהגיעה, בחלקים גדולים הייתה גם בזכותו של אבי סייג, ואני לא זוכר שעשינו איזושהי ישיבה מסודרת שאפשר לומר את הדברים האלה בשם הוועדה, אז ברשותך, אני חושב בשם הוועדה, באמת אנחנו משתתפים בצער המשפחה כמובן על מותו.
אבי דיכטר: אני אומר, לנו זה אלוף משנה אבי סייג, הדמות הזו, כל אימת שדיברו על אנשי מילואים, זה היה פחות או יותר תחת הטייטל אבי סייג, גם אם זה אנשים שהופיעו בפנינו וגם אם אנחנו, אז הוא באמת יחסר.
אבי דיכטר: אני מקווה מאוד שמי שייכנס בנעליו ימלא את הנעליים האלה, אלה באמת נעליים גדולות, הוא גם היה איש גדול.
אבי דיכטר: יהי זכרו ברוך.
אופיר סופר: שאלת הבהרה, זה קשור לנושא הקודם.
רם בן ברק: שאלות הבהרה זה אני בדרך כלל, זה אני כאן לומד את המקצוע.
אופיר סופר: שירות במחלקת הגנה יישובית - אני שואל בהקשר של כיתות הכוננות - הרי כיתות כוננות זה כל אותם מקרים של אנשים שנכנסים לאירוע תוך כדי, בלי גיוס מוקדם.
אופיר סופר: היה לנו את המקרה בקריית ארבע, בחור שאיבד את העין, שוקי גלבוע, ואז כביכול לדון באיזשהו צו חריג.
אופיר סופר: שאלה, אולי נכון גם לתקן את הסיפור הזה פה בחוק.
ערן יוסף: זה בדיוק בא להסדיר את המקרה הזה של שימוש בכיתות כוננות בקריאה למילואים.
אופיר סופר: לא.
אופיר סופר: הוא נכנס לאירוע, זה לא בגלל שהוא קיבל צו אלא בגלל שהתרחש אירוע.
ערן יוסף: יש הסדר בפקודות הצבא איך הקפצה שלו לאירוע הופכת למעין צו מילואים, והסעיף הזה בצו המטרות בא לאפשר את הקריאה שלו.
נירה שפק: שווה ללמוד את זה.
נירה שפק: בשבוע שעבר אני הייתי בפגישה עם כיתות כוננות של עוטף עזה.
נירה שפק: בין מה שאתה אומר לבין מה שקורה, זה לא מה שקורה, כולל בחור עם כוויות בידיים שהוקפץ לאירוע ואז חזלשו אותו והוא כרגע מחפש את ביטוח לאומי.
רם בן ברק: חברים, אנחנו ממשיכים.
דפנה סידס כהן: אנחנו עדיין בחלק הפתוח.
רם בן ברק: כן, עדיין בפתוח.
רם בן ברק: אנחנו עוברים לצו הגיל.
רם בן ברק: נבקש ממשרד הביטחון להציג את צו המקצועות, לפרט לגבי כל אחד מהתפקידים והמקצועות מדוע יש צורך בהארכת תקופת שירות המילואים.
רם בן ברק: מה שלא ניתן יהיה להציג בדיון הזה נציג בדיון המסווג לאחר מכן, אז בבקשה, נציג משרד הביטחון.
תא"ל אמיר ודמני: אנחנו הבנו שזה כבר לא בצורה גלויה.
רם בן ברק: אתה רוצה שזה יהיה מסווג?
תא"ל אמיר ודמני: זה מה שאנחנו ביקשנו.
עידו בן יצחק: נציג ארגוני המילואים, אם יש לך מה להגיד על הצו הזה, אז שנשמע עכשיו.
אסף סנדרוביץ': אין לנו התנגדות.
רם בן ברק: תקשורת, סיימנו.
רם בן ברק: בוקר טוב לכולם.
רם בן ברק: הדיון הוא דיון פתוח ומצולם ומשודר.
רם בן ברק: אם למישהו ממש מתחשק להגיד איזה שהוא סוד שיתאפק ולא יגיד אותו.
רם בן ברק: אני ביקשתי לקיים את הדיון הבוקר לאחר פניות שקיבלתי בעניין של ההסעות.
רם בן ברק: הסיקור התקשורתי לגבי המצב של הסעות החיילים מ- ואל הבסיסים בעיקר בימי ראשון וחמישי בתחבורה הציבורית.
רם בן ברק: לצערי לא מדובר בתופעה חדשה, אנחנו רואים את התמונות של חיילות וחיילים נלחמים על מקום באוטובוס כמו שנלחמים מול אויב.
רם בן ברק: דחיפות, מכות, צעקות, ניבולי פה, בשמש, בחום של 40 מעלות, ובשביל מה?
רם בן ברק: כי חיילים מסורים וממושמעים רוצים להגיע לבסיס בזמן.
רם בן ברק: כל חטאם זה שהם רוצים להגיע בשלום ובזמן לבסיס ולחזור בשלום הביתה.
רם בן ברק: תמונות שהגיעו מהחיילים מהאוטובוסים ומהרכבות הן תמונות קשות.
רם בן ברק: יש פה בעיה בטיחותית קשה, סכנה בריאותית, לא שומרים על מרווחים בהתאם להנחיות משרד הבריאות, ויותר מכל יש כאן לדעתי, ואני מקווה שאני טועה, אני בטוח שאני טועה אבל אפשר לחשוב שיש כאן זלזול בחיילים שלנו, אותם אנשים שכן בחרו לשרת ולא השתמטו והם עושים, נותנים שנתיים או שלוש מחייהם לטובת השירות הצבאי.
רם בן ברק: החיילים שנוסעים בתחבורה הציבורית הם לא אזרחים סוג ב', מגיע להם את המינימום הנדרש, מקום לשבת בנוחות ובבטחה.
רם בן ברק: אני מבקש לשמוע ממשרד הבטחון, משרד התחבורה והבטיחות בדרכים ומצה"ל כיצד בכוונתם לתת מענה לסוגיה.
רם בן ברק: אני יודע שמקרים אלה מתחדדים כשיש עבודות תשתית של נתיבי ישראל או רכבת ישראל, אבל אלה דברים שידועים מראש.
רם בן ברק: יש להכין תכניות להגברת ההסעות בהתאם להשבתת הרכבות או כשיש עבודות בכבישים, בסמוך ובדרך לבסיסים.
רם בן ברק: הוועדה הזו, תפקידה לא רק להתעסק באיום האיראני, המצב בעזה או מדיניות החוץ של ישראל, הוועדה הזאת בראש ובראשונה לדאוג למי שמגן עלינו.
רם בן ברק: אנחנו לא שוכחים זאת לרגע.
רם בן ברק: אני מתכוון לקיים מעקב צמוד אחרי יישום ההחלטות שנקבל פה בוועדה ולא נרפה עד שהנושא יבוא על פתרונו.
רם בן ברק: אנחנו נתחיל את הדיון.
רם בן ברק: אני מציע שנתחיל בשמיעת עדויות של שלושה חיילים משוחררים כמובן.
רם בן ברק: אנחנו לא מתעסקים עם חיילים.
רם בן ברק: אז אני מציע שלפי סדר הישיבה, את יודעת מה, החיילת תתחיל ראשונה.
רם בן ברק: תציגי את עצמך, איפה שירתת ובמשך שתי דקות תתארי את המצב.
יעל סבן: קוראים לי יעל סבן.
יעל סבן: אני בת 21.
יעל סבן: השתחררתי לפני שלושה שבועות, כמעט חודש.
יעל סבן: שירתי בחי"ר גבולות, התגייסתי בנוב' 18, הייתי בסיירים בתחילת השירות שלי בטירונות, יותר מאוחר עליתי לגדוד, הייתי חפ"שית בקו בגדוד 47.
יעל סבן: יותר מאוחר הייתי חפ"ק מח"ט אז הייתי גם בשער הבקעה ואז חזרתי לסיירים לתפקיד סו"פ מפל"א בקורס מכ"ים.
רם בן ברק: ומה את מתארת?
יעל סבן: אני חושבת שהנסיעות, גם בבקעה זה לא זוהר לנסוע באוטובוס שהוא יוצא מירושלים לטבריה ומטבריה לירושלים ובדרך כלל הוא לא עוצר כי אין מקום, כי הוא ממלא בעיקר אוכלוסיות חרדיות.
יעל סבן: אבל התסכול שבלעלות באוטובוס קו 392 שנראה לי שגם יונתן חווה אותו בשיזפון, זה פשוט נורא.
יעל סבן: זה אוטובוס שמספר המקומות שלו מוגבל, זאת אומרת צריך להזמין אותו מראש, ואם לא הזמנת מספיק זמן מראש אז אין.
יעל סבן: והוא עובר בחמישה בסיסים די גדולים.
יעל סבן: עובדה, שיזפון בהל"צ, סיירים, מאוד מאוד מתסכל.
רם בן ברק: מה זאת אומרת מתסכל?
רם בן ברק: אוקיי, מתסכל ולא נעים, בסדר.
רם בן ברק: יש מצב שבאתם לאוטובוס ולא היה מקום באוטובוס?
יעל סבן: חד משמעית.
יעל סבן: אותם ארבעה אוטובוסים שיוצאים ביום חמישי בבוקר עוברים בארבעה בסיסים שונים, כל אחד מהבסיסים האלה מונה לדעתי לפחות 2,000 איש, אני יודעת שבסיירים הוא מונה לפחות 3,000 והוא ממשיך לעשות את הסיבוב הזה בין הבסיסים כשהאוטובוס כבר מלא.
יעל סבן: זאת אומרת זה נטו לסמן V, לבוא ולהגיד 'אני הייתי פה', אבל אתה לא יכול להעלות למעשה אף אחד על האוטובוס.
רם בן ברק: אז מה עושים?
יעל סבן: או שהאחריות שלך זה להזמין אוטובוס הרבה מראש, אבל הרבה פעמים יש בלת"מים, יוצאים להפניות, צריך לצאת הביתה יותר מוקדם, קרה משהו, שולחים אותך למשימה.
יעל סבן: ואז נתקעת, לא עלית על האוטובוס, בעיה שלך.
יעל סבן: זה לא אוטובוס שיש אותו ככה ב- - -
רם בן ברק: אוקיי, אז אם לא עלית לאוטובוס, מה את עושה?
יעל סבן: כלום.
יעל סבן: נתקעת.
יעל סבן: או שתצא בשלישי לפנות בוקר, בתקווה שיהיה לך מקום בהסעה בשאטל שהזמנת, שבדרך כלל האפליקציה הזאת לא עובדת, שאטל, לפחות לי היא לא עבדה, גם להמון מהחברים שלי היא לא עבדה, גם להמון מהחברים שלי היא לא עבדה.
יעל סבן: או שתנסה לעלות על האוטובוס הבא על בסיס מקום פנוי כשבדרך כלל אין.
יונתן בר יואב: אני בן 22, השתחררתי גם לפני חודש.
יונתן בר יואב: הייתי במשך 16 חודשים גם בשיזפון וגם בסיירים, גם אני רוצה לספר על קו 392.
יונתן בר יואב: סיפור אישי שלי, הייתי צריך לצאת לאירוע משפחתי ביום רביעי בבוקר.
יונתן בר יואב: יצאתי ב-10:00 כדי להגיע למרכז ב-18:00.
יונתן בר יואב: שמונה שעות זה הרבה זמן.
יונתן בר יואב: בשעה 10:00 עוברים מולי שני אוטובוסים מלאים, אפילו על אחד מהם היה חבר שלי שדיברתי איתו לפני, אמרתי לו 'תבקש מהנהג לעצור בשבילי, אני חייב לעלות'.
יונתן בר יואב: האוטובוסים מלאים.
יונתן בר יואב: בסוף הפתרון שמצאתי לעצמי זה לקחת אוטובוס משזפון לאילת, זאת אומרת להדרים, גם הוא היה מפוצץ ועמדתי, משזפון לאילת ואז מאילת למרכז.
יונתן בר יואב: לא הגעתי בזמן גם לזה וזה רק מקרה אחד.
יונתן בר יואב: אני יכול לספר גם על הקו מבאר שבע למרכז בימי שישי בבוקר, קו 669 שעובר דרך כביש 6, כביש 1, כביש 4, צומת רעננה.
יונתן בר יואב: אוטובוסים מלאים, באמת מכות, קללות, ניבולי פה, וזה דבר שהוא די לא ייתכן כי אתה רוצה להגיע בסוף הביתה ביום שישי בבוקר, במילא, בדרך כלל אחרי כמה שבועות, שבועיים, שבוע בצבא, ואז מה שקורה זה שפשוט אין לך מקום, אתה צריך להדחף, ללכת מקום.
יונתן בר יואב: יש מקרים גם, אני יכול לספר על חבר שלי שהוא העלה את התיק שלו לאוטובוס, לא היה לו מקום והאוטובוס נסע, התיק נסע למרכז והוא נשאר בבאר שבע ביום שישי בבוקר.
יונתן בר יואב: זה מקרה אחד מבין רבים.
יונתן בר יואב: גם חיילים שלי שפספסו הפניות שהם חיכו להם חודשים בגלל שלא היה מקום באוטובוס וזו בעיה, בתקופת הקורונה היו אמנם הסעות של הבסיס ושאטלים ישר לבסיס שעכשיו אין את זה כבר, אז חזרה הבעיה, שגם הייתה מלפני.
שלו להב: אני שלו, בן 21.
שלו להב: גם כן מתל אביב.
שלו להב: שירתי, יש לי שתי תקופות בצבא, תקופה של 10 חודשים כחימושניק בצאלים ותקופה של כל שאר השירות שלי כלוחם ומפקד בתותחנים.
שלו להב: שירתי ברמת הגולן.
שלו להב: התקופה שלי בצאלים ב-10 החודשים הראשונים זה היה מלחמות של שלוש-ארבע מליאות פה בכנסת נכנסות בדלת אחת קטנה והנהג צריך לסנן ורבים איתו ורבים ביניהם.
שלו להב: היה מצב מאוד קשה.
שלו להב: בימי חמישי אם הייתי אומר לאמא שלי 'המפקד שיחרר אותי' מוקדם ב-8:00 בבוקר, היא ב-15:00 מתקשרת 'איפה אתה', 'אני עדיין בתחנה, מחכה'.
שלו להב: פספסתי עוד ועוד ועוד.
רם בן ברק: למה, כי האוטובוסים מלאים?
שלו להב: האוטובוסים מפוצצים ו-300 איש רוצים לעלות על אוטובוס של 60.
רם בן ברק: מה זה אומר מכות, קללות, בעליה לאוטובוס?
שלו להב: דחיפות, כל אחד כאילו פשוט נשאר שם שני אוטובוסים אחורה נגיד ואז הוא נהיה עצבני אחרי שעתיים שהוא מפספס, אז הוא מתחיל לדחוף קצת.
שלו להב: כל אחד מתחיל לדחוף ואז פשוט נהיה גוש של אנשים.
רם בן ברק: כמה התופעה הזאת חוזרת על עצמה או שבמקרה יצא פעם אחת שזה קרה לך?
שלו להב: כל ראשון וחמישי.
יונתן בר יואב: גם שישי.
שלו להב: שישי לא יצא לי, אבל - - -
שמואל לטקו: בלי קשר לקורונה?
שמואל לטקו: גם לפני הקורונה?
שמואל לטקו: אחרי הקורונה?
שלו להב: לפני הקורונה הייתי שם.
שלו להב: אחרי הקורונה כבר עברתי לתותחנים שזו בעיה, אחרת, זו פחות בעיה של צפיפות של אוטובוסים בצפון.
שלו להב: מי שמכיר.
אמילי חיה מואטי: הקורונה החמירה את זה בגלל הרכבות?
יעל סבן: בגלל המקום באוטובוסים.
אמילי חיה מואטי: אבל לא היו רכבות, אז האוטובוסים - - -
יעל סבן: כן.
שלו להב: בתקופה של הקורונה לא הייתי כבר בצאלים אז אני לא יודע.
שלו להב: אבל בתקופה של הקורונה, מי שמכיר בסיסים בצפון, האוטובוסים פחות מגיעים לתוך הבסיס אלא מגיעים לצמתים ואז מהצמתים יש אוטובוס קטן שנוסע לתוך הבסיס.
שלו להב: זה כבר בעיה של הגעה שבקושי האוטובוס הזה מגיע והוא מגיע עד שעה נורא מוקדמת.
שלו להב: יש לי חייל אחד שהגיע מאילת כל שבוע ביום ראשון, היה מגיע ב-19:00 בערב לבסיס והיה צריך לחכות לטרמפ שם בצומת, באמצע שום מקום, בלילה, חשוך.
רם בן ברק: צה"ל, על פי הסדר שאתם בוחרים.
איציק תורג'מן: בוקר טוב.
איציק תורג'מן: אני אלוף איציק תורג'מן, אני ראש אגף הטכנולוגיה הלוגיסטיקה והרפואה של צה"ל.
איציק תורג'מן: נמצא איתי ראש חטיבת הלוגיסטיקה, הוא למעשה מפעיל את ההיסעים בצה"ל, חלק קטן מתפקידו אבל עיסוק מאוד משמעותי.
איציק תורג'מן: אני אבקש שיתנו לנו להציג את ההצגה.
איציק תורג'מן: 1.
איציק תורג'מן: אנחנו לא מתעמתים עם חיילים.
איציק תורג'מן: אני אומר את זה פה.
איציק תורג'מן: על כל דוגמה יש דוגמה אחרת, יש דוגמאות קשות יותר, אנחנו לא מתעמתים עם חיילים.
איציק תורג'מן: התפקיד שלי הוא שלחייל יהיה את כל המעטפת הנדרשת לשירות.
איציק תורג'מן: לבוש, רפואה, מזון, היסעים.
איציק תורג'מן: כך אני רואה את זה, זה החזון שיש לי עם החברה גם אם הוא חוזה לא כתוב.
איציק תורג'מן: חייל משרת מתוקף חוק וכך אני רואה את התפקיד שלי.
איציק תורג'מן: אני חושב שהקורונה, ואנחנו נראה גם, הקורונה מעצם האילוץ של עצירת התחבורה הציבורית, ירידה ל-50% ו-25%, יצרה לנו אילוץ שפתח לנו הזדמנות גדולה, ואנחנו נמצאים במקום אחר, קודם כל בקורונה בתיאום כמובן עם משרד התחבורה אנחנו הפכנו להיות מעין מפעיל היסעים אחד הגדולים במשק.
איציק תורג'מן: לסבר את האוזן, ב-1.5 כ-150,000 איש נוסעים באוטובוסים.
איציק תורג'מן: יש לנו בשת"פ מאוד מסודר עם משרד התחבורה כבר ארוך שנים, הוא לא מהקורונה ולא מלפני הקורונה, כל המגמה היא למנוע ככל שאפשר הגעה של חיילים לתחנות המרכזיות, כי שם נוצרות הסיטואציות המורכבות.
איציק תורג'מן: לכן אנחנו נראה את זה.
איציק תורג'מן: אני רגע עושה הפרדה לפני ההצגה.
איציק תורג'מן: לנו יש מערכי היסעים מסודרים של ראשון/חמישי, היסעים של היחידות הגדולות ששם אנחנו רוצים לקחת, אנחנו תיכף נראה את זה.
איציק תורג'מן: אנחנו פחות נוגעים באוטובוס של אגד האם הוא יכול לעבור וכמה הוא עובר, זה פחות במנדט שלי, פחות ביכולת שלי.
איציק תורג'מן: לכן הייתי גם שואל את החיילים 'רגע, כשיש הסעה צבאית', לא הסעה של אוטובוס של אגד, כי זה באמת אחד הדברים שאנחנו משקיעים בו לא מעט, וחשוב לומר, משרד התחבורה בשת"פ איתנו גם בתקציבים משותפים, אנחנו עושים את הכל כדי למנוע את ההגעה למרחבים העמוסים הללו ובכלל יש לי גישה של להביא את החייל לעיר שהוא גר בה ולא לעבור ויה דולורוזה בדרך.
איציק תורג'מן: אז אני מבקש שפיני יציג את הדברים, תראו ותשאלו את השאלות.
פיני בן מויאל: בוקר טוב.
פיני בן מויאל: אני חושב שזה דיון סופר חשוב ואנחנו באנו להציג רגע יחד עם משרד התחבורה מה הם הכיוונים לפתרונות ולא לשרטט את הבעיה, אבל כן אנחנו חייבים להראות את התהליך, כדי שתהיה איזו אמת מידה בפרספקטיבה של זמן, ואת כל הבעיות שדוברו פה אנחנו פחות או יותר מכירים.
פיני בן מויאל: אני אנסה רגע לסדר לכם את העניין הזה וגם לשים המלצות.
פיני בן מויאל: צה"ל בגדול בשנות ה-90, אני אפילו הייתי הולך אחורה, בימים שאני הייתי חייל והוריי גרים בערד ושירתי ברמת הגולן, אז היה מותר - - - אני חוזר, שלום כבוד השרה בוקר טוב.
פיני בן מויאל: אני רח"ט הלוגיסטיקה של צה"ל.
פיני בן מויאל: אני עובד בדבר הזה כבר כמעט שנה וחצי.
פיני בן מויאל: אני חושב שאנחנו בדרך לפתרון משמעותי שיסדר את עשרים השנים הבאות אולי או עשר השנים הבאות, ובאמת הדבר הזה מחייב שינוי פרדיגמות ופתרונות שהיינו בהם הרבה מאוד שנים.
פיני בן מויאל: מהיום שאני הייתי קצין, סג"מ, נוסע מערד לרמת הגולן, הייתי עובר אוטובוס, תחנה מרכזית באר שבע ועוד אוטובוס ועוד אוטובוס.
פיני בן מויאל: החוויה הזאת שבה אני צריך להתמקח על כיסא מול אישה בת 70 לא נעימה לי, לא כחייל ולא כאזרח במדינת ישראל.
פיני בן מויאל: זה הדבר שאנחנו רוצים לפתור.
פיני בן מויאל: אז כרגע צה"ל מתבסס כרעיון על התחבורה הציבורית.
פיני בן מויאל: משמע, אני לא יכול למנוע מחייל לעלות על אוטובוס עירוני או בין-עירוני.
פיני בן מויאל: תואר פה בצורה מאוד מפורטת מה קורה באמצע השבוע.
פיני בן מויאל: אנחנו רגע נעשה מיקוד, אמצע השבוע קצת מורכב.
פיני בן מויאל: קורונה, הזדמנות אדירה.
פיני בן מויאל: למה?
פיני בן מויאל: כי צה"ל עד עכשיו לא היה מפעיל תחבורה ציבורית, רק מקבל שירות ממשרד התחבורה.
פיני בן מויאל: אבל פה בגלל שכמות האוטובוסים במשק ירדה באופן הדרגתי, 50%, 25%, היינו חייבים להקים מערך היסעים עצמאי, משמע צה"ל מסיע את עצמו עד לכדי מצבים שבהם אין רכבת, אין עירוני אין בין-עירוני.
פיני בן מויאל: איך מנהלים כזאת אופרציה, אני אציג.
פיני בן מויאל: אנחנו מתגברים היסעים ללחימות, לחיילים לוחמים.
פיני בן מויאל: אני אראה את ההיקפים.
פיני בן מויאל: ככלל אני יכול להגיד שקיימת עליה משמעותית בהיקף ההיסעים שצה"ל משקיע, זה כסף.
פיני בן מויאל: השירות פה הוא נגזרת של כסף.
פיני בן מויאל: יש פה משא ומתן מעולה ושיח מדהים עם משרד התחבורה, במקום שייצר win-win.
פיני בן מויאל: אגב, זו יוזמה שלהם שאנחנו מחד נקל על התחבורה הציבורית באופן משמעותי ונגדיל את כמות ההיסעים שחיילי צה"ל מקבלים מתוך צה"ל.
פיני בן מויאל: קצת נתונים איך זה עובד היום.
פיני בן מויאל: אפשר לראות פה בצד ימין, יש יחידות לוחמות, קרית ההדרכה ע"ש אריאל שרון זה 15,000 חיילים ויחידות הערבה, כל הרכיב הזה סדר גודל של 70,000 איש ביום ראשון, אנחנו לוקחים אותו.
פיני בן מויאל: צה"ל מסיע בימי ראשון - - -
רם בן ברק: כאילו הם באים לנקודות איסוף - - -
פיני בן מויאל: הם מגיעים מהבית ל-41 נקודות ברחבי הארץ שאינן תחנות מרכזיות - - -
איציק תורג'מן: כל אחד בעיר שלו.
פיני בן מויאל: שבהן אנחנו מציבים היסעים צה"ליים ואוספים את הדבר הזה.
רם בן ברק: ושם אין בעיה של חוסר?
פיני בן מויאל: יש מדי פעם עומסים ימינה/שמאלה.
פיני בן מויאל: עוד שניה נדבר על איך מנהלים דאטה באופן כזה שהאוטובוסים יהיו בדיוק.
פיני בן מויאל: אגב, אחת הבעיות שהוצגו כאן, זה המודל המזדמן.
פיני בן מויאל: הוא רוצה להפנייה ביום שלישי על קו 392 שהוא בכלל קו אזרחי, אם יש עכשיו קבוצת חבר'ה אזרחים שעלה על האוטובוס הזה באילת, אין לו מקום.
שמואל לטקו: אבל כל אחד שמשרת בשיזפון לדוגמה או בצאלים, עקרונית, גר בתל אביב, לא משנה.
שמואל לטקו: אז יש לו, כל אחד או איך קובעים את זה?
פיני בן מויאל: אני מיד אציג.
פיני בן מויאל: אז חיילים לוחמים ככלל, אנחנו משתדלים להסיע אותם ועושים את זה במרבית המקרים.
פיני בן מויאל: כל יתר החיילים העורפיים נוסעים בתחבורה ציבורית.
פיני בן מויאל: איפה אנחנו רואים את הפיקים הגדולים?
פיני בן מויאל: חייל עורפי, משמע חייל המשרת בקריה וגר ברמת גן, הוא עלה על אוטובוס עירוני.
פיני בן מויאל: חייל שמשרת בבאר שבע, דיברנו.
פיני בן מויאל: זה המודל.
פיני בן מויאל: אנחנו מפעילים, עד לפני הקורונה היינו עובדים על שש נקודות ברחבי הארץ שכל היתר הולכים לתחנות מרכזיות.
פיני בן מויאל: אגב, אני מיד אראה אמפיריקה, אנחנו ירדנו בהיקפי הנוסעים, זה עדיין לא מספיק טוב.
פיני בן מויאל: אנחנו אחרי הקורונה הגדלנו את כמות התחנות שמהן אנחנו מסיעים את החיילים ל-41 תחנות ברחבי הארץ.
פיני בן מויאל: משמע, ככלל כולל תמונות מאתמול, תגיעו לתחנות מרכזיות, העומס ירד.
פיני בן מויאל: עוד פעם אני אומר, האם אנחנו באופטימום?
פיני בן מויאל: לא.
פיני בן מויאל: אבל ירד.
פיני בן מויאל: אפשר לראות כאן 41 נקודות ברחבי הארץ, חמש בדרום, 22 נקודות במרכז ו-14 בצפון.
פיני בן מויאל: הגדלנו את נקודות ההיסעים.
פיני בן מויאל: המודל שאליו אנחנו הולכים – אני אראה את זה עוד רגע כשנדבר על המערכת שפיתחנו – יש לנו היום 8,900 תחנות הסעה וירטואליות באפליקציה.
פיני בן מויאל: 8,900.
פיני בן מויאל: לא 41, שאנחנו מנהלים אותן בהתאם לביקוש.
פיני בן מויאל: משמע, יכול להיווצר מצב בכפר יונה ביום ראשון יש קבוצת חיילים שמספיק לה אוטובוס, ובשבוע לאחר מכן לא ואז הם יצטרכו לנסוע לנתניה.
נירה שפק: פיני רק שאלה.
נירה שפק: הנקודה הכי צפונית בדרום, מה היא?
נירה שפק: אני לא רואה ממש לפי המפה.
פיני בן מויאל: לדעתי באר שבע, יש לי פה את המפה.
נירה שפק: לא, זה לא נראה לי באר שבע.
פיני בן מויאל: הנקודה הכי צפונית בדרום, אשקלון, אשדוד, באר שבע, בית שמש, מבשרת ציון.
נירה שפק: אשדוד יושבת על דרום, היא אחת מהחמש?
פיני בן מויאל: כן.
איציק תורג'מן: זה הכל לפי ביקושים והיקף אנשים.
איציק תורג'מן: יש לי גם חיילים בעזוז, וזו נקודה שאני בסוף הולך לקחת משם.
פיני בן מויאל: רקע קצר.
פיני בן מויאל: הקורונה מבחינתי זה ברכה וקללה, מבחינתנו ברכה אדירה, מאיץ טכנולוגי שחייב אותנו לייצר מצב שבו אני מפעיל קוים בין עירוניים לחיילי צה"ל, יגאל ידבר על זה, היקפי האוטובוסים שלנו גדלו באופן אקספוננציאלי כי פתאום יש מגבלה של 25 חיילים בשבוע, מחד, מאידך ירדו היקפי התחבורה הציבורית.
פיני בן מויאל: גם היה לנו הסכם עם משרד התחבורה שחיילי צה"ל לא נוסעים ברכבת בימי ראשון וחמישי, וראו איזה פלא, בקורונה כמעט לא ראינו עומסים.
פיני בן מויאל: יונתן דיבר פה, בקורונה איך עבד לך השאטל אל הבסיס, אל הבית וממנו?
יונתן בר יואב: בקורונה היה מעולה.
פיני בן מויאל: מעולה.
פיני בן מויאל: זה המודל שעליו אנחנו רוצים ללכת.
פיני בן מויאל: אנחנו עדיין לא שם.
פיני בן מויאל: התחלנו להפעיל ביחידות הערבה בימי ראשון וחמישי הזמנת מושב.
פיני בן מויאל: מה זה אומר?
פיני בן מויאל: 12,000 חיילים בקרית הדרכה, בעבר הייתי לוקח אותם, תסלחו לי על הביטוי, שם אותם בבאר שבע, הם עכשיו יורדים בתחנה המרכזית בבאר שבע, דמיינו לעצמכם 12,000 איש בנקודת זמן, מה זה עושה.
פיני בן מויאל: היום, ביום רביעי יש להם אפליקציה, אנחנו עוד לא במקום מושלם, החייל מזמין לעצמו מושב ביום חמישי, לא משנה אם הוא נוסע הביתה או ל-, יום חמישי בקרית ההדרכה, אני מזמין אתכם לראות את זה, זה פשוט פלא.
פיני בן מויאל: אין דחיפות.
פיני בן מויאל: בעבר הוא היה בא, יש חמישה אוטובוסים לתל אביב, הוא יודע שאם הוא לא עלה על האוטובוס לתל אביב הוא הולך לבאר שבע.
פיני בן מויאל: היום הוא מזמין אוטובוס לתל אביב, הוא מגיע, יש לו מקום שמור.
פיני בן מויאל: הוא מגיע, מראה את האפליקציה.
רם בן ברק: ומתגברים את האוטובוסים במידה ויש יותר הזמנות?
פיני בן מויאל: בוודאי.
פיני בן מויאל: וגם יותר מזה, בחזרה זה יודע להגיד בדיוק מאיפה החיילים חוזרים.
פיני בן מויאל: עושים את זה בקרית ההדרכה, בחלק מיחידות הערבה, המודל הזה אנחנו רוצים להשית אותו על כל הצבא, יחידות לוחמות.
פיני בן מויאל: יעשו פרה-בוקינג.
פיני בן מויאל: בגדול, העומסים בימי ראשון וחמישי, חייל עולה ברמת הגולן נוסע עד העיר שלו.
פיני בן מויאל: הוא מדלג על תחנות מרכזיות, רכבת.
פיני בן מויאל: העסק הזה בסך הכל מתואם עם משרד התחבורה.
פיני בן מויאל: - - - היה לנו שיתוף פעולה מדהים במשך כמה חודשים, גם עם קודמו אמיר אסרף.
פיני בן מויאל: אנחנו מנהלים שיח ברמה שבועית.
פיני בן מויאל: ברמה שהוא שולח לי תמונה 'שלום, תסתכל בבאר שבע' וביחד אנחנו פותרים את הבעיה.
פיני בן מויאל: חלק אני מתגבר, חלק הוא מתגבר.
איציק תורג'מן: לעולם נייצר גמישויות מרחביות, צפון/דרום/מרכז, יש רב סרן שזה העולם שלו.
איציק תורג'מן: הוא חי ונושם היסעים.
איציק תורג'מן: חשוב רגע לראות, 1,500 עד 2,500 אוטובוסים בקורונה, אם אני מפעיל 2,500 אוטובוסים כל פעם אני מקריס את המשק.
איציק תורג'מן: אני אומר את זה.
נירה שפק: בגלל שיש מחסור.
פיני בן מויאל: אין יכולת.
איציק תורג'מן: יש לי הגדרות של מי מותר לו לנהוג, איזה רכבים מותרים בסטנדרט, חגורות בטיחות, איזה רשיון יש לנהג.
איציק תורג'מן: אם אני לוקח 2,500 אוטובוסים המשק, אני פוגע במשק באופן אוטומטי.