GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חזי משיטה: תמורת תשלום ממוצע, כמובן, של 10 מיליון שקל אנחנו רוכשים את הדברים האלה.
חזי משיטה: אבל צריך לזכור שבתי הלוחם נמצאים במקומות מסוימים בלבד, בערים המרכזיות – בתל-אביב, בחיפה, בירושלים ובבאר-שבע – והם לא יכולים לספק לכל נכי צה"ל.
חזי משיטה: עובדה היא שיש רק 12,000 נכי צה"ל שהם חברים בבתי הלוחם.
חזי משיטה: כל היתר משתמשים בשירותים שאגף השיקום עושה איתם התקשרות.
חזי משיטה: זה מאות מכונים של פיזיותרפיה וטיפולים פרטיים שהם עושים.
חזי משיטה: אתן רק דוגמאות: בבית אייל בצפון, בבית החולים שיבא, במועצה האזורית מבואות חרמון, בעלי נגב ועוד.
חזי משיטה: הם ספקים שלנו, כדי לאפשר לכלל הנכים לקבל את הטיפולים האלה שעולים כאן.
חזי משיטה: טיפול בבתי הלוחם, שהם בתי לוחם מפוארים, כפי שעידן אמר, אין להם אח ורע בעולם, ואני חושב שהם עושים עבודה מצוינת.
חזי משיטה: אגף השיקום מקיים את הפעילויות לנכי צה"ל, מתקנים מהצפון ועד הדרום, פעילות של תשעה מועדונים בניהול של אוניברסיטת בר-אילן ומרכז שנמצא על יד בית החולים שיבא בסדנה לפוסט-טראומה.
חזי משיטה: יש לנו את בית מרגוזה ביפו שמטפל בפגועים הקשים ביותר, פגיעות ראש בעיקר, על מנת שתהיה להם סיבה טובה לצאת מהבית, מהבית הראשון שלהם, כדי לעשות פעילויות.
חזי משיטה: אנחנו עושים את זה בכל הארץ, כפי שאמרתי, בפיקוח ישיר של העובדים הסוציאליים של המחוזות.
חזי משיטה: אנחנו מאוד גאים בעשייה הזאת.
חזי משיטה: אני חושב שהדברים נאמרו בחלקם – אני רוצה להגיד שזו זכאות קיימת.
חזי משיטה: אורן קיבל את אופני הטנדם שלו מאיתנו, כמו גם דברים אחרים.
חזי משיטה: אני לא רוצה להיכנס לשמות ולחשוף מי מקבל מה.
חזי משיטה: אנחנו מאוד גאים במה שאנחנו מסוגלים לספק להם על-פי חוק.
חזי משיטה: אנחנו מאוד גאים במה שאנחנו יכולים להביא לוועדות חריגים כדי להרחיב את הנתינה שלנו.
חזי משיטה: אנחנו מאוד מאוחדים יחד עם ארגון נפגעי פעולות האיבה בביטוח לאומי.
חזי משיטה: יש לנו ועדת ל' שלפעמים אם יש מצוקה ואי-אפשר לפתור אותה, אז בוועדת ל', שבראשה עומדת שופטת, אנחנו יכולים לדרוס את החוק ולהביא ישועה גדולה לנכה במצוקה שהחוק לא אפשר לנו לתת לו את הסעד, ואנחנו עשינו נפלאות בפלטפורמה הזאת של ועדת ל'.
חזי משיטה: אני שוב אומר: ביום הזה, אני באמת רוצה לברך את כלל נכי צה"ל.
חזי משיטה: בהזדמנות הזאת, אני מאחל להם אריכות ימים ובבריאות טובה.
חזי משיטה: אני מזמין שוב את ראש השדולה ואת השדולה עצמה לבקר באגף השיקום במשרד הביטחון, ללמוד מה עושים, כמה עושים, לטובת מי עושים ומי הם האנשים שעוסקים בזה יומם וליל.
חזי משיטה: תודה רבה לכם.
צבי האוזר: עוזי דיין, יושב-ראש השדולה, בבקשה.
עוזי דיין: היום זה יום חגיגי.
עוזי דיין: זה יום של הודיה.
עוזי דיין: נשתדל לא לקלקל את זה.
עוזי דיין: מה עוד שבחדר הזה לא צריך לשכנע אנשים.
עוזי דיין: אני אשכנע את אורנה שזה חשוב?
עוזי דיין: ! את עמאר?
עוזי דיין: ! את יאיר?! את דיכטר?! בקיצור, כולם – מה, אני אשכנע אותם?
עוזי דיין: !
עוזי דיין: נמצא איתנו אופיר סופר – אחרי הקרב בשכם אני נתתי לו צל"ש לא על הפציעה אלא על גבורה שהוא גילה שם.
עוזי דיין: אין פה מה לשכנע אחד את השני.
עוזי דיין: דבר שני – שימו לב, ובואו ונודה בכך, שאנחנו במקום שבו שבעים מהבטחות, ואנחנו צריכים נורא להיזהר בסיפור הזה, בגלל שהיו הבטחות שנים ארוכות.
עוזי דיין: כולם אומרים שחייבים להפעיל את החוק, זה ערכי, מוסרי וכו'.
עוזי דיין: אז אני אנסה להיות מעשי.
עוזי דיין: יש חוק אחד שעומד על הפרק – הוא לא הדבר הכי חשוב.
עוזי דיין: הדבר הכי חשוב זה רפורמה יסודית באגף השיקום ובהתייחסות של משרד הביטחון.
עוזי דיין: אבל, בית הלוחם הוא דבר שנורא צריך אותו היום.
עוזי דיין: חזי נתן כדוגמה את בית אייל, אבל סגרו את בית אייל.
עוזי דיין: למה סגרו אותו?
עוזי דיין: – כי לא היה כסף להמשיך להחזיק אותו.
עוזי דיין: אני יודע, כי אני תורם שם כסף כל חודש.
עוזי דיין: אז, אל תספרו לי על בית אייל.
עוזי דיין: לכן, אנחנו צריכים לא להגיע למצב הזה.
עוזי דיין: מה שקורה עם החוק של בתי הלוחם הוא שאנחנו צריכים לקחת את עצמנו – הליכוד עם האוצר וכחול לבן, וכל השאר ממילא יצטרפו – ולהעביר אותו ולא לתקוע אותו בוועדת שרים לחקיקה כבר שלושה חודשים, לדעתי.
עוזי דיין: זה חוק עם פ' והכול.
עוזי דיין: הגיע הזמן לשלם את הסיסמאות האלה.
עוזי דיין: למרות הקורונה, למרות המצב ולמרות שהזוגיות שלנו ידוע איך היא, יש דברים שלגביהם מתגברים ועושים אותם.
עוזי דיין: כנ"ל לגבי המקור התקציבי.
עוזי דיין: אם יש בעיה של מקור תקציבי, אני הצעתי כך: לאוצר ולמשרד הביטחון – חצי-חצי.
עוזי דיין: אתם לא יודעים להסתדר?
עוזי דיין: אז אני אומר לכם: משרד הביטחון, תכסו את זה מתקציב הביטחון.
עוזי דיין: הייתי ראש אג"ם, וגם יאיר היה.
עוזי דיין: יש פה אנשים שיודעים בדיוק איך בנוי התקציב.
עוזי דיין: אני לא חושב שהוא בזבזני, ואני לא חושב שזורקים כסף סתם.
עוזי דיין: אני לא חושב את כל זה.
עוזי דיין: אבל, אם היו מעמידים לי ברירה "אתה מכסה את זה או שזה לא יהיה", אז לקחת את זה כן מתקציב הביטחון.
עוזי דיין: לגבי חוק בתי הלוחם, כולו בנוי על דבר פשוט: במקום שהמדינה תיתן 17% - היא תיתן 70%.
עוזי דיין: זה כל מה שאני אומר.
עוזי דיין: זה עולה כסף.
עוזי דיין: כמה זה יעלה?
מאיר כהן: עוזי, משרד הביטחון לא יכסה את זה.
מאיר כהן: למרות שזה יום חגיגי, גם אתה יודע וכל אחד מהיושבים כאן, ושנה שלמה עבדנו על זה, שמשרד הביטחון לא יכסה את זה.
מאיר כהן: לא יקרה מצב כזה.
עוזי דיין: תכף אבהיר.
מאיר כהן: הוא אומר: אני לא אכסה.
מאיר כהן: אתם רוצים?
מאיר כהן: – תביאו כסף תוספתי.
עוזי דיין: אמרתי: אם אי-אפשר – אפילו משרד הביטחון נותן.
עוזי דיין: אחרת, אתם רוצים?
עוזי דיין: – חצי-חצי.
עוזי דיין: הם לא רוצים?
עוזי דיין: אני חושב שלמרות הקורונה, את זה הייתי לוקח מכל דבר אחר.
עוזי דיין: פשוט מצביע על זה שיש מקורות שאפשר.
עוזי דיין: אתה צודק בזה שעובדה היא שלא הצלחנו, ותכף אגיד מילה על זה ואני לא רוצה להרחיב.
עוזי דיין: לכן, צריך להעלות את ה-17% ל-70%.
עוזי דיין: יתווכחו המון, וזה יהיה 60% – בסדר, 60%.
עוזי דיין: מה עוד שבאים אנשים ואומרים: תעשו לנו מאצ'ינג על הכסף שנכים משלמים כדמי חבר.
עוזי דיין: יש דברים אחרים, החל מביטול מבחן ההכנסה וכלה ברפורמה שאמרתי.
עוזי דיין: יש את המתודה – אתם יודעים שאין מתודה כתובה?
עוזי דיין: יש ספר כזה, תוכנית של איל בן-ראובן.
עוזי דיין: ביקשו ממנו שיעשה תוכנית.
עוזי דיין: הוא עשה תוכנית וכו'.
עוזי דיין: אפשר להתווכח מי אישר וכמה אישר וכו', אבל כתוב בדיוק ויש איזה שמונה נקודות שצריך לעשות את זה, ואני לא אחזור על זה.
אבי דיכטר: עוזי, זו לא תוכנית בן-ראובן – זו ועדה שהקים מנכ"ל משרד הביטחון.
אבי דיכטר: איל היה חבר בוועדה הזאת.
אבי דיכטר: צביקה, אני אומר לך שהם שמו מסטר-פיס (master piece).
אבי דיכטר: אם לא ראיתם את התוצר, אני ממליץ לכם לראות את זה.
אבי דיכטר: זה מסטר-פיס.
אבי דיכטר: חודשים עבדו על זה, וסוף-סוף יש תוכנית.
אבי דיכטר: זאת אומרת, זה לא שאתה לוקח רכיב אחד.
אבי דיכטר: יש תוכנית שלמה.
עוזי דיין: זו גם תוכנית מעשית ולא רק עקרונות.
עוזי דיין: זו תוכנית.
עוזי דיין: תתחילו ממשהו: הלומי קרב – אין להם אפילו מרכז.
עוזי דיין: אין לזה מתודה.
עוזי דיין: יש את בית קיי; אני לא רוצה לעשות במקום זה, אבל אם רוצים – אפשר להתחיל מחר בבוקר לעשות את זה.
עוזי דיין: דבר אחרון – הבוקר היה דיון על סיפור חוק השכר הממוצע, שבין השאר פוגע קשות בנכי צה"ל שגם כך כבר בשנה האחרונה לא עשו איתם אפילו את ההתחשבנות, שצריך לעשות אותה על-פי חוק, לגבי התגמולים.
עוזי דיין: זה עלה לאישור בוועדת העבודה והרווחה – מה שהיה ב-2019, ולגבי 2020 עוד לא עשו את ההתחשבנות.
עוזי דיין: זה לבד 13.5% בערך?
עוזי דיין: בסוף, יש הבטחה מהבוקר – צר לי שאני אומר עוד פעם "הבטחה" – של משרד האוצר ומשרד הביטחון שעד הערב הם סוגרים את זה.
עוזי דיין: אז, סימן שאפשר.
עוזי דיין: אם אפשר וזה קורה, נראה בערב.
אורנה ברביבאי: עוזי, בהנחה שזה יתממש.
אורנה ברביבאי: אל - - -
עוזי דיין: ויהי בוקר ויהיה ערב...
עוזי דיין: לכן, יושב-ראש הוועדה, אני מציע לוועדה שלנו: זה הוצג אצלנו.
עוזי דיין: חזי משיטה היה פה ודיברו ועסקו בזה, ויש סיכום של הוועדה.
עוזי דיין: לדעתי, הסיכום של הוועדה לא מתממש.
עוזי דיין: אמרנו שנבדוק אחרי 45 יום.
עוזי דיין: בואו נעשה פעם בשלושה חודשים סיכום של כל הדברים שהחלטנו.
עוזי דיין: יכול להיות שזה ירגיז, אבל נראה מה עושים עם זה.
עוזי דיין: בקיצור, הדבר הזה ממש בידינו.
עוזי דיין: אני אומר פה: בנושא הזה אני לא אתחשב – לא בהסכמות קואליציוניות ולא בריבים קואליציוניים וכו'.
עוזי דיין: נפצעתי שלוש פעמים, ולדעתי, באמת נורא קל.
עוזי דיין: כי כשקמתי ראיתי שהיד עובדת והרגל והצלחתי לקום.
עוזי דיין: וואלה, לא היה מאושר ממני.
עוזי דיין: מי שנפצע יודע שהדבר הראשון שהוא חושב עליו זה "בוא נראה מה נשאר בדיוק ומה לא נשאר".
עוזי דיין: אתה רואה אנשים ששילמו כך.
עוזי דיין: מה ההבדל בינינו?
עוזי דיין: ממש מזל, ולא איזושהי מיומנות מיוחדת.
עוזי דיין: זה סתם מזל.
צבי האוזר: מיכל וונש, אני מבקש שזה יהיה ממש שתי דקות כי, בעצם, כבר סיימנו את הזמן, אבל יש פה עוד מספר חברי כנסת שרצו לדבר.
מיכל וונש: אין בעיה, שתי דקות.
מיכל וונש: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה רבה לעידן ולאייבי שאתם חולקים; לוקחים כמשפחה שכולה שנפגעת פעולות איבה.
מיכל וונש: אני מכירה ומעריכה את הצורה שרואים את זה כערבות הדדית וכמובן את הכריכה יחד של הנושאים הללו, ולא לוקחת את זה כמובן מאליו כיוון ששנים זה לא היה כך.
מיכל וונש: חבריי וחברותיי בוועדה הזאת, אני רוצה לקחת את הדיון הזה למקום – אני מודה גם לעוזי שהעלה פה את נושא בית אייל, כי אני מקבלת הודעות מאורנה שמעוני שכבר כל כך חולה ומחזיקה את בית אייל בכל השנים האלה בלי פרוטה מהמדינה – של דיון שכבר היה סביב השולחן הזה, וזה בנוגע לאחריותנו לריבונותה של מדינת ישראל שמכירה באחריותה, והעוגה של התרומה שראינו מייצגת בכלל את כל מה שאנחנו קוראים לו המגזר השלישי או החברה האזרחית שבעצם נכנסו בתוך נעלי המדינה בתעדוף של דברים שאמורים להיות הערבות ההדדית שעל בסיסה קמה וקיימת מדינת ישראל.
מיכל וונש: אני רוצה להזהיר אותנו מהצונאמי שלאחר מגפת הקורונה הכלכלית, הבריאותית, החברתית והנפשית, כיוון שהתורמים הפילנטרופיים שאתה פגשת בטורונטו ובניו-יורק, ואני מכירה היטב, לא רק שואלים כבר אותך – הם כבר אומרים: אין לנו את היכולת.
מיכל וונש: הם מחזיקים את הקהילות של עצמם.
מיכל וונש: בתי הספר קורסים, בתי הכנסת קורסים ובתי הקהילות קורסים.
מיכל וונש: אנחנו יכולים להפסיק להידפק על דלתות ולהפסיק לפשוט יד, כיוון שאין ולא יפתחו את הדלת.
מיכל וונש: אני כבר מודיעה לנו.
מיכל וונש: אני חושבת שיש פה גם את ההזדמנות שלצד המשבר, ופה אני מתחברת למה שאמר עוזי.
מיכל וונש: יש גם פתרונות יצירתיים שמדינת ישראל חייבת למצוא אותם בכלל בנושא הזה, אם זה פטור מארנונה וממע"מ ושהארגונים הללו, שבעצם נכנסים לנעלי המדינה ומספקים שירותים לאזרחי מדינת ישראל – צריך למצוא את הפתרונות הללו, והרבה מאוד פעמים זה רק לא לעמוד בדרכם ולגבות מהם גם מיסים בנוסף לעבודתם, ובטח ובטח שחייבים למצוא את הפתרונות התקציביים שמראים על התעדוף של הערכים הללו.
מיכל וונש: בסופו של דבר, אני אומר מכיוון אחר, שאני נתקלת בו כיו"ר הוועדה להתמודדות עם סמים ואלכוהול וההשלכות של הנושא, גם הזה.
מיכל וונש: בסופו של דבר, זה גם עולה למדינה בריבית דריבית, הרבה יותר ממה שהיינו משלמים לו היינו עושים ומייצרים תוכניות הוליסטיות ארוכות טווח שמטפלות בכל הספקטרום ממניעה, כמובן חינוך וטיפול וליווי לאורך כל הדרך גם בנושא החיוני הזה – ביום זה ובכל שאר ימות השנה.
מיכל וונש: תודה שאתם פה, ותודה, אדוני היושב-ראש.
משה יעלון: אני רוצה לדבר על נושא פצועי צה"ל וגם נפגעי פעולות איבה, כמי שמכיר את הנושא גם כחבר בארגון וגם כשר הביטחון.
משה יעלון: קודם כול, צריך להיאמר המובן מאליו: ההוקרה לפצועי צה"ל שמלחמתם לא מסתיימת, וגם נפגעי פעולות האיבה – ממשיכים להילחם כל חייהם יום-יום בשיקום.
משה יעלון: מדינת ישראל חייבת להיות אחראית לשיקומם ולעתידם גם של פצועי צה"ל וגם של נפגעי פעולות איבה, כדי להחזיר אותם למעגל חיים נורמלי, משפחתי ויצרני, וכך צריך לראות את זה.
משה יעלון: מה שעומד כאן בפנינו, ואני מכיר אותו גם מזווית ראייתי כשר הביטחון, הוא, בעצם, תוצאה של זה שקם ארגון נכי צה"ל, כמו בתי לוחם, ובעצם משרד הביטחון, כשמדברים פה על המימון, נתן את מה שנתן כתוספת לאחר תשלום דמי חבר, שגם אני משלם, וגם הפילנתרופיה שאפשרה לארגון להתקיים.
משה יעלון: ברגע שהתרומות ירדו בזמנו, התמיכה עלתה מ-7 מיליון ל-25 מיליון.
משה יעלון: במצב הנוכחי, זה ודאי לא מספיק, ולכן צריך לקבוע פה כלל, ויכול להיות שזה 50%-50% מאצ'ינג שמאפשר לבתי הלוחם להתקיים גם במצב שבו הפילנתרופיה יורדת.
משה יעלון: הדבר האחר שצריך לטפל בו זה רפורמה בנושא נגישות אגף השיקום לפצועי צה"ל.
משה יעלון: זה נושא שהתחלתי איתו בזמנו, ולצערי, לא הושלם.
משה יעלון: נכנסו פה כל מיני אירועים כמו ועדת גורן, שהמסקנות שלה לא היו לרוחי והתנגדתי להן ובסופו של דבר זה הוחלט.
משה יעלון: לכן, יזמנו אז חקיקה – היא לא הושלמה.
משה יעלון: אני מדבר על 2016, שאז עזבתי את משרד הביטחון.
משה יעלון: עד עכשיו היא לא הושלמה.
משה יעלון: לכן, אנחנו, כחברי כנסת, ללא הבדל בין מפלגות צריכים להוביל את זה.
משה יעלון: עוזי מוביל את זה כשדולה, וכולנו צריכים להירתם לזה.
משה יעלון: הדבר האחרון, שאני רוצה להתייחס אליו, הוא הלומי קרב.
משה יעלון: לטעמי, זה הנושא הכאוב ביותר בתחום הטיפול בפצועים, משום שהפציעה איננה נראית.
משה יעלון: אני מצאתי את עצמי, כרמטכ"ל, ראשון שמבקר בסדנת גל בתל-השומר, ואני מלווה את זה גם לאחר שהשתחררתי ועמדתי בראש עמותה שמטפלת בפציעות, שריטות, של הלומי קרב עד היום.
משה יעלון: כל הנושא הזה מחייב טיפול בסדר-גודל שונה של המדינה, דרך משרד הביטחון, בהלומי הקרב.
אופיר סופר: אגיד בקצרה שאני רוצה לברך את יושב-ראש ארגון נכי צה"ל על כך שהוא מכניס רוח רעננה ובריאה, ואני אומר את זה מהיכרותי משנים קודמות עם הארגון, ועכשיו אין ספק שהוא לוקח את זה למחוזות אחרים – למקומות בריאים וטובים.
אופיר סופר: אני רוצה גם להודות למפקדי ושותפי בעניין הזה, חבר הכנסת עוזי דיין, ולאייבי מוזס.
אופיר סופר: זהו, זה מה שאני רוצה לומר.
אופיר סופר: מייד אחרי הישיבה כאן יש באודיטוריום מופע של אביחי הולנדר, נפגע פוסט-טראומה, ועוד לוחם נוסף.
אופיר סופר: בקיצור, אם אתם יכולים, תגיעו.
אופיר סופר: זה חשוב.
יאיר גולן: אני דווקא לא רוצה לחזור פה על דברים.
יאיר גולן: נדמה לי שבאיזשהו מקום לא שמנו דגש מספיק על נפגעי פעולות האיבה.
יאיר גולן: חיים בינינו היום 3,241 יתומים, 120 יתומים מאב ומאם, 817 אלמנים ואלמנות ו-897 הורים שכולים.
יאיר גולן: זה מה שיש לנו היום.
יאיר גולן: הם מטופלים על-ידי המוסד לביטוח לאומי, אבל נדמה לי שיהיה נכון להעמיק וללמוד יותר לעומק את הנושא.
יאיר גולן: אני חושב ששיתוף הפעולה עם ארגון נכי צה"ל ראוי לכל שבח והוא מרשים ביותר, אולם אני משוכנע שיש פה עוד פערים במישור התעסוקתי, הפסיכולוגי ואחר שדורשים תשומת לב רבה יותר.
יאיר גולן: אני רוצה לומר דבר אחד לסיכום: זה שראינו פה תמונה תקציבית כפי שהוצגה על-ידי עידן זה דבר שחייב להשתנות ומיד.
יאיר גולן: זה פשוט לא יעלה על הדעת.
יאיר גולן: מערכת ביטחון שמממנת רק 17% בתקצוב ישיר של הטיפול בנכי צה"ל זה פשוט בלתי מתקבל על הדעת.
אורנה ברביבאי: זה רק בבתי הלוחם.
יאיר גולן: נכון.
יאיר גולן: נכון שיש לנו את התקצוב של הנכים עצמים שמשלמים מיסים וכן הלאה וכביכול זה יורד מהקצבה, ואני מכיר את המערכת.
יאיר גולן: אבל, עדיין יש פה פער שהוא פער בלתי-נסבל.
יאיר גולן: לא 36% צריכים להיות מתוך התרומות.
יאיר גולן: זה דבר שאנחנו פשוט לא יכולים להסכים עמו.
יאיר גולן: נדמה לי, שבמיידי צריך לוודא שהתקציב עובר כדי לכסות על השנה הזאת שהיא שנה מיוחדת.
יאיר גולן: הנושא הזה חייב להיפתר באופן עמוק, מהותי ולאורך זמן.
צבי האוזר: חבר הכנסת שטרן.
אלעזר שטרן: קודם כול, אני מכיר גם את הארגון הרבה שנים.
אלעזר שטרן: אני צריך להגיד לעידן: אני חושב שכמו שהודגשה פה, ולא סתם, האחדות בתוך הארגון עכשיו – היא מאוד מאוד מאוד חשובה.
אלעזר שטרן: היא הפריעה לנו גם כחברי-כנסת הרבה מאוד שנים, ואני מקווה שבאמת זה ציון דרך.
אלעזר שטרן: אנחנו גם מכירים, כמו שכולם מכירים פה, את תחילת העבודה.
אלעזר שטרן: מה שאייבי אמר פה ועידן תיקן אולי על ערבות הדדית זה רק הוכחה למה שחבר הכנסת מאיר כהן העיר: זה לא עסק של משרד הביטחון.
אלעזר שטרן: זאת אומרת, אם חיילי צה"ל ונכי צה"ל, מישהו חשב שאתה אחראי עליהם גם אחרי שהם כבר היו מתוך תקציב הביטחון, אין ספק שהערבות ההדדית הזאת והחיבור של נפגעי פעולות האיבה – אין קשר למשרד הביטחון.
אלעזר שטרן: יש קשר של לב, של ערבות הדדית.
אלעזר שטרן: אבל, לגבי תקציב זה לא יכול להיות שזה על התקציב, והמדינה לפחות על זה צריכה לתת את התוספות.
אלעזר שטרן: הדבר אחרון, ובוגי ציין את זה וגם אופיר פה ומוביל את זה בכנסת, הוא שאני חושב שהכניסה הזאת לנישה של הלומי קרב, לפציעות שלא רואים אותן – צריך רק להוסיף שבדרך-כלל, ואני אומר את זה בכאב גדול, יש להם גם פחות הזדהות עם החברה בגלל שלא רואים דם ולא רואים את הנכות בעין.
אלעזר שטרן: זה אתגר חשוב מאוד, שאני שמח שהתעוררנו אליו – לפחות עלי אני מעיד – כולנו אולי אפילו קצת מאוחר מידי, אבל מוטב מאוחר.
אלעזר שטרן: .. תודה.
צבי האוזר: חבר הכנסת חמד עמאר.
חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני רוצה לברך את כולם.
חמד עמאר: אני רוצה לברך את נכי צה"ל.
חמד עמאר: אני מאוד שמח לשמוע שארגון נכי צה"ל מאוחד היום, כי אני זוכר שלפני כמה שנים קיימנו דיונים כאן, בכנסת, וראינו את המלחמה הקשה שהייתה בתוך הארגון.
חמד עמאר: כל הכבוד לכם שהתאחדתם ונהייתם יד אחת.
חמד עמאר: מדינת ישראל יכולה לתת להרבה ארגונים אזרחיים תמיכה של 75%, ודווקא לארגון נכי צה"ל היא באה ונותנת תמיכה של 17% – אני חושב שזו תעודת עוני שלנו, של המדינה, שאותם אנשים שתרמו את גופם בעצם למען המדינה הם שצריכים לחפש תרומות, לנסוע לחוץ-לארץ להביא את התרומה ולדאוג לקבל עוד תרומה ועוד תרומה, והתרומות הן יותר מאשר התמיכה תומכת בארגון נכי צה"ל.
חמד עמאר: אני חושב שזה חייב להשתנות.
חמד עמאר: אתמול, בגלל הדיון הזה, התקשרתי לנכה צה"ל ודיברתי איתו.
חמד עמאר: כשהוא סיפר לי שקשה לו, שעושים לו מלחמת עולם בשביל לקבל פרותזה שמתאימה לו ולאשר לו את הפרותזה זו, לא האמנתי למה ששמעתי ממנו.
חמד עמאר: כשהוא סיפר לי שהוא צריך להגיע לוועדה למלווה, כשהוא מרגיש שם שהוא מרמה את המדינה – נותנים לו את ההרגשה הזאת שהוא מרמה את המדינה, שהוא משקר, שכל המטרה שלו היא רק להוציא עוד ועוד – אני חושב שכל הנושא הזה צריך להשתנות.
חמד עמאר: ההסתכלות על נכי צה"ל צריכה להשתנות.
חמד עמאר: אגף השיקום צריך להסתכל בצורה אחרת על כל נכי צה"ל, ואנחנו צריכים לתת להם את כל התמיכה ואת כל הדברים הטובים שמגיעים להם ושהם צריכים אותם.
צבי האוזר: חבר הכנסת דיכטר.
אבי דיכטר: העבודה שעשה אייל בן-ראובן לוקחת הרבה דברים שעלו כאן והרבה דברים שלא עלו כאן.
אבי דיכטר: באמת השתתפו בה כל האנשים הרלוונטיים, כולל עידן.
אבי דיכטר: אייל בן-ראובן מאוד מתאים לפורום הזה.
אבי דיכטר: בכל אופן, הוא גם אלוף בצה"ל וגם חבר כנסת לשעבר.
אבי דיכטר: אני ממליץ לוועדה – לך, כיושב-ראש, הוועדה – לקחת את העבודה שלו, ובתוך חודש לקיים דיון עם משרד הביטחון שיזם את הוועדה הזאת.
אבי דיכטר: זו לא סוגיה שצריכה להיגמר במשרד הביטחון.
אבי דיכטר: זו סוגיה שמשרד הביטחון צריך להוביל אותה.
אבי דיכטר: היא סוגיה לאומית מהמעלה הראשונה.
אבי דיכטר: אני אומר לך שהבעיה שם היא לא רק בעיה תקציבית – היא בעיה הרבה יותר רחבה.
אבי דיכטר: היא פתירה.
אבי דיכטר: לדעתי, העבודה הזאת, וראיתי אותה גם בשלבים שבהם היא נבנתה וגם בסופו של דבר, היא באמת מסטר-פיס (master piece).
אבי דיכטר: אני מציע לנו לעקוב אחרי יישום הדוח הזה וביצועו.
אבי דיכטר: יש שם מרכיבים שמטבע הדברים - - - לנכי צה"ל.
צבי האוזר: מה זה "יישומו"?
צבי האוזר: אימוצו.
עוזי דיין: קודם שיתחילו.
צבי האוזר: קודם כול, אימוצו.
אבי דיכטר: צריך לבנות את זה כאבני דרך, כמו שאנחנו יודעים שבונים.
אבי דיכטר: זה באמת דוח רציני.
צבי האוזר: הוא לא אומץ עדיין.
עוזי דיין: משרד הביטחון לא אימץ אותה.
צבי האוזר: לא אומצו.
אבי דיכטר: אסור לנסות לפורר ולפרק את הדוח הזה.
אבי דיכטר: הוא דוח שלם.
אבי דיכטר: הוא עוסק בהרבה מאוד מרכיבים.
אבי דיכטר: בגלל היום המיוחד הזה והזמן המוגבל הזה, קשה מאוד להקיף את הנושא הזה.
אבי דיכטר: זו המלצתי, ואני משוכנע.
אבי דיכטר: בזמנו, לפני הרבה מאוד שנים, היינו בבעיה הזאת לגבי המשפחות השכולות.
אבי דיכטר: שם הסיפור הגיע לפתרון סביר.
אבי דיכטר: סוגיית נכי צה"ל לא נמצאת בפתרון סביר.
אבי דיכטר: הדוח הזה מספק את הפתרון הסביר.
אורנה ברביבאי: אגיד רק מילה.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שהמיקוד בארגון ולא בנו כחברה או כמדינה ששולחת חיילים לדברים הביטחוניים שלנו לא יעמוד, לצערי, ואנחנו עוד נמשיך לשלוח חיילים לקרב ואנחנו עוד נפגוש נפגעי פעולות איבה במקומות כאלה ואחרים, והלוואי ולא יהיו.
אורנה ברביבאי: בנסיבות האלה, מדינה או חברה שלא יודעת להתארגן ולתת פתרונות, כשיש פתרונות – כולנו, מזווית כזו או אחרת, מכירים את הבעיות, וכולנו גם מכירים את הפתרונות.
אורנה ברביבאי: צריך להחליט, כחברה, כמדינה, שבמצב הפוליטי הבלתי-נסבל שלה אפילו את הנכים, גם של צה"ל וגם של נפגעי פעולות האיבה, משאירה מאחור – צריך להפוך את הדיון הזה לא לדיון אישי מול משרד הביטחון, להוקיע ולהגיד זה או אחר, אלא להגיד מה הצורך, מה הפתרונות, מה המשאבים ואיך נותנים לזה לוחות-זמנים בתוכנית פעולה שאנחנו, כוועדת חוץ וביטחון, עוקבים אחריה.
אורנה ברביבאי: מגיע להם יותר כל יום כל היום ולא רק ביום הזה.
צבי האוזר: אורנה, האמת היא שפחות או יותר גנבת לי את הדברים.
צבי האוזר: לא נחזור, אבל נאמרו פה דברים חשובים.
צבי האוזר: קודם כול, אני מודה לכל מי שטרח, הגיע והשתתף, ובראש ובראשונה לאורחים שלנו וגם לחברי הכנסת שזו השתתפות בהיקף מאוד יפה, והיום הוא גם יום שלישי.
צבי האוזר: נדמה לי שהמשפט החזק ביותר שלקחתי מהשולחן הזה היא דווקא של מאיר חלבי: זה לא נכי צה"ל ולא נפגעי פעולות האיבה ויום אחד כהוקרה, אלא זה 365 יום, 24/7.
צבי האוזר: כך צריך להסתכל על זה.
צבי האוזר: שוב, היום זה כן היה תחת הכותרת "הוקרה", ובכל זאת ניסינו לשמור על חגיגיות ובאמת לא נכנסנו לעובי הקורה של הדברים שצריך להיכנס אליהם.
צבי האוזר: צריך להיכנס לזה, כי, כמו שאמרתי, זה 365 יום של אנשים שהם נושאים בנטל.
צבי האוזר: זו לא נשיאה בנטל של שלוש שנים או של תקופה מסוימת – זו נשיאה בנטל בכל רגע ורגע בחיים.
צבי האוזר: אורנה אמרה דבר – כמו שאמרתי: לקחת את זה ממני – הלוואי שנתבדה, אבל אנחנו לא צריכים להסתכל רק בעיניהם של נפגעי פעולות האיבה ונכי צה"ל של היום, אלא, לצערנו הרב, בחברה שנמצאת במאבק, ושבאזור שלנו לא מקבלים את עצם קיומנו ואת מימוש ריבונותנו בחבל הארץ הזה, נגזר עלינו כנראה לשלם עוד מחיר דמים.
צבי האוזר: המשמעות שלו היא שהארגון הזה, המתקנים, ההסדרים, החקיקות וההקצאות יהיו, ואני חושש להגיד: ילכו ויגדלו.
צבי האוזר: שוב, כמו שאמרתי, הלוואי הלוואי הלוואי שאתבדה.
מאיר כהן: תהיה אופטימי, תהיה אופטימי – קצת אופטימי דווקא ביום החגיגי הזה.
צבי האוזר: אנחנו נדון בקרוב בהמלצות דוח אייל בן-ראובן.
צבי האוזר: כמו שנאמר כאן, הן המלצות קוהרנטיות וחשובות, אבל הן המלצות שלמיטב הבנתי טרם אומצו.
צבי האוזר: אנחנו מדברים על שאלת היישום והקצב וכו'.
צבי האוזר: הדבר עדיין נשאר תלוי ועומד, ותפקידנו, שוב, בעידן כאוס, להוריד את זה מהעץ אל הקרקע.
צבי האוזר: עוזי, אמרת כאן דברים: מחויבויות קואליציוניות או כאלה ואחרות.
צבי האוזר: אנחנו בסיטואציה כאוטית שמעיבה על כל פעילות תקינה, לרבות באותו קודש קודשים כפי שאנחנו דנים ביום הזה ובנושא הזה.
צבי האוזר: זה קודש קודשים, וזה לא מן הפה אל החוץ.
צבי האוזר: אבל, אנחנו ננסה לעשות ככול שאנחנו יכולים, כדי לתת מענה הולם לעניין הזה.
צבי האוזר: התמונה של ביתן 19 תלויה וירטואלית כאן, אצלנו בחדר הזה.
צבי האוזר: מאז ועד היום הדברים צריכים להיות מטופלים וצריכים להיות במרכז תשומת הלב.
עוזי דיין: בתי הלוחם – למה שלא נחליט פשוט שהוועדה תומכת בחוק?
עוזי דיין: עושים את זה בהצבעה.
צבי האוזר: אני לא יודע, אבל אתה יודע, עוזי, שאפשר לתמוך בוועדה.
צבי האוזר: למיטב הבנתי, זה לא הקוורום מעביר החקיקה במדינת ישראל.
צבי האוזר: חבל להטעות אנשים טובים.
צבי האוזר: אתה-יודע, הנושא הזה הוא לא נושא זניח בחיינו והוא לא עוד דבר מה נוסף.
צבי האוזר: אין בכוונתי לזרוע חול פה.
צבי האוזר: אין בכוונתי לעשות פה מופעי ראווה כדי שנסמן "וי" על הדברים האלה.
צבי האוזר: אין כוונתי לקבל חקיקה שאין מאחוריה שום החלטה מחייבת.
עוזי דיין: - - - זו החלטה - - - חברי הוועדה.
צבי האוזר: יש יושב-ראש ועדת שרים לחקיקה.
אורנה ברביבאי: שלא מתכנסת.
צבי האוזר: עוזי, אתה מכיר אותו אישית.
צבי האוזר: אם לא, אני אשמח להעביר את הטלפון ואני אשמח להצטרף לקריאתך להעביר את הנושא.
צבי האוזר: אני מודה לכל האנשים.
צבי האוזר: צוהריים טובים, ובשמחות.
אורנה ברביבאי: שלום לכולם, היום יום רביעי, ט"ז בכסלו התשפ"א, ה-2 בדצמבר 2020.
אורנה ברביבאי: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה שתעסוק בזווית ספציפית שנוגעת לגידול המשמעותי בהיקף הפטור הנפשי של מלש"בים לפני גיוס.
אורנה ברביבאי: אפשר להסתכל על הסוגיה רק מהזווית הזאת, אני מעדיפה להסתכל על זה בראייה כוללת של המשמעות של יכולת צה"ל לעמוד במשימותיו בהקשר הרחב, גם של היקף האי-מתגייסים, גם העובדה שחוק הגיוס תלוי ועומד בבג"ץ ועוד לא התקבלה עמדת משרד הביטחון, גם בעובדה שקיצור השירות, חיילים מתגייסים ל-30 חודשים החל מיולי 2020.
אורנה ברביבאי: הצבא אומר שלא מספיקים לו 30 חודשים והוא צריך את החיילים ל-32 חודשים.
אורנה ברביבאי: משרד הביטחון עוד לא הביע את עמדתו בנושא.
אורנה ברביבאי: תוסיפו על זה את נתוני הפטור הנפשי כפי שנעמוד עליהם בדיון הבוקר, מדובר במגמות שעומדות בסתירה מול הצרכים שצה"ל הציג פה ומציג בכל מקום.
אורנה ברביבאי: שמענו במסגרת המליאה את הרמטכ"ל מציג את אתגרי הביטחון.
אורנה ברביבאי: אין ספק שנוצר פער בין הצורך של הצבא לבין הפוטנציאל האנושי שאמור לאפשר לצבא לעמוד ביעדיו.
אורנה ברביבאי: לכן הדיון הזה הוא דיון ספציפי שמתייחס לעניין הפרופיל הנפשי, אבל צריך לראות אותו בהקשר הכולל של יכולת צה"ל להבטיח איכות וכמות כוח אדם שיאפשרו לו לעמוד במשימותיו.
אורנה ברביבאי: ניתן לצה"ל להציג את נתוניו, נמצא איתנו ראש חטיבת תכנון כוח אדם, תא"ל ודמני, נשמע אותו.
אורנה ברביבאי: אחריו נשמע גם את ראש מחלקת בריאות הנפש בהתבוננות של האם הנוער בישראל הפך להיות פחות מתאים ורלוונטי לשירות בצבא הגנה לישראל.
אורנה ברביבאי: אם כן – מה ההסבר.
אורנה ברביבאי: אם לא – כיצד יכול להיות שהיקף הפטור עולה כל כך, ואיך מתמודדים עם זה.
אורנה ברביבאי: אחר כך נשמע את נציגי משרדי הרווחה והחינוך לגבי המאפיינים ודרכי ההתמודדות, האם זו סוגיה שצה"ל לבדו צריך לעסוק בה לבדו, אם המדינה שמכשירה את פוטנציאל הגיוס צריכה לתת דעתה לנושא?
אורנה ברביבאי: אם כן, מה המשמעות בהיבט של הכנת המלש"בים לגיוס וכולי.
אורנה ברביבאי: אז יש לנו דיון ספציפי שיכלול גם התבוננות מערכתית בהקשר כולל של צבא העם.
אורנה ברביבאי: הדיון פתוח ומשודר בשידור חי.
אורנה ברביבאי: תא"ל אמיר ודמני, ראש חטיבת תכנון, נתחיל בהצגת הנתונים ובאופן שבו אתה רואה את השינוי כפי שהצגת באחת הוועדות.
אורנה ברביבאי: איך אתה מנתח את הנתונים, ואיך צה"ל מתכוון להתמודד איתם כדי לשנות את המגמה ולהשפיע עליה.
אמיר ודמני: בוקר טוב, כפי שאמרת, אנחנו מתייחסים לנושא הזה גם כחלק מהיכולת שלנו לממש את ה - - - כפי שהוגדרו על ידי הרמטכ"ל בתוכנית רב-שנתית שעיקרה מדבר על גידול בהיקף - - - של צה"ל.
אמיר ודמני: גם בעולם הלחימה.
אמיר ודמני: כפי שנאמר בתחילת הדברים, אנחנו רואים מגמה שמדאיגה אותנו, של עלייה בפטור הרפואי.
אמיר ודמני: כשאנחנו מפלחים את סיבות הפטור בין פטור נפשי לפטור מסיבות גופניות, אנחנו רואים שבסך הכול הסיבה הגופנית לפחת נשארת יציבה ועולה ב-0.2% בשלוש השנים האחרונות.
אמיר ודמני: לעומת זאת העלייה הגדולה יותר קשורה בעולמות של פטור מסיבות נפשיות, זה נכון גם בגברים וגם בנשים.