GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ארמי פרג: לכל ילד שפנה לפסיכולוגים אין מיגון.
ארמי פרג: אצלנו אין מרכזי חוסן, שגם זה דבר שצריך לשים את הדגש עליו.
ארמי פרג: אין לנו את העזרה הזאת מהמדינה, מה שיש בעוטף, וטוב שעוזרים בעוטף.
ארמי פרג: אבל אני אומר גם שהוועדה צריכה לשים את הדגש על זה, לעזור במיגון, בטווח של 40-7 ק"מ, אם זה באופקים, אם זה אצל איתמר, אם זה במרחבים, ב-40-7 ק"מ.
ארמי פרג: ממש, אתה רואה את זה בצעקה של הילדים.
ארמי פרג: קודם כול, אין מרכזי חוסן ואין להם גם לאן לפנות; יש חוסר בפסיכולוגים.
ארמי פרג: ואם רוצים לעבור את הסבב הבא, ובכלל את המלחמה הבאה, עם חוסן של הקהילה האזרחית, אתם חייבים לשים את הדגש על זה, אדוני.
ארמי פרג: תודה.
אבי דיכטר: אייזיקסון?
אילן אייזיקסון: קודם כול, תודה על הכינוס.
אילן אייזיקסון: גדי ביקש שאני אמסור שהוא מצטער שהוא לא יכול להגיע; אבל הוא שמח על המפגש הזה.
אילן אייזיקסון: לדבר אחרי אלון ותמיר זה קצת קשה, אבל אני אגע בשלוש נקודות.
אילן אייזיקסון: גם חיים ביבס העלה את הנושא של הרבש"צים.
אילן אייזיקסון: זה מאוד בוער לנו.
אילן אייזיקסון: יש לי 33 רבש"צים.
אילן אייזיקסון: שיהיה איזשהו הסדר איתם.
אילן אייזיקסון: אני לא רוצה להיכנס לזה.
אילן אייזיקסון: חיים דיבר מאוד יפה בנושא הזה.
אבי דיכטר: רק הערה בנושא של הרבש"צים, ואני אומר את זה גם לחברי הכנסת.
אבי דיכטר: אנחנו ישבנו השבוע על נושא הרבש"צים.
אבי דיכטר: גובשה כבר טיוטה של הצעת חוק בנושא של הרבש"צים.
אבי דיכטר: אגב, אחרי מחלוקת בתוך המִילְיֶה שלכם, הגיעו בסופו של דבר להסכמה.
אבי דיכטר: אני אומר לחברי הכנסת: זה תהליך חקיקה שיונח לפתחנו ממש עם תחילת הכנסת הבאה.
אבי דיכטר: ההסכמה בתוך עולם המועצות היא עוד תעזור מאוד לנו להתקדם ולקדם את הנושא הזה.
אבי דיכטר: יש כמובן את המהלך של משרד הביטחון, אבל אני פשוט אומר את זה לצורך עדכון.
אבי דיכטר: סוגיית הרבש"צים היא סוגיה שהוועדה מטפלת בה.
אבי דיכטר: וצודק ביבס שאמר: זה נושא לחקיקה.
אבי דיכטר: זה לא נושא, מה שנקרא, "תעשה טובה".
אבי דיכטר: זה נושא לחקיקה.
אבי דיכטר: יש שם סוגיה תקציבית, כל אחד מאיתנו מכיר את הבעיה; אבל רק לעדכן, הנושא הזה הוא לפתחנו ממש לחקיקה בכנסת הבאה.
אבי דיכטר: סליחה, אילן.
אילן אייזיקסון: אין בעיה.
אילן אייזיקסון: אז אני לא רוצה להוסיף.
אילן אייזיקסון: אני גם מכיר את הישיבה שהייתה לכם לפני יומיים.
אילן אייזיקסון: אז אין צורך להרחיב על זה.
אילן אייזיקסון: מרכיבי ביטחון ביישובים – במועצה האזורית אשכול יש 32 יישובים, שבעה יישובים מעל ה-7 ק"מ.
אילן אייזיקסון: יש ארבעה יישובים בין 7 ק"מ ל-8 ק"מ.
אילן אייזיקסון: הם לא זכאים למרכיבי ביטחון אפילו הבסיסיים ביותר.
אילן אייזיקסון: אני חושב שזה פוגע, זה תסכול לחוסן, לשוויוניות.
אילן אייזיקסון: אני כן רוצה איזושהי התייחסות למעל ה-7 ק"מ.
אילן אייזיקסון: וגם מה שתמיר אמר, התחיל כל נושא בית הספר בניצני אשכול, פגיעה במיגון, עלות מאוד כבדה, מיליון שקלים, שלקח מעל שנתיים לקבל.
אילן אייזיקסון: סוף-סוף הצלחנו, אני חושב שהצלחנו – אני לא בקיא בכל הפרטים – לקבל את הסכום מכל הגורמים ומתחילים לעבוד עוד הקיץ, בתקווה.
אילן אייזיקסון: אבל, כמו שתמיר אמר, יש המון מבנים שעשינו להם מיגון לפני עשר, 15 שנים, שאין אחזקה.
אילן אייזיקסון: אנחנו מקבלים מפיקוד העורף, אני כקב"ט מועצה מקבל אחזקה; אין אחזקה למרכיב הזה.
אילן אייזיקסון: אז צריך לראות איך אפשר להכניס את הנושא של האחזקה לדברים.
אילן אייזיקסון: תודה רבה.
אבי דיכטר: אנחנו עוברים לניר מאיר, מזכ"ל התנועה הקיבוצית.
אבי דיכטר: ניר, בבקשה.
ניר מאיר: שלום לכולם.
ניר מאיר: יש לי אומנם היסטוריה די ארוכה של עבודה בגזרת העוטף, אבל אני לא מהליגה של ראשי המועצות.
ניר מאיר: ולכן, אני לא רוצה להתייחס בכלל לפרקטיקה.
ניר מאיר: אני רוצה לגעת בשתי נקודות שאפשר לראות אותן ולהבין בהן היטב מהמקום שבו אנחנו מתבוננים על המרחב.
ניר מאיר: ראשית, יש תקופת מעבר פוליטית ואין תקציבים ולא ברור.
ניר מאיר: צריך להיות ברור לכולם – כשיצטרכו, יהיו פתרונות.
ניר מאיר: כן תקציבים לא תקציבים, כן ממשלה לא ממשלה – האזור הזה צריך לדעת שכשיצטרכו, יהיו פתרונות.
ניר מאיר: גם תוכנית מלונית לא תוקצבה לפני צוק איתן; היא תוקצבה בדיעבד.
ניר מאיר: אבל הציבור צריך לדעת שיש מאחוריו מדינה חזקה וכשצריך, יהיה פתרון.
ניר מאיר: לנהל את השגרה זה מאוד מתסכל, ה"שיגרום" הזה שתיארנו אותו פה.
ניר מאיר: כולנו מכירים את זה מרחוק.
ניר מאיר: יש מי שמכיר את זה מאוד-מאוד מקרוב וזה באמת קשה.
ניר מאיר: אבל זה התפקיד של הרשויות המקומיות, לזה הן נבחרו.
ניר מאיר: וזאת לא משימה פשוטה, והתפקיד של הממלכה הוא לעזור להם כמיטב יכולתה.
ניר מאיר: אני לא רוצה להיכנס לפרטים.
ניר מאיר: הם הרבה יותר בקיאים ממני, הם נמצאים בחזית.
ניר מאיר: אני רוצה לדבר על תופעה אחרת, מאוד חדשה, מאוד קשה.
ניר מאיר: תראו, יש 21 יישובים צמודי גדר.
ניר מאיר: 21 יישובים שאצלם כל האיומים הם יותר.
ניר מאיר: שם המנהרה זה איום מוחשי, שם נופלים יותר בלונים, שם נופלים יותר קסאמים, שם הסיכוי שתהיה פאזה שתגיע אליהם יותר גדולה.
אבי דיכטר: מה זה בכלל "צמוד גדר"?
ניר מאיר: 4 ק"מ.
אבי דיכטר: עד 4 ק"מ.
ניר מאיר: אנחנו בשבוע שלישי של צוק איתן, בישיבה אצל אלון שוסטר, הגדרנו את זה "כשוכני ארץ המנהרות".
ניר מאיר: יש כאן פחד פסיכולוגי נוסף מאוד גדול שלא היה קודם.
ניר מאיר: יש 21 יישובים כאלה: מושב אחד, נתיב העשרה; העיר שדרות; שני קיבוצים דתיים, עלומים וסעד; ו-17 קיבוצים שלנו.
ניר מאיר: 17 הקיבוצים האלה לא מקבלים ביקורים.
ניר מאיר: הם נעלמו מהמפה.
ניר מאיר: כשאני הייתי יושב-ראש, בניר עם בשנים קשות שרון היה, אולמרט היה, הנשיא פרס היה, כולם באו.
ניר מאיר: 17 קיבוצים שלנו, ממשלת ישראל "יוק".
ניר מאיר: זה לא בא על חשבון הדבר הזה, זה לא עולה כסף, זה לא מאמץ; אבל מוכרחים לשדר שכאן, לאורך הגדר, כולנו עם אחד.
ניר מאיר: אי-אפשר להמשיך עם הקו הזה.
ניר מאיר: הוא בלתי נסבל.
ניר מאיר: הם לא יגידו את זה.
ניר מאיר: אז אני אומר את זה.
ניר מאיר: תודה.
אבי דיכטר: תודה רבה, ניר.
אבי דיכטר: אמיתי, יושב-ראש הקיבוץ הדתי, בבקשה.
אמיתי פורת: שלום.
אמיתי פורת: תודה שאתם באים.
אמיתי פורת: תודה למוטי שעזר גם בחלק מהיוזמה הזאת.
אמיתי פורת: תודה לאבי שהיה איתנו גם בכינוס בעלומים, נתן הרצאה חשובה על הביטחון, נתן פרספקטיבה.
אמיתי פורת: תראו, אמרו את זה פה ראשי הרשויות, ואני רוצה שהוועדה תשים לב שיש שינוי; והשינוי, כמו שנאמר, הוא שינוי לרעה.
אמיתי פורת: ואם המרכיב של החוסן האזרחי שדיברו עליו פה הרבה לא יקבל איזושהי דחיפה משמעותית וכלים והתגברות על כל הביורוקרטיות ועל המריבות ששמענו גם בתוך משרד הביטחון ודברים אחרים – אז המציאות הזאת תחלחל ותפגע בביטחון בצורה ישירה.
אמיתי פורת: זה הסיפור.
אמיתי פורת: אבי, שאלת על הדמוגרפיה: איך זה יתבטא?
אמיתי פורת: האם יש נסיגה מהצמיחה הדמוגרפית?
אמיתי פורת: אז אמרו לך פה שזה לוקח כמה חודשים, לפעמים זה לוקח יותר; אבל זה מה שצריך לעשות.
אמיתי פורת: זאת אומרת, צריך להבין שזה המרכיב האזרחי של חוסן האזרחי, או הנשק המשולב החשוב ביותר במערכה הזאת שבה אנחנו נמצאים.
אמיתי פורת: וכולם אומרים, בצדק, שאנחנו לפני שלב נוסף.
אמיתי פורת: אז בשנה, בשנה וחצי האחרונות, אנחנו שומעים את זה מכולם.
אמיתי פורת: אתם תשמעו את זה מהתושבים, שמעתם מראשי הרשויות.
אמיתי פורת: זו הנקודה המרכזית ואיתה צריך לצאת ואיתה צריך לעשות את התוכניות.
אמיתי פורת: כמה דברים שקשורים אלינו, למרחב הכפרי של האזור הזה.
אמיתי פורת: אז אני - - - איזו נקודה קטנה אבל חשובה עבורנו בתקנות של הפיצויים: פיצוי לעבודה בענפי השירות במצב חירום, במצב ביטחון מיוחד.
אמיתי פורת: משהו בתקנות היום לא מכסה את זה.
אמיתי פורת: אז אם גננת לא מגיעה לעבודה ביישוב שלנו, אין לזה פיצוי היום בתקנות של מס רכוש וקרן פיצויים.
אמיתי פורת: וצריך לעדכן, לתקן ולהתאים את זה כדי שיהיה פיצוי גם למרחב הכפרי.
אמיתי פורת: מיגון למבנים מרכזיים שלנו ביישובים מאפשר שמירה על החוסן הקהילתי והתכנסות גם במצבי חירום.
אמיתי פורת: וזה דבר מאוד חשוב.
אמיתי פורת: ואין היום מבנים, או שיש מעט מאוד אפשרויות להתכנס, למשל, כמו ביישובים שלנו כאן, בסעד ובעלומים.
אמיתי פורת: וכיוצא בזה, מיגון לעסקים.
אמיתי פורת: וזה חלק מהחוסן.
אמיתי פורת: זאת אומרת, לא צריכה להיות פה איזו טובה אישית שתמיר עידאן, ראש המועצה, עושה כדי להשיג מיגונית לגזר בקיבוץ סעד.
אמיתי פורת: אנחנו צריכים פתרון בשביל זה.
אמיתי פורת: צריך פתרון מערכתי בשביל זה.
אמיתי פורת: אין סיבה שזה לא יהיה חלק מהתפיסה.
אמיתי פורת: אמרתי, היכולת לקיים פה עסקים גם בחירום ולעבוד ולהמשיך להתפרנס היא חלק מהחוסן האזרחי, שבסוף הוא הנשק המשולב שלנו בביטחון.
אמיתי פורת: הנושא של השריפות הוא נושא מרכזי.
אמיתי פורת: אנחנו צריכים איזושהי תוכנית מסודרת לטיפול, או בלקיחת האחריות של היישובים שעושים את זה באופן וולונטרי.
אמיתי פורת: צריכה התארגנות מסודרת לעניין הזה כדי שהטיפול בשריפות – תראו, לדבר הזה יש אפקט גם כלכלי וגם בעיקר אפקט פסיכולוגי משמעותי ביותר; וצריך לדעת לטפל בו.
אמיתי פורת: אני לא נכנס לעניינים הביטחוניים, אבל היכולת לטפל בשריפה מהר ולכבות אותה ולצמצם את הנזק היא קריטית.
אלון אלשיך: מי שרוצה, יכול לבוא ב-12:00 לקיבוץ ניר עם, לראות איך עושים את זה, את מה שאתם לא עושים.
ניר שוחט: נכון.
אלון אלשיך: עשינו מערכת אזרחית עצמאית, עם אורך של 20 מטר, מצלמת תרמית ורחפן כיבוי, כי אתם לא עושים את זה.
אבי דיכטר: מי אדוני, בבקשה?
אבי דיכטר: מי אדוני?
אלון אלשיך: מכיוון שהשריפות אינן איום מדיני, אלא מציאות של האזור שלנו, אתם לא עושים את זה.
אבי דיכטר: מה שמך?
אבי דיכטר: רק לדעת.
אבי דיכטר: מה שמך, סליחה?
אלון אלשיך: קוראים לי אלון אלשיך.
אלון אלשיך: אני נמצא בקיבוץ ניר עם.
אלון אלשיך: התחילו לקרוא לי אלון בלון, כי עזרתי לפתור את הבעיה של הבלונים, כי אתם לא עושים את זה.
אבי דיכטר: כן?
אלון אלשיך: אז בקיצור ולעניין, אני שמעתי מאנשי מפיקוד העורף – תסתכלו לי בעיניים – ששמו ידיים על הכרס שלהם ואמרו לי: זה לא איום בטחוני.
אלון אלשיך: אני אומר שזה איום ביטחוני וזה איום מדיני וזה איום אסטרטגי.
אלון אלשיך: ואנחנו לא נחיה פה ככה.
אלון אלשיך: ואנחנו עומדים פה על כתפיים של ענקים, ואנחנו חלוצים, ואתם מזלזלים בנו.
אמיתי פורת: משפט האחרון.
אמיתי פורת: זה באמת הנושא של החקלאות, לא רק העניין של השריפות, אלא נושא החקלאות.
אמיתי פורת: הייתה סדרה של כתבות השבוע בנושא של חקלאות.
אמיתי פורת: אחת מהן עסקה באזור הזה.
אמיתי פורת: צריך לתמוך באופן מיוחד בחקלאות בעוטף.
אמיתי פורת: זה חלק מהחוסן.
אמיתי פורת: והסוגיה של מחירי המים או מה שראו בכתבה ב"כאן" השבוע, נדמה לי יום שלישי – כדאי להסתכל על זה.
אמיתי פורת: זה יהיה חלק מאותו חוסן אזרחי, חוסן כלכלי, שיאפשר פה את הצמיחה, את המשך הצמיחה הדמוגרפית ולא את הנסיגה.
אמיתי פורת: זה הסיפור הגדול.
אמיתי פורת: בואו נתמוך בזה.
אמיתי פורת: תודה.
אבי דיכטר: אחרון הדוברים מהצד הממסדי, קב"ט מועצות אזוריות, אורי, בבקשה.
אורי בן יהודה: תודה רבה.
אורי בן יהודה: אני מלווה את עוטף עזה לא מעט שנים, בטח בשלוש השנים האחרונות שבהן אני עובד במרכז המועצות האזוריות.
אורי בן יהודה: ואני חושב, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שאני לא שמעתי את עוצמת ההתבטאות שהציגו פה ראשי הרשויות, את הטונציה, ואני מציע שנקשיב להם כולנו; כי, בעיניי, זה מלמד על השבר שהאזור הזה נמצא בו.
אורי בן יהודה: סוגיה אחת מרכזית שעלתה פה בין השורות היא סוגיית מערכות היחסים בתוך משרד הביטחון.
אורי בן יהודה: תראו, כשהקימו את רח"ל לפני הרבה מאוד שנים, אז הציניקנים בינינו אמרו שחוץ מרח"ל הקימו עוד ארגון אחד סודי שנקרא לא"ה.
אורי בן יהודה: לא"ה זה: לא אני, הוא.
אורי בן יהודה: זה קורה בין משרדי הממשלה, זה קורה בתוך משרד הביטחון.
אורי בן יהודה: לפחות כוועדת החוץ והביטחון אני חושב שנכון שתכנסו לזה, ויפה שעה אחת קודם, על מנת לראות מי עוסק במה בכל המגרש הזה.
אורי בן יהודה: סוגיית הרבש"צים – אנחנו שותפים לעשייה.
אורי בן יהודה: ואני רק מבקש להדגיש נקודה אחת, דיברנו עליה, אבי, גם ביום שני.
אורי בן יהודה: חקיקה זה תהליך שייקח זמן.
אורי בן יהודה: יש בעיה שצריך לסכם אותה מול משרד הביטחון היום.
אורי בן יהודה: אנחנו, אגב, היום אחר הצוהריים יושבים עם משרד הביטחון, וזה מה קורה עד אז.
אורי בן יהודה: כי נכון להיום היישובים, רוב היישובים, לא חתמו על החוזים החדשים שמשרד הביטחון הוציא להם.
אורי בן יהודה: משרד הביטחון עצר להם את השכר, ומה-1 באוגוסט הם לא יוכלו לשלם משכורות לרבש"צים.
אורי בן יהודה: דיברנו על זה גם ביום שני וצריך לעסוק בעניין הזה.
אורי בן יהודה: נקודה אחרונה בנימה האישית.
אורי בן יהודה: אני בעוד שבוע מסיים את עבודתי במרכז המועצות.
אורי בן יהודה: אני מבקש להודות לך, אבי, באופן אישי ולחברי הוועדה.
אורי בן יהודה: אני יודע כמה פעלתם ופועלים לטובת הביטחון, בטח במרחב הכפרי, ושתמשיכו בזה.
אבי דיכטר: אני לא הייתי ממהר להוציא הודעה כזו, כי הוועדה עוד לא הצביעה על זה.
אבי דיכטר: אז לא כדאי לך.
אבי דיכטר: אבל תודה רבה, בכל מקרה.
קריאה: הייתה כבר ועדה אחת שהצביעה; זה לא עזר לו.
אבי דיכטר: תודה רבה, אורי, בכל מקרה, גם על הדברים וגם על המפגשים איתך לאורך הרבה מאוד שנים, למרות שהיום באת בלי הכובע המפורסם.
אורי בן יהודה: מה פתאום.
אורי בן יהודה: הוא פה.
אורי בן יהודה: אין דבר כזה.
אבי דיכטר: אז סליחה.
אבי דיכטר: אנחנו מבקשים ממספר תושבים שביקשו לדבר, לפי רשימה שנרשמתם.
אבי דיכטר: נא לקחת מיקרופון כדי שנוכל לשמוע אתכם.
אבי דיכטר: אני כבר אומר את השמות.
אבי דיכטר: חמוטל, ראשונה.
אבי דיכטר: לאחר מכן – ניר ושמעון.
אבי דיכטר: זו השלישייה הפותחת.
אבי דיכטר: חמוטל?
חמוטל דויטשמן: שלום.
חמוטל דויטשמן: אני חמוטל.
חמוטל דויטשמן: אני לא תושבת האזור.
חמוטל דויטשמן: אני מזכירת קיבוץ עלומים.
חמוטל דויטשמן: אני בת האזור, אני בת קיבוץ ניר עוז, ולכן, מבחינתי, חזרתי הביתה אחרי לא מעט שנים.
חמוטל דויטשמן: אני אגיד כמה מילים דווקא כמי שבאה קצת מרחוק, ואני רואה את התמודדות היום-יומית עם כל נושא הביטחון בכל ההיבטים.
חמוטל דויטשמן: אמיתי ככה דיבר על זה קודם.
חמוטל דויטשמן: אז אני אגיד, גם הנושא הזה של העסקים, שהיכולת להמשיך ולנהל עסקים גם כשיש שריפות וגם כשהעובדים צריכים לבוא, וזו בדיוק העונה הבוערת ואין להם מיגונית שהם יכולים להגיע אליה בזמן סביר בתוך בתי האריזה, שזה מה שקורה לנו בעלומים.
חמוטל דויטשמן: בכלל הגעה של העובדים במצבים ביטחוניים לחוצים לעבודה שאחרי זה לוקח זמן עם כל נושא הפיצוי והפיצוי לעובדים, שחשוב לנו לשמר אותם, בעיקר במערכות הקהילתיות.
חמוטל דויטשמן: כדי לשמור על השגרה, אנחנו מפצים אותם ואחרי זה לא מקבלים פיצוי, ומנסים להתמודד עם זה.
חמוטל דויטשמן: וזה באמת הסיכון שאמיתי הציג.
חמוטל דויטשמן: גם כל הנושא של להמשיך ולקיים את המערכות הקהילתיות בזמן חירום, כשזמן חירום זה לא רק בנקודה עצמה.
חמוטל דויטשמן: דיברו פה על בלבול בין השגרה לחירום.
חמוטל דויטשמן: ואני יכולה להגיד עוד פעם, כשאני באה ממקום אחר בארץ לכאן, והחוויה הזאת שאתה כל הזמן עוסק בנושא של הביטחון, זה משהו שהוא פתאום נופל עליך out of the blue; "צבא אדום" בבוקר, זה ההתארגנות של הילדים, ופתאום זה קורה כשהילדים נמצאים בגני המשחקים.
חמוטל דויטשמן: הצורך באיזושהי תמיכה, שהיא תמיכה כל הזמן, ולא רק במצב הביטחוני כשהוא קורה, אלא צריך לבנות את זה ושזה יהיה איזשהו מערך תמיכתי כל הזמן.
חמוטל דויטשמן: נראה שיש כאן שבועות רגועים, הכול היורד.
חמוטל דויטשמן: לא.
חמוטל דויטשמן: דווקא בזמנים האלה צריך שתהיה פה עזרה באמת מאוד מסיבית של אנשי טיפול, של אנשים שיכולים ללוות את ההורים, אנשים שיכולים ללוות את העובדים שמגיעים הינה, כדי להמשיך ולתמוך באוכלוסייה.
חמוטל דויטשמן: אני חושבת שההגדרה של מוצב קדמי היא מאוד-מאוד נכונה.
חמוטל דויטשמן: אלה אנשים שכאילו חיים בשלווה והכול שגרה, אבל זה מקום שזקוק לאיזושהי תמיכה כל הזמן.
חמוטל דויטשמן: אנחנו צריכים את העזרה של המדינה גם בבינוי ובעזרה בתשתיות ובהבאה של אוכלוסייה ושיהיה לה איפה לגור, ובתשתיות טובות, וגם בכל נושא העסקי והתמיכה במצבים הביטחוניים האלה.
חמוטל דויטשמן: תודה.
אבי דיכטר: ניר?
ניר שוחט: שמעון ידבר קודם.
שמעון אלחרט: שלום לכולם.
אבי דיכטר: רגע, שמעון, אתה מדבר אחרי ניר.
ניר שוחט: לא חשוב, לא חשוב.
ניר שוחט: אני נותן לו.
שמעון אלחרט: למי שלא מכיר אותי, שמי אלחרט שמעון.
אבי דיכטר: תרים את המיקרופון, אנחנו לא שומעים אותך.
שמעון אלחרט: אני מסעדן מהעוטף.
שמעון אלחרט: אני מייצג את המסעדנים בעוטף עזה.
שמעון אלחרט: נתתם לי שלוש דקות, קצת קשה לסכם 19 שנים בשלוש דקות.
שמעון אלחרט: אני אנסה לסכם את השנה וחצי האחרונות בשלוש דקות.
שמעון אלחרט: אני רוצה לפתוח בסיפור קטן שימחיש עד כמה כולכם פה לא הצלחתם, פשוט לא הצלחתם במשימה שלכם.
שמעון אלחרט: יש פעם בשנה טקס לחלוקת תארים במכללת ספיר שקרובה לשדרות.
שמעון אלחרט: אנחנו כמסעדנים נערכים לטקס הזה, ולמה?
שמעון אלחרט: בסיום הטקסים כל המשפחות מגיעות לאזורי הבילוי – מסעדות, פאבים, פיצריות וכדומה – ופשוט יושבים יחד עם הבוגרים וחוגגים את חלוקת התארים שלהם.
שמעון אלחרט: כמובן, מבחינתנו, אנחנו צריכים להיערך עם צוות עובדים גדול, להיערף עם הכנות יותר גדולות, עם הזמנות יותר גדולות.
שמעון אלחרט: וכצפוי, ביום רביעי הגיעו כולם.
שמעון אלחרט: כשאני אומר "כולם" זה סדר גודל של 300-250 איש שנכנסו למסעדה שלנו, והכול עבר בשלום.
שמעון אלחרט: יום חמישי שוב, אנחנו נערכים עם אותו צוות, עם אותן כמויות עובדים, עם ההכנות המתוגברות – ואזעקה אחת קוטעת לנו את הכול; אזעקה או טיל אחד, זה אפילו לא סבב.
שמעון אלחרט: אני לא יודע אם הצבא הגיב אחר כך.
שמעון אלחרט: אני לא יודע אם בכלל אנשים בארץ היו מודעים למה שאנחנו עברנו.
שמעון אלחרט: אני והשותף שלי, ג'ורג' שיושב שם, יושבים בחוץ אצלנו במסעדה ופשוט היינו בהלם.
שמעון אלחרט: אין מילה אחרת.
שמעון אלחרט: 250 איש קמים ועוזבים אותנו כשאני לא עשיתי שום דבר רע.
שמעון אלחרט: אני יודע לתת שירות טוב, אני יודע לעשות אוכל טוב.
שמעון אלחרט: חלקכם יושבים אצלי; עם חלקכם דיברתי.
שמעון אלחרט: אני חושב שאתם – אני לא רוצה להשתמש במושג "מעלימים עין", אבל בהחלט הערבות ההדדית היא מכם והלאה.
שמעון אלחרט: וכשאני אומר "מכם והלאה" אני מתכוון אליכם, חברי הכנסת, כי אתם הנבחרים שלנו, אתם אלה שאמורים לדאוג לתושבים.
שמעון אלחרט: יושבים פה גם נציגי משרד האוצר.
שמעון אלחרט: אני חושב שיש התעלמות מוחלטת של משרד האוצר מכל מה שקשור למסעדנים בעוטף.
שמעון אלחרט: ישבתי אצל חלקכם במשרד, דיברתם יחד איתי על קפה.
שמעון אלחרט: אתם מכירים את המצוקות שלנו, אתם מכירים את הבעיות שלנו.
שמעון אלחרט: אנחנו מצפים שלא תגלו רק אמפתיה, כי בסוף, מה לעשות, עם אמפתיה אנחנו לא הולכים למכולת.
שמעון אלחרט: אנחנו צריכים שתעשו צעדים משמעותיים עבור המסעדנים בעוטף.
שמעון אלחרט: אולי זה נשמע גרנדיוזי וגדול, אבל אין לכם מושג כמה זה פשוט וקל.
שמעון אלחרט: משרד האוצר יחד עם קרן הפיצויים החליטו להעניק פיצויים על נזקים ישירים לדבוראים כי, מה לעשות, נשרפו להם הכוורות, לחקלאים כי נשרפו להם השטחים, ולתיירות.
שמעון אלחרט: אותנו, המסעדנים, לא הכניסו לענף התיירות.
שמעון אלחרט: אתמול ישבנו עם גפני, יושב-ראש ועדת הכספים; בחור מאוד נחמד, הקשיב לנו בקשב רב.
שמעון אלחרט: אנחנו הבנו שהמפתחות נמצאים במשרד האוצר, כמו שאתה אמרת לנו, אבי.
שמעון אלחרט: במשרד האוצר ולא אצל גפני.
שמעון אלחרט: אנחנו מבקשים מכם: תעזור לנו.
שמעון אלחרט: יש לכם השפעה, אתם יכולים להשפיע.
שמעון אלחרט: אנחנו לא יכולים לחכות לבחירות.
שמעון אלחרט: אותי לא מעניין מי נמצא בממשלה, מי נמצא בקואליציה, מי נמצא באופוזיציה.
שמעון אלחרט: אותי מעניין העסקים שלי, מה לעשות.
שמעון אלחרט: בסוף אנחנו לא רוצים לסגור.
שמעון אלחרט: ואני מניח שאתם יודעים כמה תעלה לכם לשקם את הכלכלה בעוטף במידה שהיא תקרוס.
שמעון אלחרט: אתם רק צריכים להכניס לכם לראש שמעבר לטרור הביטחוני שאנחנו חווים פה יש גם טרור כלכלי שעליו אף אחד לא נותן את הדין.
שמעון אלחרט: מה לעשות, אני מגדל פה שלושה ילדים עם פוסט-טראומה.
שמעון אלחרט: אני עושה את זה לבד; אני עושה את זה טוב.
שמעון אלחרט: עצוב להגיד, אבל הפנמתי את זה.
שמעון אלחרט: אני חי 19 שנים תחת איומי טילים.
שמעון אלחרט: אני גר בשדרות 40 שנה.
שמעון אלחרט: אני דור שלישי בשדרות.
שמעון אלחרט: אני לא מתכוון לעזוב את שדרות.
שמעון אלחרט: אני אעזוב רק בגללכם, אם בסוף אף אחד לא ייתן לי את הרשת הכלכלית; כי רשת ביטחון אף אחד לא מסוגל לתת לי.
שמעון אלחרט: תודה רבה.
ניר שוחט: צוהריים טובים.
ניר שוחט: אני ניר שוחט מקיבוץ ניר עם.
אבי דיכטר: רק שנייה, שנייה אחת.
קריאה: ניר אחר?
אלון דוידי: רק שנייה אחת לעדכן.
אלון דוידי: אנחנו מלווים את זה, גם אני כראש הרשות.
אלון דוידי: זה בדיוק העניין.
אלון דוידי: נפגשים עם שר האוצר בשבוע הבא, אבל אין ועדת כספים.
אלון דוידי: אם צריך לעשות תיקון לחוק הפיצויים, כרגע אין ועדת כספים שמתכנסת.
קטי קטרין שטרית: יש.
אבי דיכטר: יש.
אבי דיכטר: שתי ועדות סטטוטוריות קיימות.
קטי קטרין שטרית: אלון, אני חברה בוועדת הכספים, אבל הנושא הזה לא עלה.
אלון דוידי: אבל זה מה שאני אומר.
אלון דוידי: שנייה, זה מה שאני אומר.
אלון דוידי: אם אתם תבואו ותגדירו שכל מה שקשור לעוטף עזה הוא כמו זה, אז נדלג.
אלון דוידי: כל פעם אומרים לי: רגע, זה לא שוטף.
אלון דוידי: עזבו את החלטות ממשלה שחצי מהן תקועות עכשיו בוועדות.
אלון דוידי: אני אתן לכם דוגמה, אלי כהן בזמנו, אחלה שר כלכלה, נתן לנו 2 מיליון שקלים לפתח אזור תעשייה.
אלון דוידי: זה לא עובר.
אלון דוידי: הכול תקוע.
אלון דוידי: פה זה מקרה יותר גרוע.
שמעון אלחרט: סליחה, יש לי משפט אחד שלא אמרתי.
אלון דוידי: אני רוצה להגיד משהו על שמעון וניר.
אלון דוידי: אלה לא חבר'ה של תמיכה, שמבקשים.
אלון דוידי: אלה חבר'ה תותחים שהקימו עסקים בהשקעות של מיליוני שקלים, והם לא באים בקטע של נדבות או משהו.
אלון דוידי: הם החזית שלנו.
אלון דוידי: הם חבר'ה שאני אומר לכם שהקימו עסקים, שלומדים איך להקים את העסקים.
אלון דוידי: לשמעון יש את "רשת גרג", אחת הטובות בארץ.
אלון דוידי: ניר הקים מותג, שחבל שלא הקמתי אותו לפניו.
ניר שוחט: אני מוכר אותו, לאור המצב.
אלון דוידי: הקים מותג חבל על הזמן באמת מאפס, מאפס.
אלון דוידי: והם לא מבקשים מיליונים, הם כולה מבקשים לקבל את האפשרות לחיות כמו כולם.
שמעון אלחרט: אני חייב להגיד משפט אחרון, תודה על רשות הדיבור.
שמעון אלחרט: ההתרשמות שאני קיבלתי היא שמשרד האוצר מפחד.
שמעון אלחרט: הוא לא מפחד לתת לנו פיצויים; הוא מפחד שעכשיו יקומו עשרות מסעדנים מאשקלון, או מסעדנים מבאר שבע, או מכבסות מהעוטף, או פיצוציות מהעוטף, או אני לא יודע אילו עסקים יצטרפו.
שמעון אלחרט: אני לא יודע לעשות מחאות.
שמעון אלחרט: אתם, התפקיד שלכם, לדעת לנצל את הכסף למטרה מוצדקת.
שמעון אלחרט: אני חושב שאנחנו – אין יותר מוצדק מזה.
ניר שורמן: צוהריים טובים לכולם.
ניר שורמן: תודה על הזדמנות לדבר.
ניר שורמן: מי שלא מכיר אותי, קוראים לי ניר שורמן.
ניר שורמן: אני רבש"צ מושב דקל.
ניר שורמן: אני 19 שנה רבש"צ.
ניר שורמן: אני גם יושב-ראש הוועד הארצי של הרבש"צים.
ניר שורמן: וכל מי שאולי מרים גבה, אז כן יש ארגון כזה.
ניר שורמן: הוא נקרא ארגון הרבש"צים.
ניר שורמן: אנחנו מאוגדים בהסתדרות הלאומית.
ניר שורמן: יש לנו ועד.
ניר שורמן: 321 חברים, מתוך 407 רבש"צים.
ניר שורמן: אני בא להעלות את הסוגיה – אני מתנצל שאני מדבר רק על העוטף; אני למעשה מייצג את כולם, כי כולם נמצאים באותה בעיה.
ניר שורמן: האירוע הזה של הרבש"צים – אם דיברו פה אנשים נחמדים לפניי על תחושת הביטחון, אז הרבש"צ ביישוב הוא תחושת הביטחון.
ניר שורמן: הוא הראשון שפוגש את התושב; הוא הראשון להגיב לאירוע; הוא נמצא שם תמיד, 24/7, 365 ימים בשנה.
ניר שורמן: לוקח הרבה מאוד זמן לבנות את התפקיד הזה.
ניר שורמן: זה תפקיד שמצריך את האמון של הציבור בו.
ניר שורמן: זה לא תפקיד שאתה נכנס אליו לשנה-שנתיים; זה תפקיד ארוך, לוקח זמן עד שהוא זוכה לאמון הציבור ולאמון המערכת, ועד שהוא לומד לעבוד.
ניר שורמן: הוא צריך להכיר את כל המערכות מסביב.
ניר שורמן: ואנחנו עושים ממשקים עם כולם.
ניר שורמן: רבש"צ הוא לא רק "מחבל בעין, כדור בראש"; רבש"צ גם נותן פתרונות כשגונבים ביישוב, כשיש אנשים חשודים ביישוב, כשיש וונדליזם ביישוב, כשיש שריפות ביישוב; כי אנחנו מכבים הרבה שריפות.
ניר שורמן: הוא נותן עוד מגוון שירותים רחב שאינו רק פרופר ביטחוני.
ניר שורמן: מה שאנחנו מבינים לאחרונה, גם מדיבורים שמגיעים אלינו דרך משרד הביטחון, הוא שמשרד הביטחון קונה שירותי שמירה; כך הוא מגדיר את זה.
ניר שורמן: אנחנו לא שומרים; אנחנו עושים עוד הרבה-הרבה מעבר לזה.
ניר שורמן: אם הייתי שומר, הייתי עובד שמונה שעות והולך הביתה.
ניר שורמן: אנחנו לא שומרים.
ניר שורמן: אנחנו נותנים לתושבים שלנו מגוון רחב של שירותים שצריך לקחת אותם בחשבון.
ניר שורמן: כל הסוגיות של קיצוץ רבש"צים מעל 7 ק"מ או מעל 15 ק"מ – חד-משמעי, רבש"צ ביישוב הוא דבר נצרך ואי-אפשר לוותר עליו.
ניר שורמן: אי-אפשר לוותר עליו.
ניר שורמן: עניין חצאי משרות – אני לא יודע מה זו חצי משרה.
ניר שורמן: זו חצי אחריות?
ניר שורמן: עובד חצי משעות היום?
ניר שורמן: אז אם בשעה 02:00 יש אירוע, הוא לא קם כי הוא עשה את השמונה השעות שלו בבוקר?
ניר שורמן: אני לא מכיר את הדברים האלה.
ניר שורמן: אבל כך הדברים האלה מוגדרים.
ניר שורמן: רבש"צים הוגדרו כמרכיב ביטחון למשך המון-המון שנים.
ניר שורמן: רבש"צ הוא לא מרכיב ביטחון; רבש"צ הוא גוון חי ונושם; הוא לא עמוד תאורה והוא לא חתיכת גדר.
ניר שורמן: יש לו משפחה, יש לו ילדים.
ניר שורמן: ורבש"צ עושה את הדבר הכי הזוי בעולם, שנוגד כל דבר הגיוני: כשיש אירוע ביטחוני, הוא עוזב את הילדים שלו, את המשפחה שלו, ורץ לטפל בתושבים שלו.
ניר שורמן: אני רבש"צ 19 שנה.
ניר שורמן: הילדים שלי לא מכירים אותי באירועים.
ניר שורמן: הם נזרקים לממ"ד ואני יוצא החוצה לראות איפה נפל קאסם, או חלילה, אם איזה תושב צריך טיפול או סיוע, או כל דבר אחר.
ניר שורמן: בהתאם לזה צריך גם להתייחס אליהם.
ניר שורמן: זה לא בושה גם לדבר על נושא השכר שלנו.
ניר שורמן: נושא השכר שלנו הוא מתחת לכל ביקורת; לא נגעו בו שנים.
ניר שורמן: בעניין הזה צריך לטפל.
ניר שורמן: יש רפרנטים מספיק טובים בשביל להשוות את השכר שלנו אליהם.
ניר שורמן: כנ"ל נושא העסקה שלנו.
ניר שורמן: אנחנו צריכים מעסיק אחד שהוא גם נותן לנו את ההוראות וגם משלם לנו את השכר.
ניר שורמן: לא יכול להיות שרבש"צ עובד תחת ארבעה מעסיקים.
ניר שורמן: אין מצב כזה.
ניר שורמן: בין אם זה הצבא, היישוב שלו שהוא המעסיק החוקי שלו, משרד הביטחון שמעביר תקציבים דרך המועצה, ועכשיו גם המשרד לביטחון הפנים.
ניר שורמן: שיחליטו על מעסיק אחד שאני נשמע לו ולהוראות שלו, ויחסכו לי את כל הקונפליקטים האלה.
ניר שורמן: אני לא צריך להתנגש כל פעם.
ניר שורמן: הוראה של מח"ט אומרת לי: לסוגר.
ניר שורמן: וראש הוועד שלי אומר לי: מה פתאום?
ניר שורמן: תכניס את הפועלים, כי אנחנו צריכים עובדים.
ניר שורמן: אני לא צריך להיות באמצע, בין הפטיש לסדן; ועוד, לא משנה איזו החלטה אני אקבל, אני אחטוף מהצד השני על הראש.
ניר שורמן: אם אני מצדד בראש הוועד שלי, אז המח"ט שולל לי את כתב המינוי שלי, שזה למעשה פיטורים.
ניר שורמן: ואם אני מקשיב למח"ט, ראש הוועד שלי מפטר אותי מהעבודה.
ניר שורמן: אנחנו לא רוצים להיות שם.
אבי דיכטר: תודה, ניר.
ניר שורמן: משפט אחרון.
ניר שורמן: אנחנו מבקשים לעבור להיות עובדי משרד הביטחון.
ניר שורמן: אני מאמין – וגם הגשתי למר דיכטר נוסח מאוד-מאוד מפורט – שהדבר הזה יסדר את כל תהליך העסקה שלנו.
ניר שורמן: הוא יעשה סדר בכל תהליך העסקה שלנו.
ניר שורמן: אפשר לדבר על הכול.
ניר שורמן: תודה רבה.
אבי דיכטר: ניר שוחט, בבקשה.
אבי דיכטר: דילגנו עליך קודם.
ניר שוחט: תודה.
ניר שוחט: אז אני ניר שוחט, תושב קיבוץ ניר עם.
ניר שוחט: אני מגדל פה שלושה ילדים.
ניר שוחט: אני חי באזור כבר 12 שנים.
ניר שוחט: וכמו שאלון אמר, אני ואשתי הקמנו מסעדה פה באזור.
ניר שוחט: בראש ובראשונה, אני חושב שצריך להפסיק להתייחס ולטפל באזור הזה בסיוע של הסכמות, כי על הכול מסכימים איתנו: שצריך לסייע פה בביטחון, שצריך לסייע פה במיגון, שצריך לסייע פה בתרבות, בחינוך, בסיוע כלכלי.
ניר שוחט: מסכימים איתנו על הכול, אבל זה בושש להגיע.