GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ראובן אידלמן: אני סבור שהפגיעה המשמעותית בפרטיות עדיין קיימת, מכיוון שעדיין מנטרים את כל האוכלוסייה.
צבי האוזר: ניטור האוכלוסייה, אדוני, הוא דיון אחר לגמרי.
צבי האוזר: הוא לא קשור לענייננו.
ראובן אידלמן: זה למעשה טיוב.
ראובן אידלמן: אדוני היושב-ראש מתייחס לטיוב של איתור המגעים, באמצעות שיחת טלפון.
צבי האוזר: לא, לא טיוב.
צבי האוזר: אני מתכוון לזה שאותו פגם עיקרי שאתה רואה, ואומר שלאור העובדה שיש הרבה טעויות אי-אפשר להשתמש בשב"כ, אני מאיין את הטעויות.
צבי האוזר: לא יהיו יותר טעויות, אבל אני עדיין מאתר קבוצות אנשים, שבאו במגע ולא עלו בחקירה האפידמיולוגית.
צבי האוזר: ישבתי עם אדוני ואינני זוכר את שמו, למשל, ואינני זוכר שישבתי איתו.
צבי האוזר: החדירה לפרטיות היא לא במובן זה שאני נותן לחוקר מידע מי ישב עם מי, אלא אני נותן לו רשימה של אנשים, שיש חשד שהם באו במגע עם חולה מאומת, ובמקום מסרון אני מקיים איתם שיחת טלפון.
צבי האוזר: אז אני גם יכול להפנות אותם לבדיקה.
ראובן אידלמן: אנחנו בהחלט מזהים קושי, כי מדובר בהעברת מידע משמעותית יותר, בהצלבת מידע משמעותית יותר בין השירות לבין משרד הבריאות, וזה מעורר כל מיני שאלות.
ראובן אידלמן: כיום הכול נעשה באופן ממוכן.
צבי האוזר: לא, לא, לא נעשה באופן ממוכן.
ראובן אידלמן: כאן יש רשימות שמסתובבות.
צבי האוזר: אותה רשימה מסתובבת.
צבי האוזר: היום, כשהשב"כ מעביר למשרד הבריאות, משרד הבריאות מעביר הודעת ווטסאפ, ואחרי זה הוא גם מתקשר למי שלא מילה.
צבי האוזר: אותה רשימה.
צבי האוזר: השאלה היא האם הוא מתקשר קודם, או מעביר מסרון קודם.
צבי האוזר: זה כל הסיפור, ועל זה אתה בונה את התיזה?
צבי האוזר: על השאלה מה מועד ההתקשרות של המשרד?
צבי האוזר: הרי משרד שמעביר לך מסרון שבאת במגע, ולא מילאת את הטופס, מתקשר אליך.
צבי האוזר: יש מענה אנושי בהינתן שיש מספיק חוקרים – 3,000 איש.
צבי האוזר: אז אין שום שוני בפרוטוקול.
ראובן אידלמן: אנחנו סבורים שלא יהיו הרבה מקרים כאלה, ושאחוז הטעות גבוה, אנחנו חושבים שעדיין אין הצדקה.
צבי האוזר: אבל ביטלתי את אחוז הטעות.
צבי האוזר: אחוז הטעות הוא אפס.
ראובן אידלמן: נכון, אבל תהיה מספר מצומצם של אנשים, שהטיוב הזה יגיע אליהם.
צבי האוזר: לא מצומצמת.
צבי האוזר: אני יכול לתת לך סטטיסטיקה על אותם אנשים שאותרו על ידי שב"כ, הם לא ערערו ולא אותרו על ידי חקירה אפידמיולוגית, שנעשית היום ברמה גבוהה יותר מכפי שהייתה.
צבי האוזר: אני שם אותך בפינה, כי יכול להיות שיש לך עמדה, ואני מנסה לגלות את עמדתך.
צבי האוזר: עמדתך – זה לא משנה – נגד שימוש בשב"כ, נקודה.
צבי האוזר: זה לא קשור אם יש הרבה טעויות או מעט טעויות.
צבי האוזר: כל השאר זה nice to have.
צבי האוזר: זה סיפור.
צבי האוזר: אתה נגד, וזאת עמדה לגיטימית.
צבי האוזר: הרשות היא נגד, והיא לא קשורה לשאלה האם זה עוזר או לא עוזר, האם זה מטייב או לא מטייב.
צבי האוזר: היא נגד, נקודה.
ראובן אידלמן: לא, אנחנו מציעים גמילה הדרגתית.
ראובן אידלמן: אנחנו נגד באופן כללי, אבל אנחנו מוכנים לחיות עם מצב שבו האיכון יהיה על מי שלא משתף פעולה, או על מי שלא מסר מגעים בכלל.
צבי האוזר: אני מנסה להסביר לך שאדם שלא מסר או לא משתף פעולה, זה מקרה פרטי לחוסר במידע חיוני שיש בידי הרשות, בשביל לקטוע שרשראות.
צבי האוזר: אני יכול לא למסור מידע במזיד, ואני יכול לא למסור מידע בשגגה, במובן הזה שאני לא יודע עם מי באתי במגע.
צבי האוזר: מה זה משנה אם אני מסתיר ויש לי איזשהו זדון או מניע נפשי להסתיר, או שיש לי מגבלה אנושית להסתיר, במובן הזה שאו שלא ידעתי שבאתי איתך במגע, או שאינני זוכר את שמך?
צבי האוזר: מה הבעיה פה?
צבי האוזר: לא כל כך הבנתי.
ראובן אידלמן: אנחנו חושבים שהמסר לציבור צריך להיות זה: תשתפו פעולה בחקירה האפידמיולוגית, בהמשך לכל הדיון על אמון הציבור.
ראובן אידלמן: תמסרו את כל המידע לחוקר האפידמיולוגי, וככה לא נצטרך לנטר אתכם באמצעות השב"כ.
צבי האוזר: אני מנסה להסביר לך שיש אחוז ניכר של יותר מ-30% ממגעים שאנשים מבצעים, שלא עולים בחקירה אפידמיולוגית.
צבי האוזר: גם כשהחקירה בוצעה, גם כשיש שיתוף פעולה מלא, וגם אם מדובר בעובדת סוציאלית או בחוקר מיומן, יש יכולת לאתר מגע שמתקיים, מבלי שאפשר לדווח עליו לאחור.
צבי האוזר: את זה אנחנו מנסים לאתר.
ראובן אידלמן: גם לכלי השב"כ יש מגבלות, כידוע.
צבי האוזר: ועדיין, אם תוריד את האנשים שלא מאותרים על ידי אף אחד מהשיטות – המגבלות של השב"כ והמגבלה של החקירה האפידמיולוגית – ותוריד את האנשים שאותרו על ידי החקירה האפידמיולוגית במקביל לשב"כ, יש אחוז ניכר של איתורי שב"כ, בהינתן שהתקיימה חקירה אפידמיולוגית איכותית והתקיימו מגעים.
צבי האוזר: יש רצון לקטוע את שרשראות ההדבקה, בוצע מגע ואפילו יש ביניהם חולים.
צבי האוזר: ועל זה אנחנו דנים.
צבי האוזר: אני מסכים איתך שהטעויות, צריך לצמצם אותן; ואני מסכים איתך על כל הדברים.
צבי האוזר: בסוף בסוף אתה מתעלם מהיקף של כשליש מהחולים, אולי יותר – מאנשים שלא מאותרים בדרכים אחרות – והם מאותרים על ידי אותו כלי.
ראובן אידלמן: תשובה קצרה.
ראובן אידלמן: מערך החקירות הוגדל בשבועות האחרונים ממש.
ראובן אידלמן: 3,000 חוקרים זה התפתחות מהשבועות האחרונים, כך שלא נכון להסתכל על כל התקופה, כמו שגם משרד הבריאות עושה, כשהוא לוקח הערכות כמה חולים קשים וכולי.
צבי האוזר: צודק.
ראובן אידלמן: צריך להסתכל ולראות מה קורה בשבועות האחרונים.
ראובן אידלמן: בשבועות האחרונים, החקירות יותר יעילות, מביאות יותר מגעים, וזה ימשיך ויגדל מכיוון שהמערך יותר גדול.
צבי האוזר: רגע, בהסתייגות אחת, ותסכים איתי, שהרבה יותר קל לבצע חקירה אפידמיולוגית מוצלחת ללא צורך באיכוני שב"כ, כשאתה נמצא בסגר.
צבי האוזר: כשיש סגר, ממילא מספר המגעים קטן, וממילא הזיכרון האנושי הוא הכלי המרכזי.
צבי האוזר: אני מציע לעשות את המעקב שאמרת, עם 3,000 חוקרים, מעט חולים וחקירות טובות יחסית, במצב שבו יצאנו מהסגר.
צבי האוזר: בוא נראה אז מה יהיה היקף אותם חולים, שמאותרים על ידי שב"כ ולא מאותרים בחקירה.
צבי האוזר: זה מה שמעניין אותנו.
ראובן אידלמן: אני אוסיף על זה, שהנתונים היום לא משקפים אנשים שלא משתפים פעולה.
ראובן אידלמן: הנתונים כולם בפנינו – יש 360 אנשים שאותרו בשבוע האחרון רק על ידי שב"כ.
ראובן אידלמן: אם נעשה את האיכונים רק על מי שלא משתף פעולה, אני חושב שאפשר יהיה לצמצם את המספר הזה לגבי מי שאותר רק על ידי שב"כ, כי הנתון הזה לא משתקף.
ראובן אידלמן: לכן, יש תשובה לפתרון הביניים שאנחנו מציעים.
ראובן אידלמן: מכיוון שמערך החקירות גדול מאוד ויש מעט חולים, אפשר להתמקד במי שלא משתף פעולה.
ראובן אידלמן: אפשר להגיע לתוצאה לא פחות טובה, בלי צורך לפגוע בפרטיות של כל 9 מיליון תושבי מדינת ישראל.
צבי האוזר: זה לא קשור לדיון.
צבי האוזר: אנחנו נקיים על זה דיון נפרד בדלתיים סגורות, אבל זאת הערה שלא קשורה לסוגיה.
צבי האוזר: חברים, אודי, אתה השליח לידי מצווה.
צבי האוזר: אנחנו ביקשנו להבין את המודל של קיצור ימי הבידוד של משרד הבריאות, מתוך הבנה מתי ייכנס לתוקף הפיילוט.
צבי האוזר: מהם הפרמטרים שהפיילוט אמור לבחון?
צבי האוזר: מהי תוצאה מוצלחת של הפיילוט,?
צבי האוזר: ומדוע אנחנו צריכים להמתין עם הפיילוט עד ה-31 בדצמבר?
צבי האוזר: אלא אם כן תגיד לי שהפיילוט ייכנס לתוקף ב-15 בנובמבר, ואז אני מבין למה צריך את זה עד ה-31 בדצמבר.
צבי האוזר: דרך אגב, מוזר לי איך נקבע תאריך מועד סיום הפיילוט, כשלא נקבע עדיין מועד תחילתו.
צבי האוזר: אני אומר את זה בשולי הדברים, ואנחנו לא מצליחים לאמוד מה הבסיס המדעי של הדברים.
צבי האוזר: אנחנו נקבע דיון לשבוע הבא ולא נאשר עכשיו את הבקשה שמונחת בפנינו.
צבי האוזר: נכון לעכשיו, אתם יכולים להמשיך לעשות שימוש באיכוני שב"כ, על בסיס הכרזת הממשלה.
צבי האוזר: על פי חוק, יש לנו אותו חלון זמן, שמאפשר לנו לקיים דיונים, לבחון את הדברים לעומקם ולראות האם אנחנו מאשרים את הבקשה או לא מאשרים, או מאשרים אותה בלוחות זמנים יותר קצרים.
צבי האוזר: אני מבקש להעביר את הדברים שעלו כאן
צבי האוזר: גם בכתב למען חידודם בהמשך.
צבי האוזר: חוץ מזה, אני רוצה להגיד בפרט לדברים ששמענו מפי נציגי החברה האזרחית, שלאחר שנעזור למשרד הבריאות להתכתב עם המציאות העדכנית לגבי מספר ימי הבידוד, כפי התהליך שמתקיים, אנחנו נצטרך לקיים דיון צופה פני עתיד לקראת פקיעת הוראת השעה בינואר, ונשים את כל השאלות, כולל השאלה מה המודל הנכון להפעלת מודל איכוני השב"כ, ברוח הדברים שנאמרו כאן, אם בכלל.
צבי האוזר: יכול להיות שהמסקנה תהיה שלא, ואני לא רוצה לקבוע את הדברים מראש, למרות ההתרשמות שלי, שזה כלי שנותן מענה שאין באפשרותנו, גם על ידי חקירה אפידמיולוגית מיטבית, לקבל.
צבי האוזר: זאת הבעיה, בעיניי, וכנראה יש פה קונצנזוס גם מול אנשים שמתעמקים בפתרונות טכנולוגיים חלופיים, שאין פתרון טכנולוגי חלופי.
צבי האוזר: יכול להיות שאפשר לוותר על מרכיב ההשלמה של השב"כ, אבל אין משהו חלופי לשב"כ בטכנולוגיה, נכון לעכשיו.
צבי האוזר: יכול להיות שזה יתפתח ועם כל מה שקורה באירופה, אין ספק שזה אתגר גדול, שמן הסתם יוציא גם פתרונות חדשים.
צבי האוזר: אנחנו צריכים לעקוב אחרי הדברים.
צבי האוזר: אנחנו נצטרך להתייחס לבקשה הספציפית ששמענו היום לראשונה מסגן שר הבריאות, שבהסתכלות עתידית של המשרד, גם אם נרד לפחות מ-200 חולים מאומתים ליום, המשרד רואה לנכון לבקש או להמשיך ולהסתמך על אמצעי השב"כ גם בתחומים האלה.
צבי האוזר: אנחנו נצטרך לבחון את הדברים, ללמוד אותם, ללמוד את התועלת מול הנזק, בשים לב למצב החדש או להבנות שלנו היום, כשאנחנו מתקרבים לסוף שנה, אל מול התובנות שהיו לנו בחודש יולי.
צבי האוזר: עד כאן, תודה רבה.
צבי האוזר: בוקר טוב, אני רוצה לפתוח את הדיון המהיר השני שלנו לבוקר זה, שהוא דיון פתוח, והוא בעניין הצעתו להעביר לדיון מהיר של חבר הכנסת ישראל אייכלר את הנושא: בעקבות הקורונה – סחבת בטיפול הקונסוליות הישראליות בחו"ל מביאות לביטולי חתונות.
צבי האוזר: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר, תציג את הדברים.
ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, מנהל הוועדה, כל האורחים, אני רוצה לציין שהבקשה לדיון מהיר כבר אושרה בנשיאות הכנסת ב-22 ביוני, לפני כחמישה חודשים, ומאז היו התפתחויות שונות לטובה, ועדיין הנושא צריך דיון.
ישראל אייכלר: אז היינו בשיאו של הגל הראשון, והנציגויות בחוץ לארץ לא הכירו, לא היו מיומנות בעבודה החדשה שנחתה עליהן עם סגירת הגבולות בישראל.
ישראל אייכלר: בעצם הטילו עליהן את התפקיד של מינהל ההגירה והאוכלוסין.
ישראל אייכלר: מאז ועד היום התייעלו מאוד הקונסוליות, רובן למדו לתת שירות לאזרחים שנקראים זרים, אבל אלה יהודים שקשורים לארץ ישראל ובאים לפה על פי תקנות משרד הפנים, מורשים להיכנס לארץ.
ישראל אייכלר: לא מדובר באנשים שלא הורשו, ואף אחד לא נתן להם סמכות להרשות משהו שלא מורשה, אבל לטפל במורשים היה מאוד מאוד קשה.
ישראל אייכלר: אז קודם כול צריך להתחיל בשבחים של האנשים שעבדו קשה מאוד ועובדים קשה מאוד, במיוחד ראש האגף הקונסולרי במשרד החוץ, הגברת סטלה ראפ, ואנשי הצוות ואייל סיסו, וכל האנשים שעובדים סביב השעון כפשוטו.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, אם אני בא בטענות, ואני בא בטענות, זה לא על אופי עבודתם אלא על עצם המטלה שהוטלה עליהם באופן כמעט בלתי אפשרי מבחינת הכמויות יחסית למספר העובדים.
ישראל אייכלר: אנחנו יכולים לקבל עדכונים לפניות שנשלחו אליהם אפילו בשעות הקטנות של הלילה.
ישראל אייכלר: זה לגבי משרד החוץ.
ישראל אייכלר: ומאידך, אני חייב לציין את מנהלת הלשכה של מנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה, הגברת תמי מור יוסף, שגם היא משתדלת מעל ומעבר בעזרתה בבעיות הקשורות במרשם האוכלוסין.
ישראל אייכלר: אין לי ספק שבלי העבודה של האנשים האלה היינו במקום אחר לגמרי, בסתימה בלתי אפשרית.
ישראל אייכלר: אבל הם השכילו לייעל את המערכות, כל אחד בתחומם.
ישראל אייכלר: ולמרות הכול יש מה לייעל ולשפר, ועל כן ביקשתי בכל זאת לקיים את הדיון למרות כל מה שאמרתי עד עכשיו.
ישראל אייכלר: ולמה זה כל כך נחוץ, אדוני היושב-ראש?
ישראל אייכלר: קודם כול, צריך לומר שמדובר באזרחים שמותר להם להיכנס לארץ על פי התקנות של משרד הפנים ומשרד הבריאות.
ישראל אייכלר: כל הנכנסים נדרשים לבידוד, ואין כאן שום רצון לייבא את הנגיף, חס וחלילה, מחוץ לארץ, אף אחד לא מעוניין, יש לנו מספיק צרות מבית מהקורונה, אנחנו לא רוצים אף אחד שהוא חולה קורונה שיגיע.
ישראל אייכלר: אבל כאלה שמותר להם להגיע, ואפשר לוודא שאינם חולים, צריך לפשט את ההליכים ולא להקשות עליהם.
ישראל אייכלר: והשאלה הראשונה ששאלתי, והיא השאלה שלאף אחד אין עליה תשובה: מדוע לא לפנות ישירות למשרד הפנים?
ישראל אייכלר: הפונה פונה הרי לכתובת מייל, הוא לא פונה לאנשים באיזשהו משרד בחוץ לארץ, בקונסוליה.
ישראל אייכלר: הוא פונה למייל.
ישראל אייכלר: אותו מייל שהוא שולח שם הוא יכול לשלוח פה.
ישראל אייכלר: ומי שאמון על הכניסה לישראל על פי החוק הם אנשי מרשם האוכלוסין וההגירה, הם שמקבלים את הבאים ארצה בשדה התעופה, לפניהם פרוס במחשב כל הנתונים, כל המסמכים, כל הבקשות, הכול מגיע בדואר אלקטרוני.
ישראל אייכלר: למה לא לשלוח אליהם ישירות, למרשם האוכלוסין, וזה יטופל על ידם?
ישראל אייכלר: בשעתו אני יודע למה מינהל האוכלוסין ומשרד הפנים רצה לזרוק את האחריות על משרד החוץ, כדי להסיר מעצמו את האשמה כאילו הם מייבאים קורונה, לכן הם עשו את זה בהתחלה, ואני יכול אפילו להבין אותם.
ישראל אייכלר: אבל היום שמונה חודשים אחרי, למה צריך אזרח שמבקש להגיע לחתונת נכדו לקבל הודעה מהקונסוליה לאחר עשרה ימים כי חסרים מסמכים?
ישראל אייכלר: זאת אומרת ככה: הקונסוליות מודיעות מפורשות שייקח שמונה ימי עבודה, וזה שבתות וחגים שלא נחשבים.
ישראל אייכלר: ואחרי עשרה ימים, ההוא כבר קנה כרטיס, אומרים לו: לא, חסר איזה מסמך.
ישראל אייכלר: למה שלא ישלח ישירות למשרד הפנים ויקבל תוך יום תשובה: חסר מסמך X, Y, Z, ואם לא חסר תקבל את האישור וזהו?
ישראל אייכלר: הדבר כל כך פשוט שזה לא יאומן למה זה כל כך קשה ומסובך.
ישראל אייכלר: עצם העברת הבקשות לקונסוליות גורמות לסרבול ולסבל מיותר.
ישראל אייכלר: לדוגמה, קונסוליה בבלגיה קרסה עשרות פעמים מרוב בקשות, כי יש שם קהילה יהודית גדולה שבאה לפה ויש כמות פקידים בודדים, והם לא יכלו לעמוד בעומס.
ישראל אייכלר: אז הם ביקשו להעביר את הבקשות לאנגליה.
ישראל אייכלר: אנשים העבירו את הבקשות לאנגליה, אז אמרו: לא, אתם שייכים לבלגיה, תחזרו לבלגיה.
ישראל אייכלר: טרטרו אנשים, רובם מבוגרים, שיש להם פה ילדים, או צעירים שיש להם פה הורים מבוגרים.
ישראל אייכלר: עובדה שבבקשות לסטודנטים שמועברות ישירות למשרד הפנים זה עובד, תוך 24 שעות יש תשובה, אלו שיש להם אישורים.
ישראל אייכלר: עוד דבר, אין אחידות בהודעות הקונסוליות.
ישראל אייכלר: הקונסוליה בניו יורק למשל משיבה לאחר קבלת כל המסמכים ונותנת מספר פנייה, אבל בקונסוליות אחרות אתה לא מקבל שום מספר פנייה, לעיתים בכלל לא עונים.
ישראל אייכלר: אנשים מתפוצצים, נכנסים ללחץ, מתחילים לפנות לחברי הכנסת ולפניות ציבור ולכל מי שאפשר, ומעמיסים פניות על הצוות של סטלה במשרד החוץ.
ישראל אייכלר: כל זה היה יכול להיפתר בתשובה פשוטה של הקונסוליה: המסמכים נבדקו ונמצאו תקינים, אנחנו מעבירים לבדיקת הגורמים בישראל ונשיב לכם בפרק זמן של שבעה ימים.
ישראל אייכלר: אלה שבעה ימים מיותרים, אבל לפחות תשובה כזאת, אפילו את זה לא קיבלו.
ישראל אייכלר: פשוט לא מקבלים תשובה, ואנשים עומדים ומחכים ואין תשובות.
ישראל אייכלר: בעבר התחייב משרד החוץ לוועדה הזאת, אדוני היושב-ראש, על פרק זמן של חמישה ימים.
ישראל אייכלר: מאז הגענו לשבעה ימי עסקים, וכיום משיבים שייקח שמונה ימי עסקים – שמונה ימי עסקים זה שבועיים.
צבי האוזר: אולי כי אין עסקים?
ישראל אייכלר: הזמן נראה לא סביר, צריך לתת תשובות ללא דיחוי.
ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, יש בקשות שהקונסוליות לא יודעות לטפל בהן.
ישראל אייכלר: יש לי כרגע פנייה של ישראלית שנשואה לאזרח זר, ויש להם תעודת נישואים ישראלית, ועל פי החוק מותר להם להיכנס, ובכל זאת קיבלו תשובה שלילית פעם אחר פעם, בלית ברירה כבר הגישו בקשה לשינוי מעמד הבעל, והדבר נסחב, ועכשיו הבעל תקוע באנגליה ואשתו בישראל, ואין צפי שיוכל בכלל להיכנס לארץ.
ישראל אייכלר: פשוט זוג שחי פה בארץ.
ישראל אייכלר: זה עוד בזמן שאחת מההגדרות לקבלת אישור – זוגות מעורבים אשר נישואיהם רשומים במרשם האוכלוסין של מדינת ישראל – זה על פי מענה של משרד החוץ עצמו לוועדה הזאת במסמך שקיבלתם.
ישראל אייכלר: מקרים כאלה מתגלגלים מקונסוליה למשרד החוץ וחוזר חלילה ללא פתרון.
ישראל אייכלר: עכשיו, יש מקרים שהקונסוליות מאוד מיומנות בטיפול – הטסת גופות להלוויות בארץ – יש להן נוהל; וזה קרובי משפחה שצריכים להגיע להלוויות, ויש את כל הרגישות, והם עושים את זה באמת מכל הלב, אני לא בא לרגע אחד להטיל דופי ברצון הטוב שלהם.
ישראל אייכלר: והקונסוליות נותנות אישור מיידי.
ישראל אייכלר: זה מראה שכאשר הם מבינים שזה משהו רגשי, לוויה ודברים כאלה, הם נמצאים.
ישראל אייכלר: אבל במקרה מעט פחות דחוף, כמו לבקר הורה שמאושפז בבית חולים, אף אחד לא ממהר.
ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני מספר לך סיפור מצער, שעכשיו הסתיימה השבעה של אדם, שהבן שלו רצה לבקר את אבא שלו שהוא חולה סופני – לא קורונה, חולה סרטן – המצב החמיר, הוא הגיש בקשה להגיע, הוא ואשתו, עד שהקונסוליה נזכרה לטפל האבא נפטר, הבן תפס מטוס ראשון כדי להספיק את ההלוויה, והספיק, אבל אשתו קיבלה תשובה, שהיות שכבר הייתה ההלוויה אין לך כבר נימוק להיכנס לארץ לשבעה, ואין אישור לבקשתה.
ישראל אייכלר: אם רק היו מטפלים מהר יותר, היו יכולים גם להספיק להיות לפני מותו ולהיות בהלוויה של חמיה.
ישראל אייכלר: עכשיו, לגבי פקידי מרשם האוכלוסין בנתב"ג.
ישראל אייכלר: ישנם מקרים של כאלה שעומדים בכל הקריטריונים, והם יכולים להיכנס, בעלי ויזות, שמבלים בישראל, הקימו משפחה בארץ, רכשו דירה, כל חייהם בארץ, הם אינם עדיין אזרחים, אבל הם באים ושבים אל בני משפחותיהם הישראלים.
ישראל אייכלר: הם עולים למטוס, ודיילי הטיסה השתכנעו שמדובר במשפחה אחת לפי הוויזה, ואין סיבה שלא יכניסו אותם, ויש ויזה בתוקף, אבל כשמגיעים לשערי נתב"ג, אני מדבר איתך על עובדות שהיו, נתקלים בקשיחות יוצאת דופן, לא מורשים להיכנס.
ישראל אייכלר: למה?
ישראל אייכלר: היו לי שנים מקרים בשבועיים האחרונים של הורים לילדים שחזרו מחוץ לארץ, האימא והילדים מורשים להיכנס, ואת האבא מעכבים ולא נותנים לו להיכנס, למרות שהוא נשוי לישראלית ומופיע במרשם האוכלוסין.
ישראל אייכלר: כי הגיע ללא אישור מהקונסוליה.
ישראל אייכלר: מבקשים להחזיר אותו לחוץ לארץ, ואין לו לאיפה לשוב, והייתה לנו בעיה גדולה.
ישראל אייכלר: צריך לבטל את הדבר הזה ולהגיד: מי שיש לו ויזה ומותר לו להיכנס לארץ על פי הכללים שנקבעו, יש לאפשר לו להיכנס לארץ גם אם לא הצטייד מראש בפתק המאשר את שמו.
ישראל אייכלר: יש לי פה את השם גם של המקרה.
ישראל אייכלר: ויש לי מקרה מזעזע.
ישראל אייכלר: יהודי בן 70 פלוס, שלא קיבל אישור הקונסוליה, והצוות של סטלה במשרד החוץ הבינו את החשיבות ונתנו אישור.
ישראל אייכלר: יומיים לאחר מכן נחת בארץ בשעה 04:00 לפנות בוקר, הפקיד בנתב"ג לא נתן לו להיכנס ועיכב אותו שלוש שעות, בגלל שהחתימה הייתה אישור של סטלה, של משרד החוץ, ולא של הקונסוליה מאיפה שהוא בא.
ישראל אייכלר: שלוש שעות חקרו אותו מדוע הביא אישור ממשרד החוץ ולא מהקונסוליה.
ישראל אייכלר: זו ממש שערורייה שנגרמת על ידי הסרבול הזה.
ישראל אייכלר: עיקר הטענה שלי, אדוני היושב-ראש, זה גלגול האחריות ממשרד החוץ למשרד הפנים וחזור.
ישראל אייכלר: בעיקרון אזרחים זרים שיש להם פה משפחה, אז מבקשים מבן המשפחה הישראלי לגשת למשרד הפנים, להגיש את כל החומר, בשביל בן המשפחה שנמצא בחוץ לארץ.
ישראל אייכלר: אבל בן הזוג שבחוץ לארץ לא פה, אז משרד הפנים אומר: אני לא יכול לתת לכם.
ישראל אייכלר: תארו לעצמכם אנשים שמנסים לעשות הכול כדי לוודא שיוכלו לשוב ארצה בזמן שקבעו, הם קונים כרטיס, עשרות אנשים הפסידו את הכרטיסים משום שעד שמשרד הפנים שלח למשרד החוץ וחוזר חלילה, והיה תיאום בין משרד החוץ למשרד הפנים, הם איבדו את הכרטיס.
ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיע להצעות ייעול.
ישראל אייכלר: א' בן משפחה בישראל, שיוכל לגשת למשרד הפנים ולמייל של משרד הפנים ולא יצטרך את משרד החוץ.
ישראל אייכלר: יש לו בן משפחה פה, יש יהודי שגר פה, עולה חדש, הוא רוצה שהילדים שלו יגיעו אליו, הוא ניגש למשרד הפנים, ושיקבלו את זה.
ישראל אייכלר: חתן, כלה, הורים, אחים, אחיות, גיסים, גיסות, סבים וסבתות, זה המון המון ניירת, אפשר להגיש את זה פה ואז לבדוק את זה, ולאפשר לצד הישראלי להגיש את המסמכים בצורה מסודרת בארץ למשרד הפנים, ולקבל במקום אישורים עבור כל בני המשפחה שנמצאים בחוץ לארץ.
ישראל אייכלר: הדבר ייתר את הסבים באנגליה, בבלגיה, בקנדה, בטורונטו, לרוץ בנפרד לקונסוליה – בנפרד לגיסים, בנפרד לגיסות.
ישראל אייכלר: והכול מדובר פה באנשים שמותר להם להיכנס.
ישראל אייכלר: והעצה הפשוטה היא משהו מאוד מדהים: טופס דיגיטלי.
ישראל אייכלר: שמעתם על טופס דיגיטלי?
ישראל אייכלר: יש היום למשרד הבריאות טופס דיגיטלי?
ישראל אייכלר: למה בנושא הזה אין טופס דיגיטלי?
ישראל אייכלר: צריך לעשות טופס דיגיטלי, קישור דיגיטלי באינטרנט.
ישראל אייכלר: יבוא האדם, יגיש את הבקשה בהליך פשוט, ולא יצטרך לרוץ לשום מקום.
ישראל אייכלר: 90% מהבעיות ייפתרו אם יהיה טופס דיגיטלי וכתובת אחת, שהפונה יודע שהבקשה שלו נקלטה, באופן אוטומטי בקשתך התקבלה, כי היום הוא לא יודע בכלל אם היא התקבלה, לא עונים לו בקונסוליות.
ישראל אייכלר: הפונה ידע שהוא לא שכח לצרף שום מסמך, כי מיד הטופס הדיגיטלי יגיד: חסר מסמך.
ישראל אייכלר: אין צורך ביותר כוח אדם בקונסוליות שיעבדו בימים ובלילות, כי המחשב יעבוד.
ישראל אייכלר: הקבצים יגיעו באופן מסודר לגורמים במרשם האוכלוסין, שרק נשאר להם לאמת את הפרטים ולחזור ולשלוח מייל אישור.
ישראל אייכלר: הדבר יכול להוריד את זמן ההמתנה למינימום.
ישראל אייכלר: ומקרים דחופים וחריגים, כמו לוויות ומקרים רפואיים נדרשים, אז את זה ישאירו לעבודת הקונסוליות, הם מספקים מסורים לטפל בזה, אבל לא יהיה להם עומס כזה.
ישראל אייכלר: ולגבי ביקורי בני משפחה – יש מאות עולים שעלו לארץ בגיל מבוגר וכל בני משפחתם בחוץ לארץ, ובני המשפחה כבר לא ראו את ההורים יותר מחצי שנה.
ישראל אייכלר: הגיע הזמן להרחיב את הקריטריונים ולאפשר להם להיכנס, ובלבד שיוכלו לעשות בדיקת קורונה.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה שאף אחד בלי בדיקת קורונה ייכנס.
ישראל אייכלר: וכאן אנחנו מגיעים לסיפור עוד יותר קפקאי.
ישראל אייכלר: בא אזרח חוץ, עושה בדיקת קורונה, אבל הוא לא חבר קופת חולים, אין לו איפה לקבל את התשובה, הוא נקי או לא נקי?
ישראל אייכלר: עכשיו אני מקווה שיש מעבדות חדשות בנתב"ג, צריך שהוועדה תדרוש ממשרד החוץ, משרד הפנים או משרד הבריאות בעצם, שבכל מדינה מתוקנת מקבלים את התשובה ישירות לדואר האלקטרוני או לפלאפון מקסימום תוך 24 שעות.
ישראל אייכלר: מדוע כאן בארץ שולחים אותו לקופת חולים?
ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, סליחה על האריכות, אבל אני חושב שניסיתי לתמצת ולמצות את הדברים.
צבי האוזר: אכן, נתת את הסקירה ביריעתה הרחבה.
צבי האוזר: ואני מבקש מאייל סיסו, ראש החטיבה הקונסולרית, לתת את תגובתו.
אייל סיסו: בוקר טוב לכולם.
אייל סיסו: אכן נפגשנו בוועדות קודמות, שמעתם חלק מהדברים, אז אני אחזור.
אייל סיסו: קודם כול החל מה-11 במרץ 2020 קבעה ממשלת ישראל – לא משרד החוץ ולא רשות האוכלוסין – קבעה ממשלת ישראל, שר הפנים, שר הבריאות, שזרים לא נכנסים לישראל.
אייל סיסו: כחלק מההחלטה החליט שר הפנים בזמנו לאפשר חריגים שכן יוכלו להיכנס על פי נוהל מיוחד.
אייל סיסו: החריגים התחילו בשמונה, הגענו ל-19.
אייל סיסו: חריגים זה חתונות, לוויות, בר מצוות, לידות, חיילים בודדים, בנות שירות, סטודנטים, מומחים – אני לא אלאה אתכם בכול – עולים כמובן.
צבי האוזר: לא הבנתי, אלה אזרחים זרים שהם קרובים של אותה רשימה?
אייל סיסו: זה לא חייב להיות קרובים.
אייל סיסו: זה יכול להיות סטודנטים שבאים ללמוד פה, זה יכול להיות קרובים שמגיעים לחתונות, לוויות, בר מצוות, לידות, הורים של חיילים בודדים, הורים של בנות שירות לאומי, מומחים שבאים לעבוד פה בישראל ונדרשים לתפקוד המשק, בני זוג ילדים וקטינים של אזרחים ישראלים, תוכניות מסע, הסוכנות היהודית, מתנדבים שמגיעים למספר תוכניות, דיפלומטים זרים, אנשי דת שמגיעים למספר תוכניות, עובדי סיעוד, מקרים הומניטריים ועלייה כמובן.
אייל סיסו: כל אלה נכנסו בחריגים במשך הזמן.
מיכל וונש: אייל, אני יכולה לעצור אותך לשנייה?
מיכל וונש: אני מצטערת.
מיכל וונש: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל, אני לא הייתי פה קודם, ואני מתפרצת, כיוון שהייתי בוועדת החוקה, חוק ומשפט.
מיכל וונש: הנושא הזה הוא דיון מתגלגל ומתמשך, ואני רוצה לחלוק איתך שבאמת בוועדת העלייה והקליטה, העבודה שנעשית לילות כימים על ידי כל נשות ואנשי משרד החוץ פשוט אין כזאת מסירות נפש, אין כדוגמתה.
מיכל וונש: רק הרשימה הזאת שאייל עכשיו הקריא בפניך, וחלק מהם זה הרחבות כתוצאה מדחיפה שלנו להורים של חיילים בודדים ושל בנות שירות ושל מי שיולד בארץ, מה שאנחנו רואים שוב ושוב, גם בעלייה וקליטה, כיוון שכפי שאמרתי לך קודם, מי שזה משפיע עליו בצורה יוצאת דופן זה העולים והעולות למדינת ישראל, שכל המשפחות שלהם by definition נמצאות בחוץ לארץ, ואין פה מדיניות אחת הוליסטית.
מיכל וונש: אנחנו כל הזמן מרחיבים את ההחרגות, מרחיבים את הקריטריונים, הם עומדים בעומסים מטורפים.
מיכל וונש: במקום שתהיה מדיניות, אני אתן דוגמה, למשל של ממשלת קנדה – קרבה ראשונה – אנחנו מבינים כמובן את הצרכים של משרד הבריאות, ואנחנו מחויבים קודם כול לבריאות הציבור, אבל מדיניות שקופה והוליסטית.
קריאה: התחלת להגיד לגבי קנדה.
מיכל וונש: בדיוק.
מיכל וונש: משפחה מקרבה ראשונה, ובני או בנות זוג, שמוכחים כבני או בנות זוג לאורך זמן, נשואים או לא נשואים זה כבר יהיה, אני מניחה, נספח, אבל קרבה ראשונה, ומייצרים מדיניות שכפופה כמובן לכל ההכתבות של משרד הבריאות – בידוד ובדיקות וכו' וכו', כמו בכל מדינה אחרת.
מיכל וונש: חייבת להיות מדיניות הוליסטית, ברורה, שקופה, כדי שאנשים ידעו בתקופה של חוסר ודאות מתמשכת, ואל מול משבר נפשי – גם על כך יש לנו היום דיון – המשבר הנפשי המתמשך, בפרט של עולים חדשים; כשחייבים להבין, אנשים לא ראו את ההורים שלהם ואת הילדים שלהם ממרץ, אני בתוכם, ממרץ אנשים לא התראו עם הקרובים שלהם.
מיכל וונש: בתקופה של משבר נפשי, של מצוקה כלכלית, מצוקה בריאותית, מצוקה נפשית, אנחנו לא מאפשרים לאנשים לפגוש את המעגל הראשון של המשפחה שלהם.
מיכל וונש: ופה הקריאה שלנו שוב ושוב היא במקום הפלסטרים והעבודה המטורפת של הקונסוליות, לייצר מדיניות ברורה, שקופה, מונגשת לציבור, שאפשר לדעת איפה אנחנו חיים, ולתת מעט ודאות בתקופה שאנחנו לא יודעים כמה זמן היא תיערך.
מיכל וונש: לא יודעים.
מיכל וונש: תודה.
מיכל וונש: סליחה על ההפרעה.
צבי האוזר: אז אתה יודע מה?
צבי האוזר: אני מבקש ממך, למרות שקטענו אותך, בכל זאת חבר הכנסת אנדרי קוזי'ינוב, ואז תשיב לכולם?
אייל סיסו: בסדר.
אנדרי קוז'ינוב: אני רוצה להתחבר למה שחבר הכנסת אייכלר אמר ולמה שמיכל אמרה, העניין זה לפשט נהלים, כי אם תסתכל בנהלים של מינהל האוכלוסין ושל משרד החוץ, זה טלאים על גבי טלאים של תנאים על גבי תנאים.
אנדרי קוז'ינוב: על כל חריג יש חריג, ועל כל חריג יש נוהל באורך הגלות שאתה צריך לעמוד בתנאים, האם זוג מגיע מתוקף הליך מדורג, האם הוא לא מגיע מתוקף הליך מדורג, האם ההורים לילד ישראלי, יש להם אזרחות ישראלית, אין להם אזרחות ישראלית.
אנדרי קוז'ינוב: אנחנו מגיעים ליותר מדי חריגים שמסבכים את העניין.
אנדרי קוז'ינוב: בסופו של דבר אם אנחנו מגדירים שאין כניסה לאזרחים זרים באופן גורף אז זה באופן גורף.
אנדרי קוז'ינוב: עצם העובדה שכל הזמן אנחנו מכניסים את החריגים האלה, זה מצד אחד מפורר את הנושא לחלוטין, מפורר את כל הסיפור של כניסה או אי כניסה.
אנדרי קוז'ינוב: מצד שני, זה מעמיס גם על המערכות, שהן לא מותאמות לדברים האלה, כי בכמות פניות כזאת פשוט לא עומדים.
אנדרי קוז'ינוב: ואם אתה צריך עכשיו לבדוק כל מקרה לגופו, וכל מקרה הוא חריג, קח לדוגמה מקרה שהיה לי, שני הורים ישראלים, דווקא ילד שאין לו דרכון ישראלי, שנכנס לארץ וכל הזמן צריכים להאריך לו את הוויזה, וזה סיפור מול מינהל האוכלוסין; או אבא ישראלי, ילד ישראלי, לאימא אין דרכון, ואז הכניסו אותה בסוף לארץ כתיירת מלווה של אזרח ישראלי.
אנדרי קוז'ינוב: זאת אומרת, יש פה דברים שהם לא הגיוניים ברמת הטיפול המנהלתי.
אנדרי קוז'ינוב: לכן העניין, וזה באמת מתגלגל מוועדה לוועדה, מוועדה לוועדה, זה פישוט הליכים וזה עניין של פישוט הגדרות.