GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים ביבס: תראו, בסוף בעוטף פחות או יותר לחלק יש מיגון משמעותי, לחלק פחות, אבל ככל שאנחנו מתרחקים – ולא נמצאים איתנו שלושה ראשי רשויות, לא נתיבות, לא אופקים ולא אשקלון.
חיים ביבס: אבל קחו לדוגמה את אופקים, יש לנו 3,000 יחידות דיור, בתים מעץ, שבהם בעצם אין מיגון ואין שום דבר אחר.
חיים ביבס: ואף אחד לא נותן על זה את הדעת.
חיים ביבס: וראינו כבר בעבר שנפלו שם טילים, ראינו בעבר מה היה.
חיים ביבס: אתה צריך לצאת תוך מספר שניות כדי להגיע לצינור בטון שנמצא ברחוב, כאשר רוב האוכלוסייה שם היא מבוגרת.
חיים ביבס: ואף אחד לא מתייחס לזה ברצינות.
חיים ביבס: המצחיק הוא שגם הם צריכים ללכת לגייס תרומות בחו"ל כדי להקים את המיגוניות שלהם.
חיים ביבס: לא מקבלים את זה מהמדינה, לא מוועדת החוץ והביטחון.
חיים ביבס: אם היה איזשהו נושא פוליטי כזה או אחר, תוך שניות היו מוצאים לזה מאות מיליונים, דרך אגב, לכל צד.
חיים ביבס: ולכן, אני חושב שזה מסוג הדוגמאות שבסופו של דבר אנחנו נכשלים כישלון חרוץ, כי אי-אפשר לגייס מיליארדים להרבה דברים.
חיים ביבס: אבל כמה עשרות מיליונים עבור דברים שבסופו של דבר יצילו חיים, אין אף אחד שמסוגל לעשות אותו.
חיים ביבס: הדבר הנוסף – אני חושב שהגיע הזמן להתייחס לשני דברים מרכזיים.
חיים ביבס: אחד, זה הנושא של פיצוי עבור בעיית בלוני תבערה ונפץ, על הנזקים שהם גורמים.
חיים ביבס: עד שמגיעים למצב ונותנים את הפיצוי לאותם יישובים, הרשות לוקחת על עצמה את האחריות.
חיים ביבס: עכשיו, אלה רשויות שלא בהכרח נמצאות במצב סוציו-אקונומי גבוה; אולי במועצות אזוריות קצת יותר, ברשות עצמה זה פחות.
חיים ביבס: מישהו צריך להביא את הכסף הזה מ-day one, וזה לא קורה.
חיים ביבס: הדבר האחרון שצריך להתייחס אליו הוא נושא הרבש"צים שעובדים קשה מאוד.
חיים ביבס: היינו בסיור איתם.
חיים ביבס: הם נמצאים במצב שלא רק שהמעמד שלהם לא מוסדר, אלא נמצאים תחת משרד הביטחון ולא מקבלים מעמד שהם צריכים לקבל.
חיים ביבס: הם עובדים תחת הפיקוח של הצבא, תחת שר הביטחון, תחת כולם, ובסוף מתייחסים אליהם דרך הרשויות כצינור.
חיים ביבס: וצריך לפתור את זה, כי בסוף הם עושים פה עבודת קודש יום-יום, 24 שעות.
חיים ביבס: הם עושים את העבודה הטובה ביותר עבורנו, עבור המדינה, עבור כל מי שצריך.
חיים ביבס: אני חושב שהגיע הזמן שהוועדה תקדם חוק.
חיים ביבס: רק כאשר מביאים חוק בסופו של דבר כולם מתייצבים; ורק כאשר יש חוק באוצר נזכרים שצריך לדאוג למעמד שלהם.
חיים ביבס: אני רוצה להודות לך, שוב, על הדיון הזה.
אבי דיכטר: אלון דוידי, בבקשה.
אלון דוידי: בוקר טוב לכולם.
אלון דוידי: אז קודם כול, באמת, אבי, תודה רבה על הכינוס של הוועדה פה.
אלון דוידי: עשיתם את זה בעבר ואתם ממשיכים לעשות את זה; וזה משמח אותנו וחשוב לנו.
אלון דוידי: לאלון שוסטר היקר, אני שמח שהלכת – בצחוק.
אלון דוידי: אני שמח שאתה פה.
אלון דוידי: מי שמכיר את העבודה המשותפת שלנו, של שער הנגב ושדרות, יודע שברוך השם, על אף המחלוקות הפוליטיות, עשינו הרבה דברים טובים.
אלון דוידי: ואני בטוח שאתה תהיה לנו אוזן קשבת וגם תצליח.
אלון דוידי: רק צריך להיבחר עוד הפעם בבחירות הבאות, עוד חודשיים.
אלון שוסטר: בונה עליך.
אלון שוסטר: בונה עליי, אין ספק.
אלון שוסטר: תראה, יש לי שבעה ילדים, אולי אני אבקש מאחד מהם להצביע רק לאלון שוסטר בפתק.
אלון שוסטר: תראה, קודם כול, לגבי מה שתמיר אמר לגבי התגובות של צה"ל וכולי – אני דווקא חושב שהתגובות צריכות להיות תגובות משמעותיות.
אלון שוסטר: ולכן, אני דווקא אומר שאם מגיבים, צריך להגיע למה שאנחנו מדברים, וכולנו מדברים: צריך לחזור למבצע נרחב כדוגמת צוק איתן על מנת להשיב את הביטחון ואת ההרתעה.
אלון שוסטר: פעולה כזו או אחרת של יומיים, יום, שלושה ימים, לא משיגה שום דבר.
אלון שוסטר: אדרבה, היא עוד יותר מתסכלת ועוד יותר מפריעה לתושבים.
אלון שוסטר: לדוגמה, אצלי בעיר אני לא יכול להגיד את המילה "שגרה".
אלון שוסטר: "חוזרים לשגרה" זה ביטוי גנאי בעיר שדרות, כי כשאתה אומר "שגרה" בטלוויזיה או בדיון, או כל אדם אחר מחוץ לעיר שדרות ועוטף עזה, בשדרות זה עלבון.
אלון שוסטר: זה אומר שאני חוזר למציאות מורכבת בלי פתרון.
אלון שוסטר: ולכן, אני גם מבקש מכולם – אני יודע שזה זמן בחירות; קל מאוד לבוא ולהציע כל מיני פתרונות.
אלון שוסטר: המצב מורכב, אבל אם מציעים פתרון, תדברו על משהו אמיתי, על משהו שבאמת.
אלון שוסטר: כי שאר הדברים סתם מתסכלים את האנשים.
אלון שוסטר: זה יכול להביא עוד קולות, לקושש עוד כמה קולות לכאן, לשמאל, לימין, אבל זה לא משיג שום דבר לטובת אף אחד.
אלון שוסטר: בסוף חיים שם אנשים.
אלון שוסטר: המצב מורכב, כמו שתמיר אמר ואיתמר בוודאי ידבר.
אלון שוסטר: אנחנו אוהבים את מדינת ישראל.
אלון שוסטר: מודים על כל העזרה והשותפות של כולם.
אלון שוסטר: אני רוצה לחדד, בפן המקצועי, מה הבעיה בנושא של פיקוד העורף, היחידה להתיישבות ורח"ל.
אלון שוסטר: קודם כול, אני רוצה להגיד שאני לא נהניתי מרח"ל לפני צוק איתן.
אלון שוסטר: מי שניהל את זה, לדעתי, מה שנקרא, לא כל כך אהב את העיר שדרות; לא יודע למה, יכול להיות אולי בגללי.
אלון שוסטר: אבל אני חייב לומר שמהרגע ש-ווה הגיע עם הצוות היקר שלו, רוח חדשה מנשבת.
אלון שוסטר: גם אם לא מקבלים את כל מה שאנחנו רוצים, יש שיח ויש מפגש של בירור הצרכים האמיתיים.
אלון שוסטר: אותו דבר היה לי עם נוחי, שהוא אחראי על היחידה להתיישבות, בשבוע שעבר.
אלון שוסטר: א-מ-מה, אני יושב, למשל, עם נוחי.
אלון שוסטר: אני לא יודע אם אתם יודעים – איך קוראים ליחידה שלכם, יחידה של נוחי?
אלון שוסטר: הוא פה?
קריאה: היחידה להתיישבות.
אלון דוידי: היחידה להתיישבות.
אלון דוידי: אני רוצה לשאול את רוסו.
אלון דוידי: מה זה היחידה להתיישבות?
אלון דוידי: במה היא עוסקת?
אלון דוידי: מה זה התיישבות?
אלון דוידי: שאלה.
טל רוסו: זה בוחן?
טל רוסו: מה?
אלון דוידי: לא, סתם.
אלון דוידי: התיישבות זו התיישבות, גם עיר.
אלון דוידי: א-מ-מה, כשאתה מסתכל בקריטריונים של היחידה להתיישבות, אין להם יכולת לעבוד איתי, כי אין להם קריטריונים לעבוד עם עיר.
אלון דוידי: כי הוא יודע לעשות מסלול, הוא יודע לעשות כביש, הוא יודע לשים דרך ביטחון; אבל אפילו אם אני אדבר איתו על צורך פשוט של ביפר לאנשים מבוגרים, דתיים או לא דתיים, שאין להם טלוויזיה ובשבת צריכים לשמוע שיש "צבע אדום", בגלל שהוא בגיל 80 הוא לא שומע טוב – אין לי עד היום עם מי לדבר, שש שנים.
אלון דוידי: צורך אידיוטי.
אלון דוידי: אנחנו מדברים ומאשרים מיליארדים.
אלון דוידי: אבל עד היום, כל משרד הביטחון, המנכ"ל וכולם, לא יכולים לתת לי מענה למבוגר בגיל 80 שצריך ביפר, כי פקע"ר עושה ניסוי ואומר שיש את זה עכשיו באינטרנט, ויש את זה בפלאפון.
אלון דוידי: סתם דוגמה: אני בן אדם דתי.
אלון דוידי: אין לי ביפר בשבת, אין לי פלאפון בשבת ואין לי טלוויזיה בשבת.
אלון דוידי: אז מה אני צריך לעשות – להצמיד את הראש לקיר?
אלון דוידי: או, כמו האינדיאנים, לשים אותו על הרצפה ולזהות מתי יהיה "צבע אדום"?
אלון דוידי: דוגמה נוספת: דיון עם פקע"ר, האלוף – איך קוראים לאלוף?
אלון דוידי: אני לא כל כך זוכר את השם שלו.
קריאה: תמיר ידעי.
אלון דוידי: כן.
אלון דוידי: בשדרות לפני מספר שנים, כמו שאמרנו, ברוך השם, יש התרחבות.
אלון דוידי: כשאני הולך לבנות בית ספר, אני יודע שיש תקן מיגון.
אלון דוידי: בעוטף עזה הוא תקן מיגון מסוים, בערים אחרות הוא תקן מיגון אחר.
אלון דוידי: כשאני מקבל הרשאה ממדינת ישראל, אני מקבל כסף לבנות את בית הספר וכסף למיגון.
אלון דוידי: אותו דבר מעונות יום, אותו דבר גנים, אותו דבר גם בתקציבים חברתיים.
אלון דוידי: בזכות כל העזרה של כולכם, של כול חברי הכנסת והשרים וראש הממשלה, יש לנו החלטות ממשלה שבאמת משתדלות לעזור ולסייע.
אלון דוידי: א-מ-מה, כשאני עכשיו בונה עיר בשדרות, מרחיב את העיר, 3,000 יחידות דיור – מה התקן?
אלון דוידי: יש מיגון במרחב הציבורי או אין מיגון במרחב הציבורי?
אלון דוידי: מי אמור להגיד את זה?
אלון דוידי: מי אמור לתת לי את התשובות איפה אני צריך לשים מיגון, איפה לא?
אלון דוידי: אני בונה פארקים; בשדרות אנו בונים פארקים ענקיים.
אלון דוידי: מגיע להם, מגיע לתושבים שלנו.
אלון דוידי: בונים בעשרות מיליונים ובמאות, ואנחנו מגייסים את הכסף.
אלון דוידי: דרך אגב, חיים, אני שמח שאנחנו רוצים גם לגייס כסף, זה בסדר.
אלון דוידי: גם הקהילות מחוץ לארץ שמחות להיות חלק מהמפעל הציוני החשוב הזה.
אלון דוידי: אבל אני יודע שאני מקבל כסף מהמדינה.
אלון דוידי: אני מגיע לפארק של 40 דונם; אני בודק את המרכיבים של המיגונים, 4 מיליון שקלים.
אלון דוידי: מי אמור לשלם את זה?
אלון דוידי: כלומר, אם משיתים את זה עליי, זה אומר שמה?
אלון דוידי: מה תפקידו של פיקוד העורף?
אלון דוידי: עכשיו, הייתה ישיבה לפני ארבע שנים.
אלון דוידי: מאז נעלמו עקבותיהם.
אלון דוידי: אני רוצה להגיד פה עכשיו בצורה חד-משמעית: זה לא הנציגים, לא באוגדה ולא בפיקוד דרום, ולא החברים; זה מלמעלה.
אלון דוידי: ומי שלא יודע לתת את הדין, אני לא רוצה שייתן את הדין; אני רוצה שיהיה בן אדם.
אלון דוידי: יש לך כסף.
אלון דוידי: אין לך כסף, תגיד.
אלון דוידי: אני לא יכול לבנות עיר של 6,000 בתים חדשים בלי לפחות 150 מיליון שקלים, לא למיגון שלי ושל משפחתי בבית – למרחב הציבורי.
אלון דוידי: אז אומרים לי: לא, לא נעשה תקן, כי תקן יחייב.
אלון דוידי: תקן לא אמור לחייב אותנו.
אלון דוידי: תקן אמור לחייב את מדינת ישראל שרוצה להגן על התושבים שלה.
אלון דוידי: ופה הנקודה, תמיר; זו הנקודה.
אלון דוידי: ואותו דבר עם רח"ל.
אלון דוידי: עד שרח"ל באים ואומרים: אוקיי, אנחנו עוזרים ומסייעים.
אלון דוידי: אותו דבר כמו עם נוחי מהיחידה להתיישבות.
אלון דוידי: אני שומע שהם מונעים מהם, עוצרים אותם.
תמיר עידאן: סגרו להם את התקציב.
אבי דיכטר: כשנגיע לחלק, הם ייתנו את ההתייחסות שלהם.
אלון דוידי: לא, כבוד היושב-ראש, יש פה דבר יותר מורכב.
אלון דוידי: כשאתם רוצים לבנות קיר, כל מדינת ישראל, כל מיטב המומחים, המוחות, המפקדים, כולם עובדים, וזה עובד כמו שעון.
אלון דוידי: אני אומר לך, הינה תקשיב, אני אומר לך: אני גר 23 שנה בעיר שדרות; הקיר הוא חשוב, אבל ילדה בת 12 שתקום בבוקר ותיכנס לטראומה משום שלא היה לה מיגון בדרך שלה לבית הספר, זה הרבה יותר חשוב.
אלון דוידי: איך אני יודע?
אלון דוידי: כי אנחנו עוסקים בזה יום-יום.
אלון דוידי: ואיך אני יודע?
אלון דוידי: כי זה חשוב גם לחיילים וגם למפקדים.
אלון דוידי: אז שמישהו יעצור את זה.
אלון דוידי: יש לכם כוח ביד.
אלון דוידי: תזמינו את פיקוד העורף, תזמינו את מנכ"ל משרד הביטחון לפה, שיסביר לכם מה התקן של מיגון למרחב הציבורי בשדרות, שיסביר איפה התוכנית הרב-שנתית שאני ביקשתי למען התושבים שלי.
אלון דוידי: אנחנו עוצרים את הסכמי הגג.
אלון דוידי: חיים מוביל מאבק חשוב לעצור את הסכמי הגג על מנת באמת שיהיו מרכיבים לטפל בתושבים.
אלון דוידי: אני אומר לאלוף: אני צריך מרכיב לזה בהסכמי הגג?
אלון דוידי: הוא אומר: אני לא יודע.
אלון דוידי: אז למה אתה אלוף פיקוד העורף?
אלון דוידי: כדי להוציא לי הודעות?
אלון דוידי: אני לא עושה את הסדר; זה לא התפקיד שלי; זה לא התפקיד שלנו.
אלון דוידי: אנחנו בסוף מנהיגות מקומית, שעובדת בשיתוף פעולה מצוין אתכם ומבקשים את העזרה שלכם.
אלון דוידי: תיכנסו דיון, תביאו אותם לפה, או שיריבו בחוץ באיזה חדר סגור.
אלון דוידי: אני יכול לתת להם ממ"ד; יש לנו ממ"ד רחב עם שתיה, שיישבו יום שלם, יומיים, שלושה, ויוציאו מסמך: מי אחראי על מה, איזה כסף יש למה ומתי מקבלים.
אלון דוידי: כשזה יהיה, הסיפור יהיה שונה, התסכול של תמיר יהיה שונה, איתמר ירגיש טוב, אני ארגיש טוב, וכמובן עשרות אלפי התושבים שגרים בעוטף עזה ירגישו טוב.
אלון דוידי: בשולי הדברים, אני רוצה לומר עוד הפעם – ומוטי היקר, אני רוצה להסביר את עצמי.
אלון דוידי: אני לא טוען; אני מבקש שאתם כוועדת החוץ והביטחון תביאו את זה.
אלון דוידי: אני לא יודע איך עושים את זה – חוק, תקנה.
אלון דוידי: כל מה שקשור לעוטף עזה הוא צורך.
אלון דוידי: כך אני תופס את זה.
אלון דוידי: הוא צורך ביטחוני.
אלון דוידי: ולכן, אם קיר או פרויקט ביטחוני הוא חשוב למדינת ישראל, גם אמונה דוידי ויסכה דוידי – תבינו, הבת שלי קוראת היום לחיים שבעיר שדרות – כששאל אותה המנכ"ל הפורש – איך קראו למנכ"ל?
אלון דוידי: אני לא טוב בשמות – הורוביץ.
אלון דוידי: הוא אמר לה: יסכה, תגידי, איך את מגדירה את החיים בשדרות?
אלון דוידי: היא אמרה: החיים בשדרות זה "שיגרום".
אלון דוידי: "שיגרום", המציאה מילה, "שיגרום".
אלון דוידי: למה "שיגרום"?
אלון דוידי: כי היא אומרת: אבא, מתי יש שגרה ומתי יש חירום.
אלון דוידי: אז היא אמרה "שיגרום", כי יש יומיים שגרה, שלושה ימים חירום, ארבעה ימים חירום, שלושה ימים שגרה.
אלון דוידי: אמונה דוידי, יסכה דוידי, ועוד 6,000 ילדים בשדרות ובעוטף עזה, עוד עשרות אלפים של תושבים וילדים, הם הצבא האזרחי הטוב ביותר של מדינת ישראל.
אלון דוידי: כי כולנו יודעים.
אלון דוידי: בואו נניח את זה על השולחן.
אלון דוידי: אנחנו כל פעם שומעים פוליטיקאי כזה שמגיע ואומר משהו, פוליטיקאי אחר, כתב כזה וכתב אחר, וכולם זה בסדר; כולם זה מרחב ציבורי.
אלון דוידי: חבר'ה, בסוף זה על הגב של הילדים האלו.
אלון דוידי: כל הסיפור הזה על הגב של הילדים האלו.
אלון דוידי: ולכן, תודה רבה שאתם פה.
אלון דוידי: אנחנו מבקשים את הדברים שאמרנו.
אלון דוידי: קחו אותם לתשומת ליבכם.
אלון דוידי: אתם אנשים מצוינים, אנשים שאנחנו יודעים שתפעלו למען זה.
אלון דוידי: תנערו שם, במשרד הביטחון, מה שנקרא, מהקומה ה-14, מאבי למעלה עד למטה, תביאו אותם לדיון, שיביאו את הדברים.
אלון דוידי: תנחו אותם מה לעשות, שיצהירו בפנינו, שנדע פעם אחת מי בעל הבית, על מה, ומה המצב.
אלון דוידי: שיהיה לכם רק טוב.
אבי דיכטר: תודה רבה, אלון.
אבי דיכטר: אומנם עכשיו זה אופיר לפי הסדר, אבל אני אתן לך זמן להתאקלם.
אבי דיכטר: רביבו, בבקשה.
אבי דיכטר: תנצל ארבע דקות ריאליות.
איתמר רביבו: קודם כול, תודה רבה שבאתם.
איתמר רביבו: אני, בשונה מחבריי מימין ומשמאל, חצי שנה ראש מועצה.
איתמר רביבו: ואני רוצה בקצרה לשתף אתכם בתחושה שלנו.
איתמר רביבו: יצא לי לעבור איזשהו סבב או שניים מאז שנכנסתי לתפקידי.
איתמר רביבו: כשיש סבב של לחימה, כולם מגיעים.
איתמר רביבו: כשיש פגיעה של רקטה בנתיב העשרה, כולם מגיעים.
איתמר רביבו: הבטחות.
איתמר רביבו: מה שאתה רוצה, אתה מקבל הבטחה שתקבל.
איתמר רביבו: הבעיה היא שהסבבים כל כך קצרים שאין מספיק זמן כדי לממש את ההבטחה.
איתמר רביבו: אין לי ספק שבזמן חירום, כמובן שצה"ל עושה עבודה נהדרת ואנחנו נמצאים איתם בקשר בשוטף – חטיבה, פיקוד, אוגדה, הכול.
איתמר רביבו: וגם ממשלת ישראל, אין לי ספק שההחלטות הן החלטות מקצועיות וענייניות ואנחנו משתדלים לגבות בעתות חירום גם כשיש לנו ביקורת.
איתמר רביבו: אבל מבחינתי, המבחן האמיתי הוא המבחן של השגרה, כי מעבר לביטחון המתבקש, ואני בטוח שעושים הכול כדי לתת אותו, לא פחות חשובה תחושת הביטחון של התושבים.
איתמר רביבו: לי במועצה יש 21 יישובים, שמתוכם חמישה יישובי עוטף, שתכף אתייחס אליהם.
איתמר רביבו: ואני חייב לומר שבשגרה אני לא מצליח לקבל מענה.
איתמר רביבו: אני מרגיש כמו איזה עני שמחזר על הפתחים, כאילו מישהו עושה טובה.
איתמר רביבו: ואני אומר את זה כאן בצורה מפורשת: אני לא חושב שמישהו עושה טובה; אני חושב שהדברים האלה מגיעים בזכות ולא בחסד; אף אחד לא עושה טובה.
איתמר רביבו: אם אני פונה כמה פעמים לנציגי רח"ל שנמצאים אצלי, גם לפיקוד העורף, אני מקבל תשובה שאין תקציב, או שיש נכונות לתת אבל אין תקציב.
איתמר רביבו: היו אצלי חבר'ה מרח"ל לפני שבועיים-שלושה, ביקשתי מצלמות לנתיב העשרה.
איתמר רביבו: נתיב העשרה זה יישוב שבכל רגע נתון יכול לצאת מחבל מהאדמה ליד היישוב, סמוך גדר, צמוד גדר.
איתמר רביבו: אומרים לי: כן, אין בעיה.
איתמר רביבו: ביקשנו מצלמות, שיהיו מצלמות פרוסות ביישוב למען תחושת הביטחון.
איתמר רביבו: מבחינתי, נתיב העשרה ויישובי העוטף שנמצאים בסמיכות לגדר הם בדיוק כמו כל מוצב קדמי של צה"ל שבו מושקעים כל האמצעים וכל המכשירים וכל התקציבים, ולצערי, אני לא מצליח לקבל לזה מענה.
איתמר רביבו: דיברנו על נתיב העשרה שדרך הגישה אליה היא דרך חשופה ממש.
איתמר רביבו: ביקשנו דרך מילוט עם אמצעים, אני לא מצליח לקבל.
איתמר רביבו: כל מי שמגיע מדבר בנימוס, הכול בסדר.
איתמר רביבו: שורה התחתונה, מענה אני לא מצליח לקבל.
איתמר רביבו: לא מצליח.
איתמר רביבו: סוגיה נוספת היא ההיערכות לפינוי.
איתמר רביבו: אני מגיע עוד הפעם לנתיב העשרה כי בסבב האחרון שהיה יצא לי לבקר שם.
איתמר רביבו: אני רואה שבהתחלה, איך שמתחיל האירוע, אנשים מתחילים לאט-לאט להתפנות.
איתמר רביבו: ואני לא חושב שגם שם אנחנו צריכים לתת להם לעמוד במבחן הזה.
איתמר רביבו: יש את הסוגיה של ההיערכות לפינוי, מה שנקרא, מלונית.
איתמר רביבו: קבעו לנתיב העשרה איזשהו יעד של מלונית בערבה.
איתמר רביבו: עכשיו, אם אנחנו מדברים על משהו חשוב גם בחירום, זה לנסות לשמור על השגרה גם בתקופת חירום.
איתמר רביבו: ואף אחד לא חיי בסרט שמישהו ייסע מערבה כל יום למקום העבודה שלו בתל אביב, ברחובות או במקום אחר.
איתמר רביבו: ביקשנו לשנות את המיקום.
איתמר רביבו: עכשיו, כולם מסכימים שזה מה שצריך לקרות, אבל בשורה התחתונה זה לא קורה.
איתמר רביבו: נמצאים פה נציגי משרד הפנים, שאני חייב לומר ולציין לשבח את אלי רגב שנמצא בקשר רציף ותמידי, אבל עדיין אני לא מצליח לקבל מענה.
איתמר רביבו: פנינו, אז למה מחכים?
איתמר רביבו: יהיה עוד פעם אירוע וצריך פינוי ואז כולם בלחץ שזה יברח לפה וזה ילך לשם.
איתמר רביבו: למה צריך לחכות לאירוע הבא?
איתמר רביבו: יש לנו מספיק זמן כדי להיערך לזה, ואני מבקש לתת את הדעת גם לגבי הסוגיה הזו.
איתמר רביבו: נקודה נוספת – אנחנו מדברים כל הזמן על עוטף עזה, שאלה יישובים שנמצאים בטווח של 7 ק"מ.
איתמר רביבו: עכשיו, מה זה עוטף עזה?
איתמר רביבו: מה זה 7 ק"מ?
איתמר רביבו: הייתה לפני שנתיים, לפני חמש שנים, רקטת קאסם שהטווח שלה היה 7 ק"מ, אז אמרו: טוב, זה הטווח, זה ה-7 ק"מ.
איתמר רביבו: לי יש יישובים, כמו בית שקמה, כרמיה, שנמצאים בקו 8 ק"מ.
איתמר רביבו: יש שם אנשים קשישים שחיים לבד בבית.
איתמר רביבו: אנשים קשישים.
איתמר רביבו: ברגע שיש אזעקה הקשיש יורד מתחת לשולחן.
איתמר רביבו: אדם בן 70, בן 80, זה מה שהוא עושה.
איתמר רביבו: אין לו לאן ללכת.
איתמר רביבו: צריך לתת את הדעת לזה.
איתמר רביבו: אמרתי את זה גם במפגש האחרון כשהיה ראש הממשלה באוגדה, מה זה עוטף עזה.
איתמר רביבו: מי אמר שהאיום שהיה נכון לפני שמונה או עשר שנים רלוונטי להיום?
איתמר רביבו: אז נראה לנו שלמקום הזה ולנקודה הזאת היא לא באמת נותנת מענה לצרכים של היישובים.
איתמר רביבו: אני, למשל, גר בבאר גנים.
איתמר רביבו: שוב הבת שלי, בת 12, כמו שאמר פה אלון, מהסבב הסלמה האחרון, כל יום מתחילה לבכות סתם בלי סיבה, בלי סיבה.
איתמר רביבו: שואל אותה: מה קרה?
קריאה: בת כמה?
איתמר רביבו: בת 12.
איתמר רביבו: הבת שלי, תמר, כל יום מתחילה לבכות.
איתמר רביבו: כלום, שום סיבה, שום דבר, מסבב הסלמה האחרון.
איתמר רביבו: נצמדים לממ"ד כל יום, גם בזמן שגרה, שום סיבה.
איתמר רביבו: יש גם אצלנו, כמו שאמר תמיר, עלייה מטורפת בכמות הפניות למרכזי החוסן, והפניות הללו לא קורות בזמן חירום.
איתמר רביבו: הן קורות חודש וחודשיים אחרי.
איתמר רביבו: ותחושת הביטחון והחוסן אמורים לקרות בימים האלה, בזמן השגרה שאחרי החירום, כי מי יודע מתי יקרה הדבר הבא?
איתמר רביבו: ומבחינתי, זו לא הנקודה המשמעותית.
איתמר רביבו: הנקודה המשמעותית היא איך מתמודדים עם השלכות של אירועי החירום האלה בשגרה.
איתמר רביבו: ולזה אנחנו לא מצליחים לקבל מענה.
איתמר רביבו: ממש לא.
איתמר רביבו: אז זאת נקודה נוספת שאני חושב שצריך להתייחס אליה.
איתמר רביבו: מבחינת העוטף – מה זה עוטף?
איתמר רביבו: לי, למשל, במועצה, כמו שאמרתי, יש חמישה יישובי עוטף.
איתמר רביבו: וזה לא שבתי הספר נמצאים ביישוב כזה או אחר.
איתמר רביבו: כולם נמצאים באותו מקום.
איתמר רביבו: אני לא רואה איזשהו צורך לעשות הבחנה בין יישוב כזה או אחר.
איתמר רביבו: אני מבקש שתינתן הדעת גם לגבי הסוגיה הזאת.
איתמר רביבו: תודה רבה.
אבי דיכטר: תודה רבה, רביבו.
אבי דיכטר: אופיר, אתה בשל?
אבי דיכטר: אופיר, ארבע דקות לרשותך.
אופיר ליבשטיין: בוקר טוב.
אופיר ליבשטיין: קודם כול, באמת אני רוצה לברך על כך שאתם מגיעים לפה.
אופיר ליבשטיין: זה חשוב מאוד בשבילנו.
אופיר ליבשטיין: תראו, אנחנו נמצאים באמת בקונפליקט מאוד בעייתי.
אופיר ליבשטיין: אנחנו חיים בשני עולמות.
אופיר ליבשטיין: מצד אחד, אנחנו צומחים וגדלים וממשיכים לבנות, ממשיכים לעבד את הקרקע עד המטר האחרון.
אופיר ליבשטיין: אנחנו מביאים לפה הייטק ותעשייה, ומייצרים פה חינוך טוב.
אופיר ליבשטיין: ובאמת האזור שלנו, מסתכל על שער הנגב, צמח בעשר השנים האחרונים מ-5,000 תושבים קרוב ל-9,000 תושבים וממשיכים לצמוח ולבנות, וזה על אף הכול.
אופיר ליבשטיין: זה הדבר שצריכים לזכור, כי באמת אנחנו נמצאים בקונפליקט הזה: מה להציג – את התמונה הזאת של הצמיחה?
אופיר ליבשטיין: או את התמונה הזאת, הקשה?
אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים לשים את הדברים על השולחן.
אופיר ליבשטיין: בשנה האחרונה נפל דבר, השתנה פה משהו.
אופיר ליבשטיין: ב-17 שנים הייתה ככה כל פעם עלייה של המתח, של הירי וכדומה; בנקודה מסוימת היה איזשהו מבצע, תקופה אחרי זה תקופה ארוכה של שקט.
אופיר ליבשטיין: אנשים, התושבים יכלו לנשום אוויר, להיפתח, לבנות מחדש.
אופיר ליבשטיין: בשנה וחצי האחרונות, עשרה סבבים, יום-יום הנושא הזה של השריפות, בלונים.
אופיר ליבשטיין: הצטרפו אלינו פה עכשיו האיומים האלה של הנ"ט, שהולכים להרחיב עליהם, וכל מיני דברים כאלה.
אופיר ליבשטיין: השריפות האלה שמגיעות, הרוח שמביאה את כל השריפות למרחב הזה בתקופה קשה.
אופיר ליבשטיין: זה מה שגורם לאנשים – קשה יותר למלא את הריאות בחמצן מסבב לסבב.
אופיר ליבשטיין: אתה בקושי יכול לבנות את עצמך.
אופיר ליבשטיין: ולזה אנחנו צריכים לשים לב.
אופיר ליבשטיין: אני חושב שזה הדגש המשמעותי: חל שינוי בשנה האחרונה לעומת 17 השנים האחרונות.
אבי דיכטר: שינוי לרעה.
אופיר ליבשטיין: שינוי לרעה, שאין את היכולת, את החוסן הזה, לבנות את עצמנו, התושבים, מחדש בין מבצע למבצע.
אופיר ליבשטיין: זה כרגע לא קיים.
אופיר ליבשטיין: הוא לא מאפשר לנו את היכולת למלא את עצמנו מחדש.
אופיר ליבשטיין: זה משהו שאנחנו צריכים לשים לנו מול העיניים ולשים את זה על השולחן.
אבי דיכטר: אתה יכול לומר משהו ביחס לגידול?
אבי דיכטר: אמרת שהגידול הוא מ-5,000 ל-9,000.
אבי דיכטר: זו כמעט הכפלה.
אופיר ליבשטיין: נכון, בעשר השנים האחרונות.
אבי דיכטר: אתה יכול לאפיין את השנה וחצי האחרונות ביחס לשמונה וחצי השנים הקודמות?
אופיר ליבשטיין: אנחנו נראה את התוצאות האלה רק בעוד כמה חודשים; לא נוכל לראות את זה עכשיו.
אופיר ליבשטיין: תזכור, גם כשאנשים עוברים תקופה, הפעילות שהם שעושים, זאת אומרת, אם הם מחליטים להישאר, לעזוב, לעשות שינוי, כל דבר כזה לוקח כמה חודשים.
אופיר ליבשטיין: זה לא מהיום לעכשיו.
אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים לזכור, יש פה באמת מלחי הארץ שגרים פה וחיים פה.
אופיר ליבשטיין: וגם הקול הוא קול בעייתי.
אופיר ליבשטיין: גם אנחנו בתור ראשי מועצות, או אלון בתור ראש העיר – לאיזה קול לתת ביטוי יותר חזק?
אופיר ליבשטיין: הקול שבאמת קשה בו?
אופיר ליבשטיין: או הקול שצומח?
אופיר ליבשטיין: כי בסוף אנחנו רוצים להביא פה תושבים, שיבואו לפה לחזק את התושבים שלנו.
אופיר ליבשטיין: וזה מעמיד אותנו בקונפליקט לא פשוט.
אופיר ליבשטיין: אני רוצה לגעת בנקודה – תראו, אני מסתכל על זה – האזור שלנו הוא – תראו, היה פה לפני – אולי אני אגע בזה – לפני איזה שלושה חודשים מישהו ניסה לומר שהוא אחראי על כל הנושא של החלטות ממשלה.
אופיר ליבשטיין: ואמרתי לו: תשמע, אנחנו חייבים לחזק פה, להשקיע פה בחינוך, להשקיע פה בתשתיות, להשקיע פה בתרבות ובקהילה.
אופיר ליבשטיין: הוא אומר לי: תשמע, אופיר, אתה צודק, אבל בכל הפריפריה צריכים – גם בירוחם, בדימונה, בקריית שמונה.
אופיר ליבשטיין: ואז נפל לי האסימון: אנחנו לא פריפריה, שעה מתל אביב.
אופיר ליבשטיין: אנחנו מוצב קדמי; אנחנו קו קדמי.
אופיר ליבשטיין: וזה שינוי תפיסה.
אופיר ליבשטיין: וכמו שמשקיעים 3, 4, לא יודע כמה מיליארדי שקלים בקיר התת-קרקעי הזה, המכשול, מה שהיה מדובר, בשביל לתת מענה, וזה נשמע הגיוני, אנחנו צריכים גם לזכור להשקיע את זה גם בצד האזרחי פה.
אופיר ליבשטיין: כי אם לא נעבה את המוצב הקדמי הזה ולא נחזק אותו, אז הוא ייחלש והמוצב הקדמי הבא יהפוך להיות אשקלון, אחרי זה אשדוד.
אופיר ליבשטיין: וזה משהו שאנחנו צריכים לראות את זה מול העיניים כל הזמן.
אופיר ליבשטיין: בשבוע שעבר היה פה מנכ"ל משרד החינוך.
אופיר ליבשטיין: אני לא יודע אם זה קשור ממש לחוץ וביטחון, אבל בשביל להבין – החוסן הוא חוסן ביטחוני.
אופיר ליבשטיין: פגישה שלמה לנסות להסביר מה הצרכים פה.
אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים פה כיתות יותר קטנות, עוד סייעת חוסן בכל גן.
אופיר ליבשטיין: הילדים פה נמצאים באתגר אמיתי, ואנחנו צריכים לראות את זה מול העיניים שלנו.
אופיר ליבשטיין: סייעת בכל גן, שיהיו יותר מבוגרים פר ילדים צעירים.
אופיר ליבשטיין: זה משהו שהוא גם בחינוך, בבתי ספר וגם בגני ילדים.
אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים להשקיע בפעילויות תרבות ולחזק.
אופיר ליבשטיין: זו נקודה אחת.
אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים לזכור נקודה אחרונה – אנחנו אומנם מוצב קדמי, אבל אנחנו לא מוצב חודר.
אופיר ליבשטיין: וזה משהו שצריכים לשים לנו מול העיניים.
אופיר ליבשטיין: יש כאן כל מיני תוכניות ורעיונות לכל מיני חסמים והסתרות וסוללות וקירות וכדומה.
אופיר ליבשטיין: כל מה שרוצים לעשות, צריכים לעשות בראייה אזרחית.
אופיר ליבשטיין: אנחנו רוצים שיחיו פה אזרחים.
אופיר ליבשטיין: אם צריכים לעשות פה קיר חוסם או איזה משהו, מסתור, שיבואו עם מסלול אופניים שיהיה הגיוני לאנשים שגרים פה, שלא נהיה פה עכברים בתוך מחילות כאלה.
אופיר ליבשטיין: אנחנו לא נסכים לזה בשום אופן.
אופיר ליבשטיין: צריכים לתת פה מענה לדבר הזה.
אופיר ליבשטיין: כל דבר שמדברים עליו בנושא מיגון, הסתרה, חסימה, חייב לבוא בראייה אזרחית.
אופיר ליבשטיין: זו נקודה נוספת ועל זה אנחנו ממש נעמוד על רגליים האחוריות כדי שיהיה פתרון מלא לדבר הזה.
אופיר ליבשטיין: דבר אחרון הוא הנושא הזה של התקציבים, מיגון, רח"ל וכדומה.
אופיר ליבשטיין: אני לא בקיא ממש בזה, אבל כל פעם שאני מבקש לראות איך אנחנו פה מקבלים עוד סיוע מרח"ל, שמלווים אותנו פיזית, ונמצאים פה וכדומה, הבעיה היא שזה נתקע אחר כך בתקציב.
אופיר ליבשטיין: אני לא אחזור על הנושא של כל תוכניות הפינוי, שזה משהו תאורטי; אני לא יודע אם זה באמת ישים, אם זה יהיה באמת כשצריכים את הזה בזמן אמת; אם זה יעבוד ויהיה לזה את התקציב הנכון.
אופיר ליבשטיין: הנושא של מיגון, מיגוניות, תוספת לכל מיני מבני ציבור, מבני חינוך חברתי – חייבים לקדם את הדברים האלה ולתת, לשחרר את זה.
אופיר ליבשטיין: אני מבין שיש תוכנית עבודה מסודרת לרח"ל.
אופיר ליבשטיין: צריכים לתת להם – אני לא יודע, משרד הביטחון, מי אחראי על זה – לשחרר להם את האפשרות להוציא לפועל את התוכנית הזאת, שנוכל לעבוד כמו שצריך.
אופיר ליבשטיין: לסיכום, מצד אחד, אנחנו חיים פה באמת בקונפליקט יום-יומי.
אופיר ליבשטיין: שני סיפורים שחיים בתוכנו, כל פעם סיפור אחר יותר חזק, וזה משתנה בערך בשעות.
אופיר ליבשטיין: פעם אחת, זה הסיפור של התמיכה, של הבנייה, של הפיתוח; יש פה באמת אנשים חבל על הזמן.
אופיר ליבשטיין: מצד שני, הקושי האמיתי, ויש פה קושי אמיתי, לכולם קשה.
אופיר ליבשטיין: לכל אחד יש את הדרך שלו להביע את זה כלפי חוץ איך הוא מתמודד עם הקושי הזה.
אופיר ליבשטיין: תודה.
אבי דיכטר: גמרנו עם כל ראשי המועצות האזוריות וראש העיר שהגיעו.
אבי דיכטר: אנחנו עוברים לנציגים של המועצות.
אבי דיכטר: שלוש דקות לכל אחד.
אבי דיכטר: ארמי, בבקשה.
ארמי פרג: שלום לכולם.
ארמי פרג: אני חייב לציין בפני הוועדה שכולם יודעים שהמציאות בדרום השתנתה.
ארמי פרג: כמו שאמר איתמר, המציאות השתנתה.
ארמי פרג: טילים יותר מדויקים ועם יותר חומר נפץ.
ארמי פרג: אנחנו במועצה האזורית מרחבים, ממש ב-25-7 ק"מ, רוב היישוב, 90% מהיישובים שלנו, וב-70% מהבתים אין מיגון.
ארמי פרג: דיברנו על זה גם בישיבות הקודמות.
ארמי פרג: חייבים לתת את הדגש לזה, לעזור לתושבים למגן את הבתים שלהם, מעין הלוואת מדינה כזאת לטווח ארוך.
ארמי פרג: אתם צריכים להבין, בסבב האחרון, ל-100% מהילדים שפנו לעזרה, מבדיקה שעשינו, אין בבתים מיגון.
ארמי פרג: זאת אומרת, יש לזה התאמה של אחד מול אחד.
אבי דיכטר: כל ילד שיש לו מיגון לא בא לחוסן.