GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יאיר גולן: הם צריכים מענה, באמת תן להם את הכסף, הם יודעים להתארגן לבד, הם יעשו את זה הכי טוב.
יאיר גולן: רשויות אזוריות של מושבים הן רשויות ענקיות, לא צריך לפנות את כולם.
יאיר גולן: צריך לפנות יישובים מסוימים.
יאיר גולן: גם פה, הרשות מעדיפה – ואני חושב שזה נכון לחוסן הלאומי – שיישוב יקלוט יישוב ולא נוציא אותם מתוך גבולות הרשות.
יאיר גולן: זה גם משפיע מאוד על בני מושב אחד, שהם יודעים שהם ממשיכים גם אחרי פינוי להיות מטופלים על ידי אותה רשות.
יאיר גולן: והמקום הכי מורכב זה ערים.
יאיר גולן: בדרך כלל, בין 60% ל-70% מפנים את עצמם ומוצאים מענה אצל הדודה, אצל הסבתא, אצל החברים, אבל יש אחוזים מסוימים שאנחנו נרצה לפנות, ולהם צריך לתת מענה.
אורנה ברביבאי: יאיר, לקצר.
יאיר גולן: זו הייתה הערה אחרונה, בזה סיימתי.
אורנה ברביבאי: שמחה שנעתרת לבקשתי.
אבי דיכטר: אורנה, אם אפשר על זנב הדברים של יאיר – מתוך הדברים שהוא אמר, נקודה אחת היא קצת מובלעת אבל היא בעיניי המפתח.
אבי דיכטר: צריך להיות בעל בית אחד לסוגיית המיגון.
אורנה ברביבאי: לגמרי.
אבי דיכטר: כשאת מדברת על בניית הגדר לאורך הגבול עם מצרים, אנחנו יודעים שהיה בעל בית אחד, משרד הביטחון, במשרד הביטחון היה אדם אחד, מתחיל ב-א', אופיר, וידענו שהוא בעל הבית.
אורנה ברביבאי: כן, נכון.
אבי דיכטר: אני חושב שבסוגיה הזאת כשאת בודקת גם במקומות אחרים, ללא קשר אם זה בגבול הצפון או בגבול הירדן, פה בסוגיית המיגון חסר בעל בית מבין אחד.
אורנה ברביבאי: אינטגרטור.
אבי דיכטר: אני מסכים עם יאיר, פיקוד העורף הוא הגורם הכי רלוונטי לנושא הזה, ואתה גם יודע שהתקציבים ילכו לתכלית הראויה.
אבי דיכטר: אי אפשר, הדעת לא סובלת שתקציב של 3 מיליארד שקלים לגדר בגזרה אחת הוקצה, והוצא בתוך שנים ספורות כדי למנוע את המסתננים, ופה אנחנו מורחים – סליחה – שנים על גבי שנים, וממ"ד לא נראה באופק.
אורנה ברביבאי: רון, רצית להתייחס לעניין התמ"א.
אורנה ברביבאי: אני עוד לא פתחתי סבב ח"כים.
רון כץ: בהמשך של הדברים ואחרי ששמענו את ראש עיריית אשקלון, אני חושב שהוא צודק ואני חושב שאנחנו צריכים להעמיק את הידע בנושא הזה כי זה לא מספיק לומר תמ"א, צריך לעשות באמת עבודה רצינית.
רון כץ: יש כמה סוגים של תמ"אות.
רון כץ: צריך לראות איזו תמ"א מתאימה פה וצריך לעשות את זה כלכלי ולתמרץ את אותם יזמים.
רון כץ: אני חושב באופן אישי - גם מניסיון של הרבה שנים בתחום הזה, שמלווה את התחום הזה - שאם אנחנו נעביר חלק מהסמכויות לידיים פרטיות, ליזמים, יהיה לנו הרבה יותר קל וגם למדינה יהיה פרטנר שיהיה נכון יותר לעבוד איתו, ואני חושב שבסופו של דבר נגיע לתוצאה שאנחנו רוצים להגיע כי אם אנחנו נפיל הכול רק על המדינה ייקח לנו הרבה יותר זמן, ואם אנחנו מבינים שיש איזשהו קושי בוועדה המחוזית, שזה באמת לוקח הרבה יותר זמן, צריך לראות איך אנחנו מפה מקלים על אותן רשויות כי זה אפשרי, בסופו של דבר זאת החלטה שלנו.
אורנה ברביבאי: תודה, רון.
אורנה ברביבאי: ראש מועצת מרחבים, שי חג'ג', בבקשה.
אורנה ברביבאי: איתנו?
קריאה: לא איתנו.
אורנה ברביבאי: דוידוביץ', ראש מועצה אזורית אשר, יו"ר פורום קו העימות.
משה דוידוביץ': צהרים טובים.
משה דוידוביץ': אני הקשבתי בקשב רב לכל המקצוענים, וליבי ליבי.
משה דוידוביץ': אני רוצה להגיד לכם בצורה חדה ונחרצת – אין לי שום ויכוח, לא עם צה"ל, לא עם משרד הביטחון ולא עם אף אחד.
משה דוידוביץ': אני חושב שמה שנעשה פה זה פשוט הונאה של ציבור התושבים בצפון, ואני מצטער שאני פותח בנימה שכזו.
משה דוידוביץ': אני שמעתי את ידידי גדי ירקוני, אנחנו מזדהים לגמרי, תושבי קו העימות בצפון, עם מה שקרה בעוטף עזה.
משה דוידוביץ': דיברתם על פקודות, מרחק בטוח, מלון אורחים.
משה דוידוביץ': לפני שאני אדבר רגע על מיגון העורף, אצלי במועצה שלי 32 יישובים, מחציתם הם צמודי גדר, אנחנו אירחנו באופן ספונטני בלי פקודת מרחק בטוח, בלי אפיזודות כאלה ואחרות, אלפי תושבים, אלפי תושבים מעוטף עזה אצלנו, מה שנקרא בהתנדבות.
משה דוידוביץ': אני חושב שמה שנאמר פה על ידי ידידי – תנו לראשי הרשויות להפעיל את תוכנית הפינוי של התושבים שלהם, אנחנו יודעים לעשות את זה יותר טוב, יותר מהר, יותר יעיל, ובהרבה פחות כסף.
משה דוידוביץ': ועכשיו אני אגע בנושא שלשמו ביקשתי את רשות הדיבור.
משה דוידוביץ': ביולי 2018 שר האוצר, ידידנו משה כחלון, כינס את ראשי הרשות של פורום קו העימות – אנחנו מדברים על 20 ראשי רשויות, ביניהן העיר נהרייה, קריית שמונה, מטה אשר ועוד יישובים – בחיפה, ובקול תרועה רמה הוא סיפר לנו על אותה החלטת ממשלה שמספרה 161605.
משה דוידוביץ': גם נציג האוצר – אותו בחור נחמד שהיה עכשיו בזום – מחליפו או קודמו היה בדיון הזה.
משה דוידוביץ': וסיפרו לנו שהנה הנה, ממשלת ישראל מתקצבת 500 מיליון שקלים למשך עשור לטובת מיגון תושבי הצפון, ובכלל זה התחלה מפורום קו העימות.
משה דוידוביץ': שמעתי את ידידי חבר הכנסת יאיר גולן ואת דיכטר, שאומרים בצדק רב: תנו למשרד הביטחון, תנו לפיקוד העורף לעשות את העבודה.
משה דוידוביץ': דרך אגב, לא צריך להגיד להם לעשות את זה.
משה דוידוביץ': בדצמבר 2018, באותה שנה, אלוף פיקוד הדרום כינס את כל ראשי הרשויות בקריית שמונה, עם תוכנית סדורה, עם ראשי מינהלת, עם חברות ממשלתיות וחיצוניות שאמורות לבצע את המיגון.
משה דוידוביץ': ומה קרה מזה?
משה דוידוביץ': אנחנו ביוני 2021 בעוד יום – כלום.
משה דוידוביץ': כלום.
משה דוידוביץ': אם אנחנו לא היינו נלחמים – ואני אומר נלחמים כמו אריות – באוצר, במשרדי הממשלה, אל מול ראש הממשלה, שר הביטחון ושר האוצר, גם אותם 100 מיליון שקלים, 103 מיליון שקלים, שהוחבאו באחד הסעיפים שבספר התקציב, גם אלה לא היו ניתנים.
משה דוידוביץ': ואמר פה איציק ידידי, הוא שומע בקשב רב: לתשעה יישובים, ל-726 ממ"דים, זה מה שמספיק, זה לא אפילו 20% מהממ"דים שחסרים בקו 0–1 קילומטר.
משה דוידוביץ': הפער הוא בלתי נתפס.
משה דוידוביץ': אני לא אחזור על מספרים, באמת שלא, אבל באמת.
משה דוידוביץ': תרחיש הייחוס – ואני לא צריך ללמד, בטח לא אותך, אלופה בצה"ל במיל.
משה דוידוביץ': ועוד את הכבודה שיושבת שם – מה אומר תרחיש הייחוס של חיזבאללה.
משה דוידוביץ': וראינו איזה ארגון קיקיוני שטפטף כמה טפטופים של טילים לעבר הצפון, וכל המדינה נרעשה.
משה דוידוביץ': מה שיקרה חלילה אם וכאשר חיזבאללה יחליט שהוא תוקף אותנו, זה לא האפיזודה שאתם מכירים במה שקרה במבצע שומר חומות.
משה דוידוביץ': זה סיפור אחר לחלוטין – מעבר לפינוי האוכלוסייה, ההרס הוא בלתי נתפס.
משה דוידוביץ': ואנחנו מחכים וצועקים וזועקים ואומרים לכולכם: מה, מחכים לעוד ועדת חקירה שתסביר למה יש מאות ואלפי מתים, כי לא היה מיגון?
משה דוידוביץ': כי יש החלטת ממשלה – את דיברת לפני דקה, אורנה, שמעתי את זה, באמת, הבחורצ'יק שלך עשה עבודה נהדרת במיפוי של הצרכים והתקציבים.
משה דוידוביץ': מיליארד וחצי שקלים היו צריכים להיות מוקצים נכון לרגע זה.
משה דוידוביץ': כמה הוקצו?
משה דוידוביץ': 100 מיליון שקלים.
משה דוידוביץ': כמה בפועל בוצע?
משה דוידוביץ': אפס.
משה דוידוביץ': אפס ממ"דים, שנת 2021.
משה דוידוביץ': כל הזמן אפשר לספר לנו סיפורים.
משה דוידוביץ': אני ראש מועצה שמכיר איך ממשלת ישראל מקצה תקציבים כשיש אירועי קיצון כמו קורונה – שיטת הקופסאות – ואיזה שיטה נוספת שאתם יכולים למצוא לנכון להגיד כשרוצים להקצות תקציבים.
משה דוידוביץ': וכשלא רוצים להקצות תקציבים, יסבירו לנו שאין ממשלה ואין יכולת ואין סדרי עדיפויות.
משה דוידוביץ': אז אנא מכם, אני מקצר ומסיים, אף אחד לא היה רוצה להיות בוועדת החקירה הבאה שתסביר למה לתושבי קו העימות בצפון לא מגיע את מה שאותה מדינה שלי, שאני גאה בה, עשתה בדרום בעוטף עזה ב-0–7.
משה דוידוביץ': למה?
משה דוידוביץ': תודה.
אורנה ברביבאי: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.
מירב בן ארי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, אני ברשות
מירב בן ארי: כם חוזרת לסעיף 4 של פיקוד העורף על 18–24 – פניתי אלייך וייאמר שכבר אמרת לי, מירב, הנושא הזה עולה, אז כל הכבוד, זה לדעתי נושא חשוב ואי אפשר לפספס אותו.
מירב בן ארי: יש שלושה דברים שלא הבנתי ואני אשמח לקבל תשובה.
מירב בן ארי: אחד, הפרסום של ה-24, בתגובה של פקע"ר לכתבה של אלמוג בן זכרי מ"הארץ" הם באו ואמרו: בעצם אנחנו פרסמנו את זה באתר של משרד המשפטים, במכון התקנים, את השינוי הזה של 24.
מירב בן ארי: ואז אני תוהה: אם פרסמתם את זה, מה ציפיתם, שהאזרחים ייכנסו או שהקבלנים ייכנסו?
מירב בן ארי: ברור שתהיה בהלה ציבורית.
מירב בן ארי: הרי מה אמרו הנציגים של פקע"ר?
מירב בן ארי: לא ציפינו או לא חשבנו שיש סיבה לבהלה ציבורית.
מירב בן ארי: בוודאי שיש בהלה ציבורית כי אם היום מישהו בונה בית חדש, מה הוא אמור לעשות?
מירב בן ארי: לבנות עם ה-24 או לבנות עם ה-18?
מירב בן ארי: והאם הדוח שפורסם ב-2018 – הרי מה אמר ראש המטה?
מירב בן ארי: בעצם, הנשק מתקדם, הוא אמר יש איום מתפתח.
מירב בן ארי: אז האם מי שבונה היום בית חדש יעדיף לשים 24 בגלל האיום המתפתח או 18 זה עדיין בסדר?
מירב בן ארי: והוא אמר עוד משפט: אנחנו לא עושים recall – אתם יודעים מה זה recall בעולם המוצרים.
מירב בן ארי: זה לחומוס, אם החומוס מקולקל עושים לו recall, אומרים תורידו מהמדפים.
מירב בן ארי: אמר כאן הבחור והקשבתי לו – סליחה שאני לא זוכרת את השם – לא מדובר ב-recall.
מירב בן ארי: זאת אומרת, עד עכשיו מי שיש לו 18, זה בסדר, אבל מה שהיה חסר לי זה שיבואו בצורה ברורה – ואגב, אורנה אמרה את זה מאוד חד – תבוא בצורה ברורה ותגיד לאזרחים שבונים היום בית, האם בגלל האיום המתפתח עדיף 24.
מירב בן ארי: ועוד מילה אחת שהגיעה אליי מתושבי העוטף.
מירב בן ארי: הרי מה אמרו תושבי העוטף?
מירב בן ארי: אמרו לי: מירב, אם צריך, גם לא אכפת לנו שאנחנו נשלם, כמובן שהמדינה צריכה להשתתף.
מירב בן ארי: באה אזרחית ואומרת לי: אם זה יהיה לי יותר טוב, לא אכפת לי, בדקנו, זה עולה 3,000–4,000 שקל, אבל גם פה אין הבהרה מספיק ברורה בעניין הזה.
מירב בן ארי: זה מאוד מאוד מטריד אותי, עד כדי כך מטריד אותי שעכשיו סימסתי לקבלן של הבית שקניתי, שאלתי אותו מה הרוחב של החלון, כמובן שהוא לא ידע והוא אמר שהוא יבדוק אבל עניין אותי כי זה בניין חדש.
מירב בן ארי: אז אני תל אביב, מה יגידו החבר'ה בעוטף שלא קיבלו הבהרה בצורה ברורה?
מירב בן ארי: וזה מטריד אותי ואני מאוד מקווה שבאמת הם ישמעו כי כשפניתי לאורנה – ומילה אחרונה, אורנה אמרה לי: מירב, בסוף המטרה שלנו זה שהציבור יצא מפה עם תשובות, נכון?
מירב בן ארי: זה מה שאמרת.
מירב בן ארי: ועכשיו עדיין אין לנו תשובות.
מירב בן ארי: תודה.
אורנה ברביבאי: תודה, חברת הכנסת בן ארי.
נירה שפק: אני רוצה להגיד שאני לא מוטרדת, אני גם קצת המומה, כי בסוף אותנו מעניין – אנחנו באים מדיון קודם שדיברנו בו על אורך נשימה של העורף האזרחי ודיברנו על מענה לעורף.
נירה שפק: דיברנו מה אנחנו יודעים, מדינת ישראל וצה"ל, להגן, מה הפער ואיך מצמצמים את הפער.
נירה שפק: ואנחנו מדברים פה על מספר פערים שנותנים לתושבים שיבטיחו את זה שהם יישארו בחיים.
נירה שפק: אני אתחיל מההתחלה, מההצגה של ראש רח"ל.
נירה שפק: הגשתי שאילתות, אני כבר בכנסת חודשיים עם השאילתות האלה וגם קודם ואני שואלת מה קורה בתוכניות.
נירה שפק: התחילו עם תוכנית "מלון אורחים", דיברתם עליה, זה בכלל מענה כלל-ארצי שדיבר והתבסס על תשתיות ציבוריות.
נירה שפק: מזה יצאו לתוכנית אחרי 2014 על מלונית.
נירה שפק: מה השוני בין מלון אורחים הכלל-ארצי למלונית?
נירה שפק: שמלונית מדברת על שני אזורים, על צפון ודרום – קראתי את התוכניות – אחד הדגשים בתוכנית מלונית זה מענה קהילתי, שזה לקח.
נירה שפק: המענה הקהילתי, ההבנה שתושבי העוטף במקרה הספציפי שבדקתי אותו צריכים לקבל את המענה מעבר כדי לשמור על החוסן - העובדים הסוציאליים שיטפלו בהם, החינוך הבלתי פורמלי וכל הדברים האלה.
נירה שפק: התוכנית הזאת תורגלה, והינה אנחנו שומעים שהיא לא מתורגלת.
נירה שפק: תוך כדי השיחה יש ראשי יישובים שאיתי על הקו, כולל התייחסויות כמו יו"ר חולית והוא אומר לי: אני לא מבין, מה, זה רעיון?
נירה שפק: אני תרגלתי רעיון כמה שנים?
נירה שפק: אני הולך ליישוב, מדבר איתו, חוזר אליי, בודקים חדרים, מה פנוי, כל חצי שנה לראות מה קיים, וכלום.
נירה שפק: אז קודם כול בזבזתם לי זמן.
נירה שפק: וגם הצד השני.
נירה שפק: ויצא כאן יאיר גולן, ואני רוצה להגיד: חבר'ה, גמרנו, אנחנו פה התפקיד שלנו לא לבנות על הצורך ועל נדבות והלכי רוח.
נירה שפק: לבוא ולהגיד שהתנועה הקיבוצית, גדי ירקוני יודע לעשות קליטה של יישוב מול יישוב, נהדר.
נירה שפק: זה לא מענה מדינתי.
נירה שפק: כל יישוב צריך לדעת שהוא יוצא עם מה, מי קולט אותו ושהוא משולם.
נירה שפק: ראשי רשויות וראשי יישובים עד היום מבקשים לדעת – זה עלה לי כסף, תפסיקו לבנות על ההתנדבות שלי, מה השיפוי שניתן לי?
נירה שפק: מה החשמל?
נירה שפק: מה המים?
נירה שפק: מה האוכל?
נירה שפק: שהייה, קליטה, כל הדברים האלה זה היה בתוכנית.
שמואל לטקו: הסעות.
נירה שפק: והסעות.
נירה שפק: אני מזכירה שהתוכנית מחולקת.
נירה שפק: יש את צה"ל, שקולט, כולל במרחק בטוח.
נירה שפק: צה"ל הוא זה שמשנע, רשויות בעזרת צה"ל, יש תהליך העברת מקל סדורה שתורגלה בתרגילים, כולל באוגדת עזה, כולל בפיקוד הצפון, כולל בגייסות, עשינו את זה.
נירה שפק: והתרגיל אומר מי מגיע – מל"ח, משק לשעת חירום, מקבל.
נירה שפק: מה השהייה?
נירה שפק: מה משרד הפנים נותן?
נירה שפק: התהליך סדור, כתוב.
נירה שפק: מה בכל הסיפור הזה, אף אחד לא שם את האצבע עם החותמת כי אצבע עם חותמת יש לה נגררת תקציבית.
נירה שפק: אז קודם כול, בואו נקרא לילדים בשמם.
נירה שפק: ואז יש עוד תוכנית, פינוי דחק מרחק בטוח.
נירה שפק: תוכנית מרחק בטוח נבנתה לפינוי דחק על פי הערכות מצב, התייחס לזה גדי.
נירה שפק: עכשיו קרה אירוע, גזרה צפונית, דרומית, אומר: יש לי תהליך.
נירה שפק: הפינוי דחק הזה, יש לו תהליך.
נירה שפק: אז אפשר לבוא ולהגיד שתוכנית מרחק בטוח היא שווה ערך מלונית אבל בואו לא נבלבל ובואו תוציאו תוכנית, תגידו לכולם: היה מלון אורחים – לא קיים; היה מלונית – לא קיים; מרחק בטוח – בוא נקרא לו בשם החדש.
נירה שפק: כל אחד מאיתנו אומר שם, ואף אחד לא מבין על מה מדובר.
נירה שפק: ובעצם, כשענו לי על השאילתה גיליתי תוכנית חדשה, כי כשאני שאלתי את השר מיכאל ביטון מה קרה – לא הופעל מרחק בטוח, לא הופעל מלונית, נאמר לי שהופעלה תוכנית חדשה בהסדרה עם הרשויות, קראו לה תוכנית הפגות, רשום שחור על גבי לבן.
נירה שפק: ולתוכנית הפגות – לרדו – נאמר שהוקצה 6 מיליון.
נירה שפק: אני מסתכלת על הדוחות שאתם שמתם - לא אני - במדרג א' ומדרג ב' אנחנו מגיעים ל-9,000.
נירה שפק: ניתן 6,000 ועשינו את החישוב לשישה ימים כי על פי התשובה הרשמית שקיבלתי ממשרד הביטחון, השישה מיליון ניתנו לשישה ימים, זה אומר מיליון ליום.
נירה שפק: עוד לא דיברנו על כל אורך המבצע.
גדי ירקוני: לכל יום 100 מיליון כמעט.
נירה שפק: אני אומרת את מה שניתן לי, גדי, לא מה שניתן לך, אני קיבלתי תשובה רשמית.
נירה שפק: ניתנה הבהרה שיאריכו את זה.
נירה שפק: עכשיו, אם נאריך את זה באותו כסף זה אפילו לא מיליון.
נירה שפק: ואז אני עושה חלוקה ל-250 שקל שנכתב שם, הגענו למענה ל-4,000 איש, כשאנחנו מדברים על מעל 10,000 איש, זאת אומרת איפשהו החלטנו – אני מדברת רק על צמודי, סמוכי גדר – שיש 50% מהם שלא נקבל מענה.
נירה שפק: זה קודם כול הדבר הראשון בהקשר הזה שלא מסתדר לי.
אורנה ברביבאי: נירה, תשתדלי להתמקד.
נירה שפק: אני אשתדל.
נירה שפק: מה לעשות, זה דיון מאוד ארוך.
אורנה ברביבאי: אני מסכימה עם כל מילה אבל יש פה עוד הרבה דוברים.
נירה שפק: תת ועדה למוכנות העורף לא התכנסה – שזה בדיוק תפקידה – מהיום הראשון, כשאני חברה בוועדה ואני יוצאת עם מלא מסמכים, נא לגייס אותה, אז לא היינו צריכים לעשות את זה בוועדת חוץ וביטחון.
אורנה ברביבאי: אני אדבר עם מלכיאלי.
ישראל אייכלר: מלכיאלי כבר מבקש הרבה זמן להתכנס, הוא אומר שלא נתנו לו.
אורנה ברביבאי: אף אחד לא מפריע לו.
אורנה ברביבאי: להיפך.
נירה שפק: אני רוצה להתייחס לשתי הנקודות, מעבר לזה שאמרתי בואו נעשה הסדרה, קודם כול שאברם ידע מה רוצים.
נירה שפק: הדבר השני בהיבט הכללי שאני רוצה לומר – לתת לראשי רשויות, אמר גדי, הנהנו.
נירה שפק: לא יודעת, אני רוצה להעלות נקודה, אורנה, לבחינה על השולחן.
נירה שפק: אנחנו יודעים שטיל שעובר את הגבול, שעת התקפה.
נירה שפק: שעת התקפה יש לה הליך קבוע.
נירה שפק: אני אומרת, יש לנו עוד דבר.
נירה שפק: אמרו לי תושבים – הזכרתי את זה פעם שעברה – טיל שעובר את הגבול, צבע אדום, מגויסת המשפחה: אבא ושני ילדים עם האישה נכנסים למה שנקרא "שומרי החומות".
נירה שפק: הוא אומר: אני לא מבין, הפעלתם לי צו 8.
נירה שפק: יש בטל"א, מגייסים אותי למילואים, אני מקבלת 3010, משלמים לי.
נירה שפק: תגדירו מה התעריף ותשלמו לי, אני רוצה לדעת כי לא כולם הולכים עם היישוב, לחלק אין מענה.
נירה שפק: אצלנו בקיבוץ אמרו 34 חדרים, לא נכנסים כולם, רק אם נשכב אחד על השני.
נירה שפק: ויש כאלה שהולכים למקומות אחרים.
נירה שפק: עד עכשיו הם פונים לרשויות מה המנגנון, יש לי 25 מכתבים, הם מקבלים תשובה, אין לנו מושג.
נירה שפק: זאת אומרת, אני הוצאתי, הנה 18,000 שהייתי עשרה ימים עם המשפחה, רק לינה, בלי אוכל, בלי שתייה, מה אמרו להם?
נירה שפק: התשובה היא גם בתקשורת.
נירה שפק: לא רק שזה לא, גם אמרו להם שלא יקבלו ימי עבודה, המפעלים לא יקבלו.
נירה שפק: אמרו להם, זה ירד להם מימי מחלה או מימי חופש.
נירה שפק: זאת אומרת, קיבלנו חופש, לחופש הזה קוראים "שומרי החומות".
נירה שפק: התבלבלנו בהקשר הזה.
נירה שפק: ולמיגון.
נירה שפק: אני מחזיקה כאן מ-2013 מסמכים, כולל מסמך שנכתב למנכ"ל המשרד להגנת עורף, גבי אופיר, על ידי צוות מומחים על תמ"א 38.
נירה שפק: יש שם ועדה.
נירה שפק: הוצג לראש הממשלה בנימין נתניהו שנתן את ברכתו, לא נעשה עם זה כלום.
נירה שפק: העבודה כבר נעשתה, לא צריך להמציא אותה מחדש, צריך לבחון אותה ולהתייחס.
נירה שפק: בנושא המיגון אני רוצה להתייחס למה שדיבר כאן יושב-ראש פורום יישובי קו העימות.
נירה שפק: חבר'ה, הוצגו לנו תרחישי הייחוס.
נירה שפק: התפקיד שלנו זה לא רק להסתכל בדיעבד אלא קדימה.
נירה שפק: אנחנו יודעים שהגזרה הזאת היא גזרה חמה ואנחנו יודעים שהאיום על העורף שם הוא מהותי, והם באפס – תעשו סיור, עשיתי שם, עברתי יישוב יישוב.
נירה שפק: אני ממליצה לכולכם ללכת ולראות איך הם נראים שם ומה המענה, כולל המיגון הציבורי שמדברים עליו, ואין החלטה מי אחראי על מה.
נירה שפק: בהקשר הזה אנחנו צריכים להסתכל קדימה ולהגיד מה המענה שמקבלים.
נירה שפק: אני לא רוצה לחכות לעוד חצי שנה, עוד חודש, חיזבאללה וכאלה, ולהגיד מה קורה.
נירה שפק: עכשיו אני רוצה לדעת מה קורה וזה לא מופיע בתוכניות, ושמעתם אותו, זה אפס.
נירה שפק: הדבר האחרון שאני אדבר עליו – סליחה – זה הנושא של הפינוי.
נירה שפק: אני מבקשת לקבל סוף סוף תשובה מהאוצר.
נירה שפק: אנחנו מבקשים את זה כבר שלושה דיונים, מה המענה הפיצויי למה שקרה, ומזה אולי נלמד מההתארגנות על זה.
אורנה ברביבאי: חבר הכנסת אופיר סופר.
אורנה ברביבאי: תשתדלו לקצר, חברים, אנחנו נגד השעון.
אופיר סופר: בגדול, אנחנו מכירים את הסוגיה הזאת כבר לא מעט שנים ואנחנו רואים שהיא גם לא מתקדמת בצורה שראויה, ודחוף שהיא תצטרך לקרות.
אופיר סופר: אני חושב שהדברים שאמר כאן חבר הכנסת יאיר גולן – שגם היה אלוף פיקוד העורף – בהחלט זה הכיוון שצריך ללכת אליו.
אופיר סופר: צריכה להיות תוכנית סדורה, מתוקצבת באופן סדיר, עם בעל בית אחד כפי שנתן את הדגש חברי חבר הכנסת אבי דיכטר.
אופיר סופר: הייתי גם מציע – אני לא יודע אם זה קיים – זה כן עלה לדעתי בדיון בשדרות, הנושא של לעודד בעזרת מצ'ינג בנייה של ממ"דים.
אופיר סופר: יכול להיות שזה ייקח אותנו גם בניסוי וטעיה קצת קדימה, וכן, חשוב שוועדת חוץ וביטחון תקיים דיונים תכופים בעניין הזה.
אופיר סופר: זה ממש עניין של פשוט להתחיל להזיז את המערכת, לא שום דבר אחר.
אורנה ברביבאי: חבר הכנסת אייכלר.
ישראל אייכלר: קודם כול, אני רוצה להגיד שטוב מאוד שהדיון הזה מתקיים למרות שהוא מאוד עצוב ואנחנו שומעים כל כך הרבה מחדלים, אבל אם לא היו עושים את הדיון וזה היה קורה כך אז במצב חירום אמיתי היינו נמצאים במצב קשה מאוד.
ישראל אייכלר: מצד שני, אם הייתי יושב בעזה או בלבנון אצל החיזבאללה ומתרגם מה ששמעו פה, זה ממש סכנה, ולכן הייתי מעדיף שדיון כזה ייערך במקום סגור כי המחדל הוא כל כך קשה והמיגון הוא כל כך לא קיים וההתנהלות הבירוקרטית שחשבתי שזה רק במישור האזרחי והוא כל כך פוגע, שממש הסכנה הזאת היא הרבה יותר מאשר שאלה אם יש ממ"ד או לא.
ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר על מה שדיברנו כבר, בעניין הפגיעה הנפשית.
ישראל אייכלר: נניח שבעניין הפגיעה הפיזית יאמרו שיש הרבה אמצעים אחרים חוץ ממיגון, מממ"ד או משהו כזה, יש הגנה התקפית ואחרת.
ישראל אייכלר: לעניין הנפשי אין משהו אחר מאשר ממ"ד, אין משהו אחר מאשר תחושת הביטחון של האדם, ממ"ד או מקלט או מקום שאדם ירגיש שגם אם יש אזעקה, אם ייתקע שופר בעיר ועם לא יחרדו, הוא לא חייב להיכנס לחרדה.
ישראל אייכלר: היום, מאות אלפי אנשים, בעיקר ילדים וקשישים, כל אזעקה נכנסים לחרדה איומה.
ישראל אייכלר: גם כשיש להם ממ"ד זה לא כל כך נעים, בפרט בערים שנכנסו 200 פעם לממ"ד, אבל כשאין ממ"ד, תחושת חוסר האונים, תחושת חוסר הביטחון זו פגיעה נפשית שאין פיצוי ואין דרך, אחר כך אנחנו רואים אנשים עצבניים ברחובות ושואלים למה החברה הישראלית היא כל כך אלימה, בכבישים ובשיח.
ישראל אייכלר: זה הכול של חברה שנמצאת במצוקה חרדתית כל הזמן.
ישראל אייכלר: לכן, העניין של הזנחת הממ"דים והמיליארדים שנתקעו בבירוקרטיה הוא כל כך חמור, שכל מה שמדברים על חלופי תמ"א 38 וכל מיני דברים כאלה, תירוצים, חייבים להיפסק.
ישראל אייכלר: צריך לראות בממ"דים כאילו זה נשק, כיפת ברזל כזאת, כיפת ברזל נפשית לאזרחים, וגם פיזית, אבל עם הפיזית יש לי עוד אפשרויות כמו כיפת ברזל, לעניין הנפשי אין לנו תשובות אחרות מאשר תחושת הביטחון שבממ"דים.
ישראל אייכלר: לכן, כשאני מדבר על ממ"דים זה נראה כל כך בירוקרטי, זה ממש פיקוח נפש.
ישראל אייכלר: אני מבקש שהנושא הזה של הממ"דים ייכנס גם אצלכם – אצל רח"ל, גם אם זה בממשלה – וגם בעניין התקציב, בסעיף הראשון, ממ"ד לכל דירה, נקודה.
אורנה ברביבאי: חברת הכנסת יעל רון, בבקשה.
יעל רון בן משה: קודם כול, תודה, כבוד היושבת-ראש, על קיום הדיון.
יעל רון בן משה: אני מבולבלת פה בכלל מהתפקידים.
יעל רון בן משה: אני הייתי מצפה שהאנשים שזו האחריות שלהם – החירום האזרחי – יבואו ויגידו לנו: חבר'ה, יש פה בעיה.
יעל רון בן משה: מה שקורה זה שאנחנו אומרים יש פה בעיה ואתם מספרים לנו על הבירוקרטיה ועד כמה זה קשה לעבוד עם משרדי הממשלה.
יעל רון בן משה: אז אני, גם כתושבת קו עימות, גם כמי שהייתה מנכ"לית בשלטון המקומי, אומרת לכם היום יש בעיה.
יעל רון בן משה: אני לא יודעת למה נציג האוצר לא נמצא כאן.
יעל רון בן משה: אנחנו שומעים מ-2018 את סיפורי האין תקציב, יש תקציב.
יעל רון בן משה: כמו שכבר נאמר כאן, יש החלטת ממשלה, משרד האוצר יודע לתקצב בקופסאות ובשיטות אחרות, וכדאי שיעשה את זה גם כאן.
יעל רון בן משה: והייתי מצפה שאתם, אנשי המקצוע, שזו הסמכות שלכם, זו האחריות שלכם, תבואו יחד איתנו לאוצר ולא תספרו לנו שהכול בסדר כי לא הכול בסדר, אלא אם אנחנו לא מבינים את תרחיש הייחוס.
יעל רון בן משה: על כל הנושא של תוכנית הפינוי בצפון לא שמענו בכלל, לא הייתה פה מילה על זה – אולי אני פספסתי אבל לדעתי אין פה התייחסות.
יעל רון בן משה: אני חושדת שאין תוכנית כזו, אני יודעת לאן היישוב שאני גרה בו היה אמור להתפנות ועד כמה זה לא רלוונטי.
יעל רון בן משה: אם יש על זה תוכנית אז בואו תציגו את זה.
יעל רון בן משה: אני חושבת שחסר בתרחיש הייחוס – ואני לא יודעת אם כדאי לפתוח את זה כאן מכיוון שזה דיון פתוח – ההתייחסות איך מפנים תושבים תחת אותם מספרים שראינו של טילים או רקטות.
יעל רון בן משה: אני חושבת שזה יהיה מאוד מאוד בעייתי, אני מכירה את זה מתפקידי הקודם כמנכ"לית בשלטון המקומי, הראו לנו סקירה איך הכבישים עומדים להיראות ואני לא יודעת אם אפשר בכלל יהיה לעשות את התוכניות, שאולי קיימות ואולי לא, אנחנו לא יודעים, לא נאמר לנו על זה פה כלום.
יעל רון בן משה: נאמרה פה מילה קודם לגבי מוסדות רווחה עם התייחסות לבית הסיעודי בשלומי.
יעל רון בן משה: גם לשם לדעתי אין יכולת לפנות, צריך להתייחס לזה – מאה קשישים מונשמים, במצב של כביש סגור, אני לא יודעת איך מפנים את זה.
יעל רון בן משה: זה לפתחנו, שלומי זה על הגבול, מי שלא מכיר.
יעל רון בן משה: קצת אני מרגישה שאנחנו מתכוננים למלחמה שהייתה ב-2006, אני אז גרתי בבית ללא ממ"ד, עם ילדים, אני יודעת בדיוק מה התחושה, וביישוב שלי עדיין רוב הבתים לא ממוגנים, לא ממוגנים וכנראה גם בלי יכולת לפנות.
יעל רון בן משה: לא התייחסנו כאן לזה שמספר ימים או שעות אולי לא נהיה עם חשמל, אולי לא נהיה עם מים.
יעל רון בן משה: אני לא יודעת איפה מתכוונים לדון בדבר הזה ולתת תשובות.
יעל רון בן משה: אני מצפה כן מכם, ראיתי את תגובות הפנים, ובמקום להגיד הכול בסדר אז להגיד הכול מאוד לא בסדר וצריך עכשיו להקים קול צעקה ולפתור את זה.
יעל רון בן משה: ותודה גדולה לראשי הרשויות, לשלטון המקומי – כאמור, אני מגיעה משם – שנמצאים עם התושבים, שמרימים קול זעקה.
יעל רון בן משה: זה לא סמכות ראש עיר לעסוק בדבר הזה, ובכל זאת הם עושים את זה, גם גדי בדרום, גם משה דוידוביץ' בצפון, ותדעו שאנחנו אתכם בדבר הזה ואנחנו נמשיך לקדם אותו.
אורנה ברביבאי: חבר הכנסת קרעי.
שלמה קרעי: תודה, גברתי היושבת-ראש, אני יושב כאן כבר שעתיים ומרגיש קצת שאנחנו מנותקים מהמציאות.
שלמה קרעי: רק ממש לפני כמה ימים כל הדרום היה תחת אש – ילדים, עשרות אלפי אנשים שכשיש אזעקה לא יודעים לאן ללכת, מתחבאים מתחת למיטה, בורחים לחדר מדרגות, הולכים בין קירות פנימיים, ילדים שנושאים צלקות לכל החיים בגלל הסיפור הזה שיש כל כך הרבה מקומות לא ממוגנים, עיר שלמה, אשקלון, וראש העיר היינו אצלו וכולנו יודעים ומבינים את הכול, ואנחנו כאן מדברים על תוכניות וראש העיר אומר: לוקח שש, שבע שנים בוועדה מחוזית במקרה הטוב, ועשר שנים ויותר במקרה הפחות טוב.
שלמה קרעי: איך אנחנו יכולים להרשות בכלל שיקרה מצב כזה?
שלמה קרעי: אני חושב שהקורונה לימדה אותנו שכשאנחנו רוצים משהו אנחנו יודעים להשיג אותו יפה מאוד.
שלמה קרעי: פתחנו כאן קופסאות תקציביות ועשרות מיליארדים בלי להניד עפעף, הכול עבר באישור מאוד מאוד מהיר, אני לא חושב שהבעיה הזאת שניצבת לפתחנו היא פחות חמורה – אם זה באשקלון, אם זה במרחבים או בחלק השני של שדות נגב, או בכל מיני מקומות מסביב לקו העימות הזה בצפון ובדרום, צריך להביא פתרון.
שלמה קרעי: ואם צריך למנות פרויקטור כמו שמינו לקורונה ואם צריך לייצר איזשהו מסלול עוקף בירוקרטיה בוועדות מחוזיות, זה מה שצריך לעשות, ולהקצות את כל התקציבים הנדרשים כדי שחלילה בסבב הבא, שלא יבוא עלינו, הדברים האלה כבר לא יקרו ולפחות העורף יהיה מוגן ויהיה רגוע יחסית, ונוכל לאפשר לצה"ל ולכוחות הביטחון לעשות את מה שנדרש.
אורנה ברביבאי: חבר הכנסת בן גביר.
איתמר בן גביר: אני מצטרף לכל קודמיי ואני שומע את הדברים, פשוט צובט את עצמי.
איתמר בן גביר: מישהו כאן אמר על ועדת חקירה שאולי תקום.
איתמר בן גביר: אני חושב שכבר צריכה לקום ועדת חקירה נוכח ההתנהלות שאנחנו שומעים כאן, ואין אפליות כנראה בתחום הזה.
איתמר בן גביר: זה גם הדרום, זה גם הצפון, מפקירים את כולם.
איתמר בן גביר: אני אישית לא יכול להבין את זה, איך ממשלת ישראל מקבלת החלטה ואין מישהו שבודק שמיישמים את ההחלטה.
איתמר בן גביר: אני נותן לעוזר שלי משימה, אני בודק למחרת בבוקר אם הוא עשה אותה.
איתמר בן גביר: אז או שמישהו כאן עשה איזושהי פיקציה או שמישהו נרדם בשמירה, אבל אני סבור שלדברים לא נורמליים צריך להתנהל לא בצורה נורמלית.
איתמר בן גביר: אני אסביר מה אני אומר.
איתמר בן גביר: אני הייתי רוצה כאן איזשהו ייעוץ משפטי של הוועדה כדי להבין מה הכלים של הוועדה, גברתי היושבת-ראש.
איתמר בן גביר: אני רואה איך את מנהלת את הדיונים ביד רמה, ומקבלת ודורשת, וטוב שכך, ובאמת יישר כוח.
איתמר בן גביר: באמת, תן תשובה מכאן ותן תשובה מכאן ותן כאן ותן כאן, וליבי ליבי איתך ובאמת על העבודה החשובה שאת עושה.
איתמר בן גביר: אבל – וזה האבל הגדול – מה הכלים שלנו בתור ועדה?
איתמר בן גביר: יכול להיות שצריך כאן לשאול את הייעוץ המשפטי.
איתמר בן גביר: אני לא יודע, אני הייתי אפילו הולך למחוזות, אולי הוועדה צריכה להגיש בג"ץ, אני לא יודע, אנחנו צריכים לחשוב.
שלמה קרעי: בן גביר, אל תתחיל עם רעיונות.
איתמר בן גביר: לא, לא, אני אומר לך: אני שומע את הדברים ואין תשובה, אף אחד, אין דין ואין דיין.