GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילנה קמינקא: אני חושבת שהיה תיאום מצוין בין הארגונים האזרחיים ויושבים כאן נציגים של הג'וינט, נציגים של מד"א, נציגים של נתן וכולם זיהו את תבל בצדק כארגון שעבד בנפאל לפני האסון ולכן היה לנו הרבה מידע והרבה יכולת לסייע ברמה הלוגיסטית.
אילנה קמינקא: כולם באו ופנו אלינו ואנחנו עבדנו בשיתוף פעולה וממשיכים לעבוד בשיתוף פעולה מצוין גם שנה לאחר מכן.
אילנה קמינקא: מול משרדי ממשלה היה יותר קשה לתאם וכן היו לנו צרכים, דברים כמו תחבורה, שינוע, כל מיני דברים אחרים ושם לא היה קשר עם חדר מצב בתכנון של הדברים והדברים נעשו יותר אד-הוק.
אילנה קמינקא: זה משהו שאני מאוד מסכימה עם אריאל שאפשר לשנות בעתיד.
מיכאל אורן: נתקלת בבעיה שהועלתה בדיון הקודם שלנו לגבי מתנדבים שיוצאים לשטח, כולל באזורים בעייתיים מסוכנים, ויש להם בעיות עם ביטוח לאומי וביטוח בכלל?
אילנה קמינקא: באופן כללי נושא של ביטוח של מתנדבים לא חל על אזורי אסון.
אילנה קמינקא: באופן כללי זאת שאלה מורכבת מאוד שצריך לבחון אותה לעומק.
אילנה קמינקא: ספציפית האם להוציא מתנדבים בעת אסון, זאת גם שאלה מקצועית שצריך לבחון.
אילנה קמינקא: אנחנו באופן כללי הוצאנו מעט מאוד אנשים אחרי האסון אבל היו לנו 41 מתנדבים בשטח בזמן שרעידת האדמה פקדה את המדינה והפעלנו אותם במתן סיוע בכל מיני דברים.
אילנה קמינקא: הם לא יצאו במיוחד.
אילנה קמינקא: חלקם גם היו תקועים באזורים מרוחקים ואפילו לא יכלו לצאת במידה והיינו רוצים לפנות אותם.
מיכאל אורן: המתנדבות שיוצאות לשטח בזמן רעידת האדמה, ימים לאחר מכן כאשר יש כל מיני סכנות, כולל סכנה של מחלות, הן יודעות שיש מצב שלא יהיו מכוסות על ידי ביטוח לאומי?
מתי גולדשטיין: ביטוח לאומי מבטח מתנדבות.
אלון בר: שלכם.
אלון בר: לא של הארגונים האחרים.
אילנה קמינקא: הם יוצאים עם ביטוח רפואי בלבד הם מקבלים ביטוח רפואי של הראל אבל זאת שאלה.
אילנה קמינקא: הביטוח הלאומי, אם יש פציעה ארוכת טווח, זאת סוגיה שצריך לבחון אותה.
מיכאל אורן: זאת אחת הסוגיות.
מתי גולדשטיין: אמרו כאן קודם שלזק"א יש ביטוח אבל זה לקח שלושה טפסים.
מתי גולדשטיין: אני עשיתי את זה לארגון.
אלון בר: יש לכם היקף מתנדבים גדול.
אלון בר: אנחנו מתעסקים בנושא של ביטוח לאומי למתנדבים.
מתי גולדשטיין: ההגדרה בביטוח לאומי שונתה.
מתי גולדשטיין: אם ארגון יכול להוכיח שיש לו פעילות בינלאומית לאורך השנה, הוא יכול לקבל ביטוח לאומי גם לשגרה וגם לחירום.
מתי גולדשטיין: כל המתנדבים שלנו, 900 מתנדבים בעולם, וגם המתנדבים שיוצאים בחירום, מבוטחים.
אלון בר: אבל יש לכם 900 מתנדבים.
אלון בר: הדיאלוג האחרון שהיה בפגישה בביטוח לאומי לפני כשנה או קצת פחות, היה שבעצם החוק כרגע אומר שאם אין מסה גדולה, אם ארגון לא יכול להוכיח היקף של כמה מאות מתנדבים, המתנדבים שלו לא מכוסים.
מתי גולדשטיין: אבל אנחנו יהודים.
מתי גולדשטיין: יש כאן קבוצות של מתנדבים, מתאגדים כולם תחת קורת גג אחת ומשתמשים באותה פלטפורמה.
אלון בר: המחשבה הייתה לעשות את זה דרך סיד.
אלי יפה: באסונות במשך הרבה מאוד שנים, בשלושים שנים האחרונות, אין שום בעיה.
אלי יפה: אנחנו קולטים אותם במד"א ומוציאים אותם דרכנו למשלחות.
אלי יפה: אנחנו עובדים מול הצלב האדום המקומי, כך שאין לנו שום בעיה, ואנחנו קולטים מתנדבים אד-הוק, מרופאים, אחיות, גננות, כולם נכנסים תחת הביטוח של מד"א ואנחנו מוציאים אותם לפי המשימות בתיאום עם הארגונים.
אלי יפה: אין לנו שום בעיה עם זה.
אלון בר: אני חושב שבמצב חירום, זה משהו שאפשר לפתור אותו כמו שאלי אמר, אבל הסוגיה היא מה קורה בהתנדבות שוטפת במדינות מחוץ לישראל ולאו דווקא במקרה של אסון הומניטרי.
אלון בר: אני רוצה לומר דבר ולהמשיך את מה ששאלת לגבי הנושא הזה של התיאום ובנושא של הקשרים האישיים.
אלון בר: מיד אחרי שקרה האסון בנפאל, אנחנו באמת יצרנו קשר עם מש"ב ואנחנו בקשר הדוק אתם, הם חברים, והצענו שנציג של ארגוני החברה האזרחית יהיה בחדר המצב.
אלון בר: אנחנו לא גוף אופרטיבי אבל על מנת לייצר איזשהו סוג של זרימת מידע.
אלון בר: אני חושב שצריך לעשות הבדלה בין המדינה ופיקוד העורף והגורמים שיודעים לצאת ולעבוד במסות גדולות לבין מד"א וזק"א שאלה ארגונים גדולים ומבוססים שיודעים לעשות את העבודה בצורה מרשימה ורחבה, לבין באמת אותם ארגוני חברה אזרחית יותר קטנים וכאן הנושא הזה של תיאום והנושא הזה של איזשהו סוג של שיתוף פעולה מבוסס אך ורק על מי מכיר את מי וקשר אישי ואין איזשהו מנגנון או קריטריונים שאומרים, חברים, אם מטוס יוצא, נגיד הוא יוצא, אלה הקריטריונים או אם יש תקציב שאפשר לתת בו סיוע לארגונים שפועלים בשטח, אלה הקריטריונים להגיש בקשה.
אלון בר: זה משהו שבעיני נכון לייצר.
מאיה צוקרמן: אני אשמח לחדד את הנקודה בהקשר של נפאל.
מאיה צוקרמן: אני מהוועד המנהל של Israeli Flying Aid.
מאיה צוקרמן: בהקשר של נפאל, וזה מתחבר למה שאמרת לגבי היחסים האישיים וכל הנושא הזה, בעצם קיבלנו פנייה מאל על שהם נותנים לנו ללא עלות את החלק הריק במטוס כדי להעביר ציוד, במטוס שיצא כדי להחזיר צוותים.
מיכאל אורן: לאיזו מטרה?
מאיה צוקרמן: לנפאל.
מאיה צוקרמן: להעביר ציוד.
מאיה צוקרמן: הם אמרו שצריך אישור של משרד הביטחון כי משרד הביטחון מממן את זה.
מאיה צוקרמן: קיבלנו את האישור של משרד הביטחון כי אנחנו עובדים אתם בצמוד בהרבה נושאים.
מאיה צוקרמן: אז משרד החוץ התעורר ואמר שהוא רוצה את המקום והוא רוצה להפוך את זה למקום בו יהיה מקום לציוד מגופים אזרחיים אבל מה שקורה באזורי אסון, גם כשאתה מחליט להעביר ציוד, אתה צריך לקחת בחשבון תשלומי ממ"ן, הובלה ואיזה ציוד כן מותר להכניס לפי האמנות הבינלאומיות.
מאיה צוקרמן: משרד החוץ גם דרש שהציוד יועבר ישירות לממשל.
מאיה צוקרמן: אנחנו לא פועלים בצורה הזאת.
מאיה צוקרמן: אני יכולה להגיד לך שספציפית בנפאל אחת הבקשות הייתה לתנורי סלילים לחימום.
מאיה צוקרמן: ברעידת אדמה אין חשמל.
מאיה צוקרמן: כלומר, תנורי הסלילים הם לפקידים של הממשל וזה לא העניין שלנו במתן סיוע.
מאיה צוקרמן: התחיל ויכוח בין משרד הביטחון למשרד החוץ ובסוף משרד הביטחון לא רצה שמשרד החוץ יקבל את המקום במטוס ומיותר לציין שהמטוס יצא ריק בגלל כל ההתנהלות הזאת וזה אחרי שנאסף ציוד.
אלון בר: ואחרי שפעמיים יצא קול קורא.
אלון בר: זאת אומרת, יצא קול קורא, נאסף ציוד, בוטל, אנחנו דיברנו עם משרד הביטחון ואמרנו שלא יכול להיות.
אלון בר: לא נרד לסיבות שקיבלנו, למה ביטלו.
אלון בר: בסוף הצלחנו לשכנע ואמרו לנו כן, ופעם שנייה בוטל.
מאיה צוקרמן: זה רק מחדד את הצורך בבנייה של נוהל משותף למשרדים הממשלתיים ולמגזר השלישי, איך מתנהלים במצבי חירום.
מאיה צוקרמן: אנחנו כארגון שבאמת פועל במקומות שאף אחד לא נכנס אליהם, וזאת הייחודיות שלנו ואנחנו הרבה פעמים פועלים באזורים שהממשלה לא יכולה להתערב, עדיין מצליחים לעבוד בשיתוף פעולה צמוד עם משרד הביטחון ואין סיבה שזה לא יקרה עם כל הארגונים ועם המשרדים האחרים.
מאיה צוקרמן: בסופו של דבר ישראל יכולה רק להרוויח מכך.
מיכאל אורן: גם כשקם גוף כזה, בסוף מישהו יחליט.
מאיה צוקרמן: נכון.
מאיה צוקרמן: צריך גורם שיחליט.
מאיה צוקרמן: זה מתחבר לגורם המתכלל.
אלון בר: ההחלטה היא החלטה בהתאם לסטנדרטים בינלאומיים.
אלון בר: מה שאמרה עודדה, זאת אחת הדרישות שגם אנחנו באנו ואמרנו שאם רוצים לאסוף ציוד, אוספים ציוד על פי דרישות וצרכים בשטח ומוודאים שיש כתובת לציוד ומישהו מקבל אותו.
אלון בר: אם באמת מחליטים לעשות כאן איזושהי עבודה בסטנדרטים בינלאומיים שלא צריך להמציא אותם לדעתי, הם קיימים, אפשר ללכת על זה.
מאיה צוקרמן: היתרון של גופים אזרחיים הוא שאנחנו יכולים לעשות דברים שהממשלה לא יכולה לעשות אותם.
מאיה צוקרמן: אז אפשר לשתף את כל המקורות האלה ביחד.
מאיה צוקרמן: העניין היא שברגע שמייצרים שיתוף פעולה כזה, צריך להיות מאוד ברור מה כל אחד מביא לשולחן ואנחנו ממשרד החוץ לצורך העניין, אני לא צריכה לא את הקשרים, לא את הסחורה לא את המקום במטוס כי את זה כבר יש לי.
מאיה צוקרמן: אני לא צריכה שיפריעו.
מאיה צוקרמן: אני צריכה שיביאו משהו לשולחן שגם יעזור ויוביל לסיוע שהוא משמעותי.
מיכאל אורן: אני בטוח שלמשרד החוץ יש מה לומר על זה, אבל הדיון הזה לא מיועד לוויכוח ביניכם לבינו.
מאיה צוקרמן: זה פשוט הצורך בתיאום שפועל בצורה הכי חכמה לטובת המטרה.
מיכאל אורן: גם צריך מישהו שיקבע מה המטרה.
קריא: אולי תרצו לשמוע איך פועל ארגון קטן.
שרון שאול: רציתי לתת את הפה לארגונים הקטנים.
שרון שאול: אני רופאת משפחה ואני מרכזת את החלק הרפואי בעמותת נתן.
שרון שאול: עמותת נתן עבדה במספר זירות בשנים האחרונות.
שרון שאול: נפאל היא אולי דוגמה מצוינת כדי להמחיש איך ארגון קטן עובד אחרת.
שרון שאול: אנחנו הגענו לשטח 48 שעות אחרי רעידת האדמה ובעצם עבדנו בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם האו"מ, עם אוצ'ה.
שרון שאול: אנחנו לא מגיעים ולא מתחרים בארגונים הגדולים.
שרון שאול: אין לנו יכולות לא לוגיסטיות ולא ניתוחים וגם לא צוות רפואי מספיק גדול.
שרון שאול: אנחנו נותנים את הרפואה הקהילתית, הרפואה הראשונית.
שרון שאול: אנחנו מגיעים עם תיקי רופא, עם ציוד מאוד בסיסי, עם תרופות ראשוניות.
שרון שאול: בנפאל למעשה, אני חושבת שיעידו כל הנוכחים שהיו שם, עיקר הנזק היה בכפרים שמסביב ולא במרכז קטמנדו.
שרון שאול: לכן מה שאוצ'ה חיפשה ומה שהיא דרשה היה אנשים שיגיעו עם אותם תיקים רפואיים, ואותם ארגונים הפכו מאוד מרכזיים בזירה הזאת.
שרון שאול: אנחנו נשלחנו על ידי אוצ'ה למקומות מסוימים, לכפרים מרוחקים יותר.
שרון שאול: חלק מהארגונים נשלחו במסוקים.
שרון שאול: אנחנו היינו עם ג'יפים וברגל עם תיקים על הגב.
שרון שאול: הגענו לכפרים מאוד קטנים, נתנו טיפול שהוא טיפול שאותו אנחנו יודעים לתת בשטח.
מיכאל אורן: איזה טיפול?
שרון שאול: טיפול רפואי, בין אם אתה פציעות קלות יחסית, גם שברים, קיבוע של שברים אפילו בשטח של אישה מבוגרת שלא יכלה להגיע כי לא יכלו לסחוב אותה על הגב ולא פינו אותה מהשטח.
שרון שאול: פציעות כאלה בתקופה הראשונה ובשלב יותר מאוחר, כל המחלות הזיהומיות, מחלות של דרכי עיכול, שלשולים, מחלות זיהומיות של דרכי נשימה.
שרון שאול: טיפלנו בילודים קטנים שנולדו כאשר הרבה מהם נולדים בבית בכפרים.
שרון שאול: בזמן רעידת האדמה הסניטציה הייתה גרועה ביותר ולכן נתקלנו גם בתחום של תינוקות קטנים עם מחלות זיהומיות שלא יכלו להתפנות לבית חולים וטיפלנו בהם בשטח.
שרון שאול: אנחנו תמיד עובדים בשיתוף פעולה עם ארגונים מקומיים.
שרון שאול: גם בנפאל כמובן עבדנו עם תבל בצדק והם בעצם גם כיוונו אותנו לחלק מהכפרים בהם הם עבדו מראש ואנחנו יכולנו להשתתף.
שרון שאול: גם ארגונים בינלאומיים כמו CBN, ארגון בינלאומי מאוד גדול שמתפקד בכל אזורי אסון, משתף אתנו פעולה במספר זירות בעבר וגם כאן ושולחים אותנו לשטח.
שרון שאול: נתן באופן כללי נותן איזשהו טיפול מאוד הוליסטי.
שרון שאול: מעבר לרפואה הראשונית שהיא הדבר הראשון אתו אנחנו מגיעים, אנחנו ממשיכים בטיפול הפסיכו-סוציאלי שגם הוא זוכה להכרה מאוד גדולה בעולם.
שרון שאול: אני לא יודעת כמה זה ברור לכל הנוכחים כאן אבל ישראל מהווה, אולי לצערנו יש לציין, מעצמה בנושא של טיפול בטראומה, בגלל הרקע הקשה המוכר לכולנו.
שרון שאול: לכן התמונה ההוליסטית הזאת מאפשרת לנו לתת טיפול גם בשלב הראשוני וגם בשלב המתקדם יותר.
שרון שאול: מה שכן הייתי רוצה לומר ואני באמת מודה על האפשרות לומר את זה, הארגון שלנו עובד על טהרת מתנדבים אבל כשאני אומרת טהרת מתנדבים, זאת ממש טהרה.
שרון שאול: כלומר, אין אף אחד שמקבל תשלום.
שרון שאול: זה אומר שכשאני יוצאת למשימה של שלושה שבועות, עוזבת את הבית ויוצאת למשימה, זה נכון, דיברו על זה שצריך להוציא מבית החולים וזה קשה לקבל אישור וכולי, אבל אני עוזבת את המרפאה שלי, המרפאה הקהילתית, דוקטור סגלט עוזבת את המרפאה שלה, כל אחד מאתנו עוזב ובעצם לא רק שלא מקבלת כמובן תשלום אלא אני משלמת כסף.
מיכאל אורן: מה ההתמחות שלך?
שרון שאול: רופאת משפחה.
שרה סגלט: שתינו רופאות משפחה בשירותי בריאות כללית.
שרה סגלט: ברגע שאנחנו עוזבות, אין מחליף.
שרון שאול: חוץ מזה, אנחנו יוצאים לשטח ולא שאנחנו לא מקבלים כסף אלא אנחנו משלמים כסף כי בעצם אלה ימי החופש שלי.
שרון שאול: אף אחד לא מאפשר לנו אפילו שאלה יהיו ימי השתלמות או ימים אחרים אלא אלה ימי החופש.
שרון שאול: זאת החופשה השנתית שלי.
שרון שאול: דבר שני.
שרון שאול: כאשר אנחנו מגייסים תרומות, גייסנו תרופות, ההוצאה העיקרית שהייתה לנו בנפאל וגם באירועים אחרים היא על תרופות.
שרון שאול: את התרופות הצלחנו לגייס באירוע האחרון, גם בנפאל, מחברות גדולות או מאנשים פרטיים.
שרון שאול: יש באמת כל מיני דרכים לגייס את התרופות אבל אנחנו מתקשים להעביר אותן.
שרון שאול: אתה מדמיין סיטואציה בה אנחנו עומדים צוות עם המדים, עם דגל ישראל, ועומדים בתור לעבור בנתב"ג ולא נותנים לנו להעביר את התיק כי הוא שוקל יותר מעשרים קילו.
שרון שאול: אנחנו מדברים על עזרה ברמה הכי בסיסית.
שרון שאול: אני לא מדברת רק על הטסת תרופות במטוס אלא על עזרה במקום במטוס, עזרה להעביר את הציוד הרפואי.
מאיה צוקרמן: כאן בדיוק המקום לשתף פעולה.
שרון שאול: את זה אני אומרת.
מאיה צוקרמן: אני יכולה להגיד לך שלנו יש את הנוהל של כל הדבר הזה, העברה וכל הדברים.
מאיה צוקרמן: זה בדיוק הצורך בשיתוף פעולה.
שרון שאול: אנחנו היינו בסרביה.
מיכאל אורן: מי למשל עזר לכם שם?
שרון שאול: סרביה היא דוגמה מצוינת כי זה היה על טהרת המתנדבים וכאן היו גם ערבים ויהודים, עובדים סוציאליים, רופאים, אחיות, צוות מאוד גדול.
שרון שאול: הפעלנו את המרפאה עד לפני משהו כמו חודש וחצי.
שרה סגלט: במשך חמישה חודשים.
שרון שאול: החל מדצמבר.
שרון שאול: אנחנו הקמנו את המרפאה ברגע שאושר לנו.
שרון שאול: היה שיתוף פעולה מצוין עם השגרירות.
שרון שאול: השגריר בא לבקר אותנו פעמיים.
שרון שאול: מהממשל הסרבי באו לבקר.
מיכאל אורן: שוב, אלה יחסים אישיים.
שרון שאול: אבל הכול זה יחסים אישיים.
שרון שאול: הכול יחסים אישיים אבל זה גם מקום שאני חושבת שאם אמרו שיש מקומות בהם המדינה לא יכולה - - -
אבנון קלמר: אין תחליף ליחסים אישיים.
מיכאל אורן: אני יודע.
אבנון קלמר: אתה מכיר את זה באופן אישי מוושינגטון.
מיכה אובנהיימר: אם אפשר לומר משהו על רפואת החירום.
מיכאל אורן: רגע.
מיכאל אורן: היא תסיים.
שרון שאול: אני אומרת ששיתוף הפעולה היה מצוין.
שרון שאול: אם רוצים לתת דוגמה למקום בו המדינה מתלבטת אם יש לה מקום לצאת באופן רשמי ולטפל בפליטים הסורים, אני חושבת שמה שנעשה שם היה יחסי ציבור שלא ראיתי כדוגמתם בשום מקום אחר וכבר הייתי בכמה זירות.
שרון שאול: אני חושבת ששיתוף הפעולה עם הממשל הסרבי, ההערכה הגדולה שהייתה לישראל, טקס הסיום שהם עשו למרפאה כאשר המרפאה עזבה את המקום, אני לא יודעת אם זה נמדד.
שרון שאול: אני לא מכירה את הנתונים אם זה נמדד ואם זה עוזר, אבל אין לי ספק שהיו שם יחסי ציבור מצוינים והעבודה שעשינו הייתה עבודה מרגשת מאוד וטיפלנו ב-5,000 פליטים.
שרון שאול: יצא גם נייר שאנחנו מפרסמים כרגע ואנחנו עובדים עליו כדי באמת להראות במי טיפלנו ומה מספר האנשים.
שרון שאול: מדובר על מספרים מאוד גדולים של אנשים בכל המקומות האלה.
שרון שאול: כשאנחנו פותחים מרפאה בכפר, זה אומר אנחנו מגיעים על תיק רופא ואנחנו בעזרת האנשים המקומיים מודיעים מראש שהיום תהיה מרפאה בכפר ומודיעים לכפרים מסביב ומהבוקר עד הערב נוהרים אנשים מכל המקומות ואנחנו מטפלים במספר מאוד גדול של אנשים.
שרון שאול: נשאלה כאן שאלה בכמה אנשים טיפלתם ואני אומרת לכם שמדובר במספר גדול.
שרון שאול: בסרביה, בתקופה הזאת, זה 5,000 אנשים ואת זה אנחנו יודעים כי זה כרגע נמדד.
שרון שאול: הייתי שמחה לאיזשהו שיתוף פעולה או עזרה שהיא באמת עזרה מינימלית.
שרון שאול: היא לא עזרה כלכלית משמעותית אבל אפילו במודעות לכך שיש כאן ארגונים שהם נושאים את דגל ישראל ובגאווה גדולה.
מיכאל אורן: אתם פועלים על בסיס של תרומות?
שרון שאול: תרומות.
דני כאהן: כולן מחוץ לארץ.
דני כאהן: הפעילות בסרביה שהסתיימה עכשיו, נמשכה חצי שנה.
דני כאהן: נשלחו 54 מתנדבים מהארץ מתוכם שלושים מהמגזר הערבי.
דני כאהן: העלות הכוללת היא שמונים אלף דולר.
אלון בר: בכמה טיפלתם?
שרון שאול: ב-5,000 אנשים,
מיכאל אורן: שמונים אלף דולר, זאת כל העלות?
דני כאהן: כל העלות.
אלון בר: הכסף בסוף מגיע מיהודים בעולם.
מיכה אובנהיימר: אני מתבל בצדק.
מיכה אובנהיימר: אנחנו בנפאל כבר שמונה שנים לפני רעידת האדמה, כך שבסך הכול אנחנו שם תשע שנים.
מיכה אובנהיימר: רציתי לומר שלום לנציג של שגרירות נפאל, מר בטוריי שנכנס.
מיכה אובנהיימר: רציתי להרחיב את השיחה.
מיכה אובנהיימר: שאלת על היחסים האישיים בין הארגונים הקטנים או בין הארגונים הלא כל כך קטנים.
מיכה אובנהיימר: אנחנו עכשיו מטפלים ב-25 אלף אנשים בנפאל ויש לנו התחייבות של כמה מיליוני דולרים לשיקום.
מיכה אובנהיימר: העניין של האסון לא מפסיק באסון עצמו.
מיכה אובנהיימר: אנחנו ראינו כל כך הרבה משוודיה, מנורבגיה, מגרמניה, אנשים שבאים לעשות חילוץ וכל אחד מחלץ בערך מישהו אחד ונכון, כל נפש חשובה, אבל באמת שאלת האסון היא השיקום ובעיני זאת שאלה מאוד מאוד גדולה.
מיכה אובנהיימר: אנחנו עדיין שם ואנחנו מחויבים להיות שם עוד כמה שנים.
מיכה אובנהיימר: אנחנו פרוסים על בערך 25 אלף אנשים או יותר במקום.
מיכה אובנהיימר: אני רציתי לחזק את מה שאריאל אמר וגם את מה שאמרה שרון.
מיכה אובנהיימר: כן, יש יחסים אישיים מצוינים עם השגרירים, עם כל השגרירים שהיו וגם עם ירון ואלה אנשים מצוינים ולישראל יש יכולת, בגלל היחסים האישיים האלה, להגיש סיוע, אבל הבעיה הגדולה והמוגבלות הגדולה היא שכמעט לכל מדינה אחרת – אם זאת פינלנד, דנמרק, אוסטרליה - יש קופה שמיועדת לחברה האזרחית של אותה מדינה ויש לה יכולת לחזק את ה-NGO'S.
מיכה אובנהיימר: אני חושב שעכשיו מש"ב מבינה שבעל הברית הגדול שלה, מה שבעצם ממנף את כל הסיוע הישראלי, זה שיתוף הפעולה עם ה-NGO'S הישראלים.
מיכה אובנהיימר: אבל ישראל כמעט היחידה בעולם שאין לה קופה כזאת, אין לה פאנד שבעצם מיועדת לעזור לחברה האזרחית לתת סיוע.
מיכאל אורן: קופה מיוחדת למדינה או קופה כוללת?
מיכה אובנהיימר: קופה כוללת.
מיכה אובנהיימר: אני חושב שלסיוע האמריקאי היו משהו כמו שבעים מיליון דולר והם נותנים את זה ל"הצילו את הילדים" שהוא ארגון אמריקאי ואותו ארגון "הצילו את הילדים" נותן את זה לעוד ארגונים אחרים.
מיכה אובנהיימר: זה מה שקורה בעולם.
מיכה אובנהיימר: דנמרק נותנת, יפן נותנת.
שרון שאול: אני חושבת שמיכה אומר דברים מאוד נכונים.
שרון שאול: השיטה של מש"ב במשך שנים הייתה, אחד הדברים לגאווה עבורנו, שאנחנו אומרים שמדינת ישראל עברה תהליך ממדינה מתפתחת למדינה מפותחת.
שרון שאול: עברנו תהליך ואנחנו כמדינה, את היכולות שלנו ומה שאנחנו למדנו, אנחנו חולקים עם מדינות אחרות.
שרון שאול: לכן האנשים של משרד החקלאות בעצמם הם אלה שיוצאים לעשות את הפעילות.
שרון שאול: אנחנו באמת לוקחים את האנשים מתוך המנגנון של המדינה ועושים את הפעילות.
שרון שאול: לא קיים מנגנון, כפי שקיים בהרבה סוכנויות אחרות, שבעצם יש סוכנויות שעושות רק את זה ואני חושבת שזה לא נכון, גם הקיצוניות השנייה.
שרון שאול: יש סוכנויות שבעצם הן רק מנגנון של חלוקת כספים ל-NGO'S.
שרון שאול: רוב הסוכנויות הן בעצם איזשהו איזון.
שרון שאול: זאת אומרת, יש להן את המומחים שלהן כמו שמש"ב עושה, כאשר אנחנו עושים קפסטי בילדינג, בניית יכולות, עבודה ב-130 מדינות, וזה המנגנון הקיים.
שרון שאול: לא קיים היום מנגנון – וזה קושי שהוא באמת קושי שדורש פתרון מערכתי.
שרון שאול: הוא לא קושי שאנחנו כמש"ב מסוגלים לפתור אותו – שיאפשר לנו לתמוך בכל הארגונים האלה.
שרון שאול: יש כאן הרבה אנשים שאני מכירה ברמה האישית והם עושים עבודה נהדרת אבל אין לי שום מנגנון שבודק ומפקח על האיכות של העבודה.
שרון שאול: דיברתם על סיוע.
שרון שאול: אני כמדינה, אני משגרת למדינה.
שרון שאול: אני לא יכולה לשגר לגורם אחר אבל צריך מנגנון שיהיה מסוגל לפקח על האיכות של העבודה, שיהיה מסוגל לתת איזשהו תו תקן, אחריות, ביטוח.
שרון שאול: זאת אומרת, זה ממש הרבה יותר מעבר.
שרון שאול: אני כן יכולה להגיד שבשנה האחרונה התחלנו תהליך שחלקכם כבר נחשף אליו ואני מדברת על החברה האזרחית כאן.
שרון שאול: אנחנו יושבים עם הארגונים, אחד לאחד, ומנסים לבדוק איך כן אפשר לעבוד ביחד, אם זה לשגר אותם לשליחויות קצרות מועד מטעם מש"ב, מטעם משרד החוץ.
שרון שאול: דוגמה אחרונה הייתה ממש – אם אנחנו מדברים על סיוע הומניטרי – בפיג'י.
שרון שאול: שיתפנו פעולה עם ישראייד ובעצם הם עשו את העבודה של שיקום הכפר וומה ומשרד החוץ נתן את הכסף לכך.
שרון שאול: שוב, אנחנו מנסים לעבוד עם המנגנון הקיים ולא מנגנון שנמצא ואנחנו מאוד נשמח אם יהיה מנגנון כזה.
שרון שאול: התקציב הנוכחי כמובן שהוא מגוחך ולא מאפשר את העשייה הזאת.
שרון שאול: זה דורש גם הקמה של מנגנון וגם תקציב.
מיכאל אורן: תודה.
מיכאל אורן: אני רוצה לפנות לנציג הג'וינט.
מיכאל אורן: אני לא יכול לחסוך את מילות השבח לג'וינט.
מיכאל אורן: לאחרונה אני גם משתף פעולה עם הפרויקט שלכם באתיופיה ומקווה שהוא ימריא.
מיכאל אורן: זה פרויקט מדהים.
מיכאל אורן: בבקשה, תציג את עצמך.
סם עמיאל: אני מנהל אזור אתיופיה וגם חלק מהצוות של תגובה באסונות.
סם עמיאל: נמצאים אתי שני עמיתים, מאיה קורטור ואלירן דווינס.
סם עמיאל: ארגון הג'וינט פעל בתחום ההומניטרי הא-פוליטי מאז היווסדו לפני מאה שנים.
סם עמיאל: בהתבססו על עקרונות של תיקון עולם ואחריות יהודית גלובלית, הייתה לג'וינט הזכות לייצג את הערכים האלו בשמה של קהילת יהודי צפון אמריקה מזה עשורים רבים.
סם עמיאל: עבודתו של הג'וינט בתחום התגובה לאסונות מתקדמת בשלושה תחומים עיקריים: מצבי חירום, שיקום והפחתת סיכונים.
סם עמיאל: במהלך 15 השנים האחרונות אנו חזינו באסונות בהיקף נרחב.
סם עמיאל: הצונאמי בדרום מזרח אסיה, רעידות האדמה בהאיטי, יפן, נפאל וגם בפיליפינים.
סם עמיאל: ארגון הג'וינט הגיב עם מעלה ל-35 מיליון דולרים אשר גויסו לרוב מתורמים יהודים ברחבי צפון אמריקה.
סם עמיאל: התגובה לאסונות כארגון יהודי אמריקני מהווה נדבך מרכזי במשימתו של הג'וינט.
סם עמיאל: אנו הגבנו גם לאסונות בהיקף מצומצם יותר, במיוחד במקומות ובזמנים בהם התבקשנו לעשות כן על ידי הקהילות היהודיות המקומיות שאנחנו עובדים אתן במשך השנה.
סם עמיאל: בתוך שעות לאחר רעידת האדמה, נציגי הג'וינט כבר נחתו בנפאל ויצרו שותפויות עם ארגונים נפאליים, ישראלים ובינלאומיים, חלק מהם יושבים סביב שולחן זה, על מנת לספק ציוד רפואי, אוכל, מים נקיים, חומרים לבניית מקלטים ומוצרי היגיינה לאלפי אנשים, בתי חולים מקומיים וסוכנויות הומניטריות אחרות.
סם עמיאל: במקביל צוות התגובה של הג'וינט לאסונות העריך את הצרכים קצרי וגם ארוכי טווח באזורים אשר ספגו את הפגיעה הקשה ביותר על מנת לבנות אסטרטגיה יעילה לשיקומם של אזורים אלו.
סם עמיאל: נכון להיום 49 אלף אנשים קיבלו סיוע ישיר מארגון הג'וינט ומהשותפים שלו.
סם עמיאל: ערכי התגובה למצבי חירום של הג'וינט באים לידי ביטוי דרך שותפויות עם ארגונים קהילתיים מקומיים ובכלל זה דרך שיתוף פעולה עם הקהילות היהודיות והמקומיות.
סם עמיאל: כמו כן הג'וינט משתף פעולה עם ארגונים בינלאומיים בעלי ניסיון מוכח בתחום התגובה הראשונית למצבי חירום ובכללם צה"ל, מד"א, הקואליציה הישראלית לטראומה.
סם עמיאל: בניית יכולות של שחקנים מקומיים מהווה מרכיב חיוני בעבודתנו, במיוחד במהלך מאמצי שיקום מוקדמים ומאמצי שיקום ארוכי טווח.
סם עמיאל: הג'וינט גאה לנהל גם את ה-ג'ואיש קואליישן און דיססטרס רספונס, הקואליציה היהודית לסיוע לאחר האסונות, גוף המורכב מיותר מארבעים ארגונים יהודיים המתכנסים כדי לתאם ולספק תגובה יהודית גלובלית לאסונות ולמשברים.
סם עמיאל: כך לדוגמה הקואליציה היהודית לפליטים מסוריה תמכה בעבודתם של ארגונים ישראלים כמו ישראייד, נתן, הקואליציה הישראלית לטראומה ו- Israeli Flying Aid.
סם עמיאל: הג'וינט רואה ערך עליון בהמשך מתן תגובה לאסונות ברחבי העולם מצדם של ארגונים ישראלים ויהודיים ופועל כדי לוודא שתגובות אלו יתבצעו ויתואמו באופן מקצועי בתוך כדי דבקות בפרקטיקות הבינלאומיות המונעות על ידי רוחו של העם היהודי המחויב לפעול לתיקון העולם.
סם עמיאל: תודה.
מיכאל אורן: יש לך משהו להוסיף למה שכתבת?
סם עמיאל: השתתפתי בחלק מהצוותים אחרי קרות האסון.
סם עמיאל: אנחנו כעם יהודי, אני גאה להגיד שאנחנו עושים הרבה דברים.
סם עמיאל: החלק של התיאום והחלק של הסטנדרטים הבינלאומיים, אנחנו עדיין חייבים לשאוף אליו ויש על מה לעבוד.
מיכאל אורן: היה לי הכבוד לעבוד עם הג'וינט גם לפני שעליתי לארץ ומיד אחרי שעליתי לארץ.
מיכאל אורן: אני מסתובב בעולם ורק שומע דברי שבח על הג'וינט.
מיכאל אורן: ספינת הדגל של העם היהודי בכל מה שקשור לסיוע הומניטרי.
סם עמיאל: תודה רבה.
סם עמיאל: רוב הפעילות שלנו מורכבת משותפויות עם גורמים שיושבים סביב השולחן הזה.
סם עמיאל: אנחנו מתחלקים בגאווה הזאת עם כולם.
מיכאל אורן: הערות אחרונות.
אילנה מרום: אני מארגון לב אחד.
אילנה מרום: אנחנו ארגון שפועל במצבי חירום.
אילנה מרום: אנחנו ארגון שמפעיל מתנדבים.
אילנה מרום: הייתה כאן נגיעה ממש קטנה במתנדבים ואני הייתי רוצה להדגיש את הנושא הזה.
אילנה מרום: גם החשיבות של מתנדבים בשטח במצבי חירום, במצבי אסון, היא קריטית.
אילנה מרום: גם כאשר אנחנו מדברים כאן עם רשויות, ברור לנו שהכוחות המקומיים תמיד לא מספיקים לשלל המשימות ולשלל הצרכים ודווקא בפן הלא רפואי וקצת בימים הראשונים שאחרי האסון, בכל הנגיעה של אוכל, מים, הפעלה של ילדים – לא הייתה כאן נגיעה איך עוזרים לאוכלוסייה מקומית להתחיל לחזור לשגרה ולהמשיך לקיים את החיים שלה – דווקא כאן יש לנו יכולת בניהול קבוצות גדולות של אנשים.
אילנה מרום: רצינו להגיע ולסייע בנפאל וראינו שם חוסר איך מרכזים את האנשים שיכולים לבוא ולעזור בדברים האלה.
אילנה מרום: מטיילים ישראלים, תבל בצדק, אנשים שנמצאים בשטח ויכולים לבוא ולעזור.
אילנה מרום: אני חושבת שחסר איזשהו ארגון שלהם איך לעזור לאוכלוסייה וכן מתן כלים לאוכלוסייה המקומית להפעיל את עצמה, שזה משהו שנציג הג'וינט נגע בדבריו עכשיו.
אילנה מרום: איך אנחנו באמת יכולים לעזור לאוכלוסייה עצמה להתרומם ולהפעיל אותה.
אילנה מרום: אני חושבת שאפשר ליצור מתוך הפורום הזה איזשהו שיתוף פעולה ולהיעזר בנו.
אילנה מרום: אנחנו לרוב לא פועלים בחוץ לארץ.
אילנה מרום: פעלנו בשנת 2014 בסרביה, גם כמשלחת קטנה, כדי לתת כלים למקומיים בהפעלת מסת מתנדבים.
אילנה מרום: אנחנו יכולים לבוא ולעזור בזה ולתת כלים למי שנמצא בשטח ולהראות איך לאגד את הדברים האלה, גם לאגד צרכים וגם להפעיל מתנדבים בהתאם.
מיכאל אורן: הארגון חבר ב-סיד?
אריאל דלומי: כן.
מיכאל אורן: אם כן, יש שיתוף פעולה.
מיכאל אורן: איך את מגדירה את שיתוף הפעולה בין המגזר השלישי לבין הממשלה?
אילנה מרום: אני חושבת שהמקום שלנו בחוץ לארץ הוא דרך ארגונים כמו סיד ו-נתן.
אילנה מרום: בסופו של דבר אנחנו ארגון די קטן.
אילנה מרום: משרד החוץ מכיר אותנו.
אילנה מרום: כל ארגון שהוא דרך המגזר השלישי, הכיוון שלנו הוא שם.
אילנה קמינקא: אני חושבת שצריך להוסיף בנושא של מתנדבים, וכמה אנשים הזכירו כאן נושא של סטנדרטים, כי היה המון רצון אחרי האסון בנפאל למתנדבים להגיע.
אילנה קמינקא: דווקא הנושא של מתי נכון, עלות מול תועלת, עלות של הטסת מתנדב שהוא לא מומחה, מתי זה נכון לעשות את זה ומתי זה לא נכון לעשות את זה, זה דבר שאני חושבת שאנחנו כן עשינו צעד נכון עת בחרנו לא להוציא אנשים חדשים מעבר למי שכבר היה שם כי הרגשנו שהעלות לשנע אותם לנפאל לעומת התועלת אם הם לא מומחים, אם הם לא אנשים שבאים עם איזושהי התמחות, לא מצדיק את זה.
אילנה קמינקא: אני חושבת שאפשר ללמוד מהניסיון של אנשים שהיו כאן שלאו דווקא נכון להביא כמויות גדולות של מתנדבים לא מנוסים ולא מומחים לאזור אסון.
מיכאל אורן: שמעתי על רופאים שפשוט קמו ועלו על מטוס והגיעו.
אבנון קלמר: אנחנו במשרד החוץ מקבלים פניות כאלו בכל אירוע והפניות מגיעות מעשרות גורמים שונים.
אבנון קלמר: אין ארגון גג.
אבנון קלמר: אין דבר כזה.
אבנון קלמר: אני גם מתקשה לחבר בין כל הארגונים האלה.
אבנון קלמר: צריך לזכור שבכל אירוע כזה יש גם התארגנויות מקומיות של מתנדבים, אנשים שמגיעים מהשטח, מטיילים שמגיעים, רופאים שנמצאים במקום.
אבנון קלמר: כולם פונים למשרד החוץ, כולם מבקשים את הסיוע של משרד החוץ.
אבנון קלמר: אנחנו מתקשים לתת לכולם סיוע.
אריק שכטר: אם אפשר כמה מלים על השפעה של ארגון קטן בשעות הראשונות של החירום.
מיכאל אורן: בבקשה.
אריק שכטר: אני מארגון מצילים ללא גבולות.
אריק שכטר: לצדי אריה לוי, ראש הארגון.
אריק שכטר: כמה מלים על איך ארגון קטן וגמיש, והייתי אומר ללא רגולציה משמעותית, יכול להשפיע על הצלת חיים ביום-יומיים הראשונים לאחר האסון.