GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניר שוחט: אני לא מצליח להבין איך האזור שלנו, שנמצא כרגע, בשנה וחצי האחרונות, במלחמת התשה, איננו משהו ברמה המדינית.
ניר שוחט: אומרים דברים, כמו: נכון, זה חשוב, אבל יש גם את העניין בעכו, ויש את העניין של שדה התעופה באילת.
ניר שוחט: אנחנו מתמודדים עם טרור, לא עם איזו בעיה מדינית-ארצית, וצריכים לקבל את ההתייחסות המתאימה.
ניר שוחט: ובהמשך לדברים של שמעון, אני ואשתי הקמנו מסעדה פה לפני תשע שנים בלי שום סיוע מהמדינה.
ניר שוחט: ואנחנו מרגישים שהונו אותנו, כי בשנים 2009-2007 כן פיצו את העסקים פה.
ניר שוחט: וזה נתן לי את הרוח הגבית להשקיע פה 2 מיליון שקלים בפתיחת מסעדה.
ניר שוחט: אני מעסיק היום 60 עובדים.
ניר שוחט: ואני לא מצליח לסגור את החודש, וזה לא בגלל שאני לא יודע לעשות את העבודה.
ניר שוחט: יעידו עליי אחרים, אני מניח שהם יעידו טוב.
ניר שוחט: זה בגלל שאני לא יודע לממן את הפסדי הטרור.
ניר שוחט: עכשיו, מה קורה לכל האנשים שלמרות הכול, למרות הכול, בוחרים לגור פה, לגדל משפחה, רוצים לבלות, רוצים ליהנות?
ניר שוחט: ברגע שפוגעים בתעשייה, בכלכלה, אז פוגעים במרקם החיים פה, פוגעים בתרבות, פוגעים בפנאי.
ניר שוחט: ואלה שכן בוחרים לגור פה, למרות האיום הביטחוני, גם מאבדים את כל המוטיבציה מכל כך הרבה זוויות.
ניר שוחט: אני מבין שהפתרון עם בני הדודים שלנו הוא מאוד קשה, ואני מבין שהחמאס רשם לעצמו הישגים מדהימים: שם את הילדים שלנו במרכז החוסן, מבאר שבע ועד לאשקלון.
ניר שוחט: קשה לפתור את הסוגיה הזאת, אבל באמת לתת להם לרשום לעצמם הישג גם בזירה הכלכלית?
ניר שוחט: בואו ניתן להם למוטט לנו את הזירה הכלכלית; בואו נזלזל בעוד מסעדה משדרות, בעוד מסעדה בניר עם; יאללה לסגור את העסק, יבוא מישהו אחר.
ניר שוחט: לא.
ניר שוחט: לא יבוא מישהו אחר.
ניר שוחט: תסתכלו פה עלינו, אבי, תסתכל עליי, אין עוד משוגעים שישקיעו את הכסף הזה בעיר הזאת.
ניר שוחט: וזה היה ללא סיוע מהמדינה.
ניר שוחט: אנחנו לא צריכים כזה אבסורד גדול כדי להמשיך, לפרוח, לשגשג.
ניר שוחט: אנחנו מאוד גאים במה שאנחנו עושים פה.
ניר שוחט: אבל בלי הביטוח הקטן הזה מהמדינה, אני מאבד את העסק; 60 העובדים מאבדים את מקום עבודתם; התושבים מאבדים עוד איזשהו מקום שמאפשר להם קצת לנשום אוויר, להתאוורר ולהמשיך לקיים כאן חיים, סוג של "שיגרום", או איך שתקראו לזה.
ניר שוחט: זו לא בעיה אזורית, גלובלית; זו בעיה מדינית.
ניר שוחט: תתייחסו אלינו בהתאם.
ניר שוחט: אולי אז יבוא שינוי.
ניר שוחט: בינתיים, זה רק טיפול בהסכמות: כן, כן, אנחנו איתך.
ניר שוחט: תודה רבה.
אבי דיכטר: הדובר הבא, אלון אלשיך.
אלון אלשיך: חברים, תודה רבה שבאתם.
אלון אלשיך: אני פה.
אלון אלשיך: תודה.
אלון אלשיך: אתם השארתם אבל את הציונות שלכם ב-02, באזור חיוג 03.
אלון אלשיך: אתם פה.
אלון אלשיך: אתם שכחתם למה אנחנו פה.
אלון אלשיך: אני מצטער.
אלון אלשיך: אנחנו פה בשביל לנצח.
אלון אלשיך: אנחנו פה בשביל לחיות, בשביל להתאהב, בשביל להקים עסקים, בשביל להרוויח כסף, לגדול.
אלון אלשיך: אנחנו לא פה בשביל להיות ה-Buffer שלכם.
אלון אלשיך: אנחנו לא יכולים לסבול יותר את הבלונים, את הטילים האלה, בשביל שלא תצטרכו לעשות משהו.
אלון אלשיך: זה אמור לעבוד הפוך; אתם אמורים לתמוך בנו בשביל שאנחנו נוכל לעשות דברים.
אלון אלשיך: הספר הזה הולך לחיות בסְפָר הישראלי מול טרור עממי ומול טרור אחר נכתב - - - ואתם לא בקשב.
אלון אלשיך: אתם לא במשחק, לא עכשיו בממשלה, לא במערכת הבחירות.
אלון אלשיך: אף אחד לא מדבר על זה בכלל.
אלון אלשיך: לוקחים אותנו for granted; לוקחים את הרבש"צים, החברים, באמת For granted.
אלון אלשיך: הם כבר שם, הם כבר יכבו שריפות בלי ביטוח, בלי כבאים, בלי כלום.
אלון אלשיך: הם כבר שם.
אלון אלשיך: הוועד כבר שם.
אלון אלשיך: חברים, אני לא רוצה לצאת באיומים.
אלון אלשיך: אנחנו לא נחסום צמתים, אבל חלאס.
אלון אלשיך: תסתכלו רגע בראי.
אלון אלשיך: אתם לא מבינים מה קורה פה.
אלון אלשיך: יש פה אנשים.
אלון אלשיך: אני מצטער לדבר על עצמי, אבל כשהתחיל הטרור של הבלונים החלטתי שאעשה מעשה.
אלון אלשיך: ארגנתי פה "אקתון".
אלון אלשיך: למי שלא יודע, זה כנס של מומחים.
אלון אלשיך: גייסתי אחרי זה כסף, הקמנו פה, כל מיני אנשים מתוך היישובים שחברו יחד, כמו שישראל הישנה והטובה, אם אתם עוד זוכרים, עשתה.
אלון אלשיך: חברו ביחד בצורה אזרחית והקימו מערכות שלמות לנטרול של בלוני הטרור.
אלון אלשיך: עד עכשיו קיבלנו אפס שקלים מכולם.
אלון אלשיך: בכבאות אמרו לי: מה אתה רוצה?
אלון אלשיך: זה טרור, לך למפא"ת.
אלון אלשיך: מפא"ת אמרו לי: מה אתה רוצה?
אלון אלשיך: זה שריפות, לך לכבאות.
אלון אלשיך: היינו בפיקוד העורף, היינו בכל מקום ואתר.
אלון אלשיך: בכל מקום ואתר.
אלון אלשיך: היינו גם בתקשורת.
אלון אלשיך: לאף אחד לא אכפת.
אלון אלשיך: באמת אני שותף כאן למה שאנשים אמרו.
אלון אלשיך: עם המחמאות האלה אנחנו לא יכולים לקנות כלום, שום דבר.
אלון אלשיך: אנחנו צריכים התגייסות.
אלון אלשיך: אתם רוצים אנשים כמונו.
אלון אלשיך: ועוד פעם, בשביל להזכיר לכם את מה ששכחתם, ואיך להגיד?
אלון אלשיך: To make Shaar Hanegev great again?
אלון אלשיך: באמת, בואו בשעה 16:00 לקיבוץ ניר עם.
אלון אלשיך: אז תלמדו ותיזכרו בכל מה ששכחתם – איך ישראלים הם קטנים, זריזים, חכמים וחוצפנים ומנצחים; לא רק עסוקים בלא להפסיד.
אלון אלשיך: תודה רבה.
אבי דיכטר: חבר'ה, אנחנו לא מוחים כפיים בישיבות של הוועדה.
אבי דיכטר: אז דלגו על זה.
אבי דיכטר: עפר שלומי, בבקשה.
<< דובר >> עפר שלומי: טוב.
<< דובר >> עפר שלומי: שמי עפר שלומי.
<< דובר >> עפר שלומי: אני בקיבוץ סעד כבר הרבה שנים.
<< דובר >> עפר שלומי: ויש לי את הזכות הגדולה, אני חושב, לעמוד בראש מוסד חינוכי קטן, מיוחד במינו, שנקרא "נקודת חן".
<< דובר >> עפר שלומי: זו פנימייה טיפולית של משרד החינוך לנערות בקצה הרצף.
<< דובר >> עפר שלומי: כפי שכולנו זוכרים, אני מתאר לעצמי, כל אלה עם שיער השיבה כמוני, לפני 30 שנה פיארו את התנועה הקיבוצית 50 חברות נוער.
<< דובר >> עפר שלומי: נשארנו אנחנו ועוד משהו בצפון, נדמה לי.
<< דובר >> עפר שלומי: אנחנו נלחמים בשיניים על המקום הזה.
<< דובר >> עפר שלומי: הבנות חווות איתנו את כל מה שחווים כאן.
<< דובר >> עפר שלומי: ישנות בממ"ד והכול.
<< דובר >> עפר שלומי: הן באות לכאן אף על פי שהמצב הוא כזה.
<< דובר >> עפר שלומי: באמת, ברוך השם.
<< דובר >> עפר שלומי: המקום הזה נמצא היום בסכנת סגירה.
<< דובר >> עפר שלומי: תכף אגיד מדוע, זה בעיקר עניין תקציבי.
<< דובר >> עפר שלומי: אבל אני חושב שאם מקום כזה נסגר בעוטף עזה, זה הרבה מעל ומעבר לבעיה של הבנות ושל ההורים שלהן.
<< דובר >> עפר שלומי: יש לזה משמעות מרחיקת לכת אם מקום כזה לא ישרוד.
<< דובר >> עפר שלומי: העניין הוא תקציבי – אני אגיד רק עוד מילה אחת – באמת התקציב שמשרד החינוך נותן מבוסס לפי איזשהן קטיגוריות, לפי איזשהם ממוצעים שונים.
<< דובר >> עפר שלומי: אנחנו מקום קטן.
<< דובר >> עפר שלומי: מקום קטן, הוצאות גדולות, ההוצאות הקבועות גדולות.
<< דובר >> עפר שלומי: ואי-אפשר לשרוד עם זה.
<< דובר >> עפר שלומי: משרד החינוך לא יודע מה לעשות איתנו, לא יודע, אין לו פתרון.
<< דובר >> עפר שלומי: והמציאות היא שראש המועצה היקר שלנו חזר מסאו פאולו עכשיו, אתמול, שלשום.
<< דובר >> עפר שלומי: ובין שאר המשימות, היה לגייס כסף למקום שלנו כדי שישרוד.
<< דובר >> עפר שלומי: ואני חושב שפנימייה כזאת, שבאמת מטפלת בקצה הרצף – זו בושה, בעיניי, שקיבוץ סעד צריך לשים כל שנה, והוא שם כל שנה, רבע מיליון שקלים מכספו כדי שהיא תשרוד.
<< דובר >> עפר שלומי: עכשיו, אתם לא משרד האוצר.
<< דובר >> עפר שלומי: אבל אני חושב שכל מי שמבין את המשמעות של סגירה של מקום כזה, חשוב שיעשה כל מאמץ כדי שלא ייסגר.
תמיר עידאן: אבי, מילה אחת בעניין.
תמיר עידאן: אנחנו מנסים תקופה מאוד ארוכה – כי באמת, בעינינו, לסגור כזה מוסד דווקא פה, יש לזה משמעויות מאוד-מאוד גדולות.
תמיר עידאן: יש הרבה אנשים טובים בדרך שניסו כל מיני – משרד הרווחה, משרד החינוך וכולי.
תמיר עידאן: אף אחד לא יודע לפתור את הבעיה.
תמיר עידאן: הקיבוץ הוציא לי לפני כשנה סוג של מכתב שאולי נחשוב על סגירה, כי אנחנו לא מצליחים, כי קיבוץ סעד, מה לעשות, בתקופה הזאת דווקא לא התחזק; ואנחנו מפעל גזר ב-35 מיליון, לא קיבל את המענקים; הגזר קרס; נכנסו באמת לתקופות לא פשוטות.
תמיר עידאן: אני בטוח, אני מכיר את האנשים פה, שאם זה לא היה כואב, הם אפילו לא היו מעלים את הנושא.
תמיר עידאן: אני הלכתי וביקשתי מהקהילה בסאו פאולו, הם מגיעים לפה בשבוע הבא, לאמץ את המקום.
תמיר עידאן: אנחנו הרמנו ידיים מהמוסדות של המדינה.
תמיר עידאן: אנחנו לא ניתן לדבר הזה להיסגר.
תמיר עידאן: אבראו לוונטל (Abrão Lowenthal), הנשיא של קרן היסוד בסאו פאולו, הבטיח לי שלוקחים את זה כפרויקט מספר אחד.
תמיר עידאן: אני ויתרתי על דברים אחרים כדי לאמץ את המקום.
תמיר עידאן: אני בכלל לא מדבר על השיפוץ של המקום, שנראה כמו מלפני 200 שנה.
תמיר עידאן: אני חושב שזה דגל, ומה שצריך לראות בו עושים איתו.
תמיר עידאן: זה דגל, זו ציונות, זה ניצחון אזרחי אמיתי של המקום הזה.
תמיר עידאן: אסור לסגור את המקום הזה.
אבי דיכטר: מירה?
אבי דיכטר: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.
נירה שפק: תודה.
נירה שפק: אני פונה אליכם כתושבת האזור בתחומים שהוועדה אחראית עליהם.
נירה שפק: דבר ראשון, אני רוצה להגיד שאנחנו חלוצים, ואנחנו פה כאזרחי מדינת ישראל.
נירה שפק: מאוד התעקשנו הרבה זמן שלא יקראו לנו עוטף עזה ולא להגדיר אותנו לפי עזה.
נירה שפק: ואז אמרנו שאנחנו עוטף ישראל.
נירה שפק: ואז ניר אמר לי: נירה, אנחנו לא עוטף; אנחנו ישראל.
נירה שפק: זו נקודת ההנחה שלנו.
אבי דיכטר: מאיפה את ומה תפקידך, נירה?
נירה שפק: אני נירה שפק מכפר עזה.
נירה שפק: אני רוצה להגיד עוד כלל שאומר: לנו מותר להגיד שאנחנו חזקים; לכם כמנהיגים אסור לקחת את זה כמובן מאליו.
נירה שפק: אתם, כל משרדי הממשלה, לא צריכים להסתמך על זה שאנחנו חזקים.
נירה שפק: התפקיד שלכם הוא לוודא שנישאר חזקים ולהעצים אותנו באזור שלנו, כדי שנוכל להגיד כל הזמן שאנחנו חזקים וכדי שלא תהיה שחיקה.
נירה שפק: אני רוצה להתייחס לנקודה אחת שעלתה: התקנות לשעת חירום שהוועדה הזו עוסקת בהן.
נירה שפק: אני חושבת ששווה לבוא ולפתוח את התקנות לשעת חירום ולדבר מה הן כוללות.
נירה שפק: כל ההגדרות של מצבי החירום מסתיימות ביום שמישהו מכריז על שגרה.
נירה שפק: אנחנו יודעים את המשמעויות של זה, גם מבחינה תקציבית וגם מבחינת החוסן.
נירה שפק: להכניס תוכנית ברורה מה זה אומר מצבי חירום ואיך חוזרים ממצב חירום למצב שגרה.
נירה שפק: בעניין הזה חשוב לי לשתף אתכם במונח חדש שיש אצלנו, שלדעתי הוא מדליק נורה אדומה.
נירה שפק: אני שומעת יותר ויותר תושבים שאומרים שאנחנו נמצאים לא בהסדרה אלא ב"המרחה", מורחים אותנו.
נירה שפק: ואסור לנו להגיע למצב שבו התושבים לא סומכים על הגופים במדינה שלהם.
נירה שפק: ולכן, אני מאוד מבקשת שנתפח את הנושא הזה ונדבר עליו ונגייס את התקציבים ונגדיר את ההגדרות.
נירה שפק: הדבר האחרון הוא נושא המסעדנים.
נירה שפק: המסעדות בשבילנו זה לא מקום לאכול בו; זה החוסן.
נירה שפק: כשאני רוצה להתאוורר מהמצב, אני הולכת לבית קפה או למסעדה.
נירה שפק: זה חלק מהחוסן כמו מרכזי החוסן, וכך צריך להתייחס אליו.
נירה שפק: ולכן, אני מבקשת שגם בתחום הזה נעשה את העבודה מהר, כי אני רואה את החברים שלי, שכל אחד מעסיק 60-40 איש, סטודנטים ומשפחות; אם הם יסגרו, זה לא רק פחות פרנסה; זה פחות חוסן ופחות יכולת להתאוורר.
אבי דיכטר: תודה רבה, נירה.
אבי דיכטר: מירב כהן, בבקשה.
מירב כהן: קודם כול, כמובן תודה שהוועדה באה לבקר אותנו; תודה למנהל הוועדה הנהדר, לאבי.
מירב כהן: אני לא אחזור על דברים שאמרו, כי ראשי הרשויות כאן כיסו את כל העניינים ובאמת אין לי מילים להודות על האמירות החשובות שלהם.
מירב כהן: אני כן רוצה להזכיר, למי שלא זוכר, שהבעיה בעוטף עזה היא לא שלי, לא של סעד, לא של עין השלושה, לא של אשכול, לא של עוטף עזה; זאת בעיה של מדינת ישראל.
מירב כהן: עוטף עזה הוא חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל.
מירב כהן: אנחנו לא אקס-טריטוריה.
מירב כהן: מדובר פה במדינה ריבונית שלא ממש נותנת ביטחון ותחושת ביטחון לתושביה.
מירב כהן: יש כאן איזשהו כרסום בהסכם הבלתי כתוב ביני לבין המדינה.
מירב כהן: חבר'ה, בלונים זה טרור.
מירב כהן: עמידה על הגדרות זה טרור.
מירב כהן: עפיפון זה טרור לכל דבר ועניין.
מירב כהן: אני לא יודעת למה מחכים.
מירב כהן: השטח פה נפיץ לחלוטין.
מירב כהן: מספיק שהבלון שלא התפוצץ, יתפוצץ על ילד, כולם מבינים מה המשמעות.
מירב כהן: אני לא רוצה שמישהו מעין השלושה ומנחל עוז ומכפר עזה יהיה הקורבן הבא כדי שתעשו משהו.
מירב כהן: חבר'ה, כל הנורות דלוקות.
מירב כהן: כל החומות של בטון שאתם נותנים לנו מלאי גרפיטי וכתובות: האסון בדרך.
מירב כהן: בואו לא נחכה לרגע הזה.
מירב כהן: בבקשה, פתרון.
מירב כהן: יש פתרון.
מירב כהן: אני יודעת שיש פתרון.
מירב כהן: אתם יודעים שיש פתרון, פתרון כואב.
מירב כהן: צריך מנהיגות שתחליט להוציא לפועל את הפתרון הזה.
מירב כהן: נכון, יהיו ויתורים וזה יכאב.
מירב כהן: חבר'ה, צריך פתרון עכשיו, דחוף, מייד.
מירב כהן: מבצע, לא מבצע, פתרון מייד לעוטף עזה על כל מה שכרוך בזה.
מירב כהן: מדינה נותנת חוסן לתושבים; לא תושבים למדינה.
מירב כהן: אל תיתנו להיפוך התפקידים הזה להתקבל בדעה שלכם.
מירב כהן: עניין של עיתוי, אתם אומרים.
מירב כהן: אז אני מזכירה, למי שלא יודע, שראש שנה יש בכל שנה, ופסח יש בכל שנה, וחג יש בכל שנה, וגם אביב וקיץ וחורף.
מירב כהן: גם אירוויזיון לא מספיק כדי לגרום לנו לעבור עוד סבב ועוד יום קרב במלחמת ההתשה הבלתי מסתיימת הזאת.
מירב כהן: אני מבקשת, כל מי שצריך לעשות ויודע מה לעשות, זה הרגע.
מירב כהן: די.
מירב כהן: חוסן זה לא צ'ק פתוח, וכבר חכמים יותר ממני אמרו: לא לעולם חוסן.
מירב כהן: אנחנו מאבדים את זה.
מירב כהן: אנחנו רוצים עכשיו את העשייה שלכם.
מירב כהן: יש לכם את כל הגב שלנו, את כל התמיכה שלנו.
מירב כהן: לא משנה בכלל אם אתם שמאל או ימין, או אנחנו שמאל או ימין.
מירב כהן: אנחנו עם אחד.
מירב כהן: בחרנו בכם.
מירב כהן: אנחנו רוצים שתלכו לעבוד בשבילנו.
מירב כהן: אנחנו משלמים לכם משכורת, כמה שזה יישמע לא יפה.
מירב כהן: בבקשה.
מירב כהן: דבר אחרון, ניר מאיר אמר שהתושבים לא אומרים את הזה.
מירב כהן: אז אני אומרת.
מירב כהן: אני בעין השלושה, מאז שראיתי את גדעון סער בצוק איתן, לא ראיתי אף אחד מהממשלה שבא לשאול אותי מה שלומי, מה הצרכים שלי, מה חווים הילדים שלי.
מירב כהן: אנחנו פה, אנחנו לא שקופים.
מירב כהן: בבקשה, תגיעו אלינו, תדברו איתנו, תיתנו לנו תקווה.
מירב כהן: אנחנו על סף ייאוש.
מירב כהן: אנחנו רוצים לשמוע אתכם, רוצים לדעת שיש לנו קול, ששומעים אותנו, שרואים אותנו ושעוזרים לנו.
מירב כהן: תודה.
אבי דיכטר: תודה רבה, מירב.
אבי דיכטר: מעיין פולד, יושבת-ראש הוועד המקומי בנתיב העשרה.
מעיין פולד שניאור: אני מעיין, יושבת-ראש הוועד המקומי של מושב נתיב העשרה.
מעיין פולד שניאור: אני יודעת שרוב הנושאים ורוב הדברים כבר נאמרו.
מעיין פולד שניאור: אני רוצה לשתף אתכם ביום בחייו של ועד מקומי בנתיב העשרה.
מעיין פולד שניאור: מונח על שולחננו מכתב התפטרות של הרבש"צ.
מעיין פולד שניאור: רבש"צ שאוהב את העבודה, רבש"צ מוערך, שלא יכול לפרנס את משפחתו עם שכר הרבש"צ.
מעיין פולד שניאור: תבדקו אותי, ידוע לנו שבאיו"ש מקבלים תוספות, מקבלים חצי משרה נוספת לסגן הרבש"צ.
מעיין פולד שניאור: אצלנו זה לא קיים.
מעיין פולד שניאור: מוזמנים לבדוק.
מעיין פולד שניאור: החקלאים – אני בת למשפחה שהקימה את נתיב העשרה, דור המייסדים.
מעיין פולד שניאור: יש לנו משתלה גדולה על הגבול.
מעיין פולד שניאור: העובדים הזרים – גם אלה שכבר מגיעים לנתיב העשרה, עד שהם מסתגלים, מאיימים שייקחו לנו אותם.
מעיין פולד שניאור: עד שהם מסתגלים למציאות בנתיב העשרה עם כל הפיצוצים, עם כל הרעש, עם כל הבלגן, נגמרות להן חמש השנים.
מעיין פולד שניאור: בשבילנו זה ממש לא מספיק.
מעיין פולד שניאור: אני חושבת שצריך להחריג יישוב צמוד גדר מכל יישוב אחר במדינה הזאת.
מעיין פולד שניאור: ההורים בגנים – תהיה סייעת שנייה, לא תהיה סייעת שנייה; נגיע ל-30 ילדים, לא נגיע.
מעיין פולד שניאור: למה ביישוב צמוד גדר סייעת שנייה בגן ילדים לא צריך להיות דבר מובן מאליו?
מעיין פולד שניאור: ולמה זה צריך להיות תלוי במספר הילדים?
מעיין פולד שניאור: אותו דבר עם המלווים בהסעות.
מעיין פולד שניאור: בנתיב העשרה יש לנו קהילה מדהימה ומגובשת ומאוחדת.
מעיין פולד שניאור: ילדים בנתיב העשרה ברגעי מתח, עם האלימות, לצערנו, גוברת – אני לא מבינה למה מלווה בהסעה צריך להיות תלוי בתקציב?
מעיין פולד שניאור: צריך להיות מובן מאליו שבין נתיב העשרה ליד מרדכי נהג לא יכול להיות לבד באוטובוס כשיש אזעקה, כשיש הדי פיצוצים.
מעיין פולד שניאור: השגרה שלנו היא כזאת.
מעיין פולד שניאור: לא מחייב שיהיה בלון בשביל שאנחנו נשמע את הבומים ונשמע את הילדים בחצר: יש "נמר כתום", "נמר צהוב", "פרש טורקי".
מעיין פולד שניאור: אלה המושגים שלהם.
מעיין פולד שניאור: אלה המושגים שהם חווים ושומעים בשגרה.
מעיין פולד שניאור: מקום פינוי – ראש המועצה ייצג אותנו נאמנה.
מעיין פולד שניאור: לא יכול להיות שאנחנו כבר כמעט ארבע שנים בפינג-פונג בין המועצה למשרד הפנים וליישוב.
מעיין פולד שניאור: כן נותנים לנו פתרון ראוי, לא נותנים לנו פתרון ראוי.
מעיין פולד שניאור: כרגע, מבחינתנו, אין לנו פתרון.
מעיין פולד שניאור: ליישוב צמוד גדר בעוטף עזה אין מקום פינוי.
מעיין פולד שניאור: גם בסוגיית השיפוי וארנונה אנחנו מול משרד הפנים.
מעיין פולד שניאור: לאחר החלטת ממשלה לפצות את היישובים ולתת הנחה בארנונה, קיבלנו הנחה רק בשלוש השנים האחרונות.
מעיין פולד שניאור: ואנחנו בתביעה משפטית מול משרד הפנים.
מעיין פולד שניאור: אני אשמח שתתייחסו לזה.
מעיין פולד שניאור: אני אפרט באופן אישי אחר כך.
מעיין פולד שניאור: לגבי מבני ציבור – יש לנו מבני ציבור לא ממוגנים.
מעיין פולד שניאור: אין לנו מבנה שיכול להכיל את הגידול באוכלוסייה.
מעיין פולד שניאור: אנחנו בפתחה של הרחבה שנייה.
מעיין פולד שניאור: אני חושבת שצריך לתת את הדעת על מבני ציבור ביישובי העוטף.
מעיין פולד שניאור: הספורט, התרבות הם החוסן שלנו; הם מה שמגבש את הקהילה; הם מה ששומר אותנו ביחד.
מעיין פולד שניאור: אני חושבת שצריך לקצר את הביורוקרטיה, לגייס יותר תקציבים לטובת העוטף ולעזור לנו להמשיך קדימה בראש מורם, כי באמת זה מקום נפלא לגדל בו את הילדים.
מעיין פולד שניאור: תודה.
אבי דיכטר: מעיין פרנקל, אחרונת הדוברות.
אבי דיכטר: איפה מעיין?
תמיר עידאן: אני רוצה להגיד מילה עד שהיא מתחילה.
תמיר עידאן: אתה אמרת משהו בתחילת הדברים.
תמיר עידאן: חיכיתי שעתיים.
תמיר עידאן: זה חדר האוכל של קיבוץ סעד, למי שלא שם לב.
תמיר עידאן: אמרו לכם שאם יש אזעקה צריכים לצאת 150 איש, לרדת במדרגות, לחפש איזה ממ"ד כזה קטן.
תמיר עידאן: חשבתי שמישהו פה יקפוץ ויגיד: רגע, איך עושים את זה?
תמיר עידאן: איך עושים את זה?
תמיר עידאן: היו פה בצוק איתן שקי חול, כיסו את החלונות פה.
תמיר עידאן: חלק היו כאלה בטונים - - - לקחו אותם חזרה היום.
תמיר עידאן: אין למדינה היום שום דרך – יש דרך, רק לא רוצים.
תמיר עידאן: יש פה חדר אוכל שאנשים אוכלים בו כל יום.
תמיר עידאן: כולו זכוכיות.
תמיר עידאן: הממ"ד למטה הוא אולי לעשרה אנשים.
תמיר עידאן: אני מקווה שלא תהיה עכשיו אזעקה.
תמיר עידאן: בכל זאת התפללתי שאולי כן תהיה, אבל לשווא, שנעשה איזה ניסיון לראות איך מגיעים לשם.
תמיר עידאן: אבל זו עיקר הבעיה.
תמיר עידאן: אין באמת הסתכלות לראות איך אנשים מקיימים שגרה נורמלית: לאכול, להתפלל.
תמיר עידאן: אבל מה, אדוני היושב-ראש, הגישו בקשה לקייטרינג של סעד, שנמצא פה.
תמיר עידאן: אמרו: לא מאשרים את הרישיון לעסק, כי אין ממ"ד.
תמיר עידאן: אמרתי: יופי, טוב מאוד; עכשיו יש לי אפשרות לבוא ולדרוש ממ"ד.
תמיר עידאן: אמרו: טוב, מוותרים על הממ"ד בקייטרינג גם.
תמיר עידאן: זה מצחיק, אבל זה עצוב מאוד.
אבי דיכטר: מעיין פרנקל, בבקשה.
מעיין פרנקל: אני מעיין פרנקל.
מעיין פרנקל: אני מנהלת מרכז חוסן בשדות נגב.
מעיין פרנקל: אני תושבת העוטף המון שנים.
מעיין פרנקל: לאחרונה דנים בעוטף בתפקוד מרכזי החוסן.
מעיין פרנקל: אני רוצה לתת הצצה במה עוסקים באמת מרכזי החוסן.
מעיין פרנקל: אז באמת למרכזי החוסן יש שלוש רגלים מרכזיות.
מעיין פרנקל: הרגל המרכזית היא המרכז הטיפולי שבאמת, לצערנו, רבים וטובים פוקדים את משרדינו ומבקשים עזרה.
מעיין פרנקל: כמו שתמיר ציין, יש עלייה מאוד-מאוד גדולה באחוזים של הפניות אלינו.
מעיין פרנקל: אני עוד רגע ארחיב על זה.
מעיין פרנקל: הרגל השנייה של מרכז החוסן היא כל הנושא של חוסן קהילתי בשגרה אבל עם חוסן בקהילות.
מעיין פרנקל: ובעצם כדי שקהילה תצליח לתפקד בזמן חירום והמנהיגות תצליח לתת את המענה שהתושבים זקוקים לו, וכדי שהקהילה תדע לתפקד כקהילה, אנחנו בונים את זה בימי שגרה.
מעיין פרנקל: עוזרים לקהילה לבנות את המנגנון הפנימי שלה כדי שהיא תוכל לתפקד כמובן בימי שגרה, אבל לא עלינו, גם בזמני חירום.
מעיין פרנקל: והנושא השלישי הוא המוכנות לחירום.
מעיין פרנקל: להכין את הצוותים, ובעיקר את צוותי הצח"י, להצליח לתת מענה בזמן חירום.
מעיין פרנקל: צוותי הצח"י מורכבים מקבוצות של מתנדבים משלל מקצועות שבעצם הם אלה שאמורים לתת מענה ראשוני לקהילה בכל אירוע שקורה.
מעיין פרנקל: ברור לכולנו שקהילה שעוזרת לעצמה היא קהילה חסינה יותר, היא קהילה עם תחושת מסוגלות גבוהה יותר.
מעיין פרנקל: לכן, יש חשיבות עליונה לזה שהצוותים יקומו מתוך היישובים ושהיישובים יידעו לתת לעצמם מענה.
מעיין פרנקל: בשנה, שנה וחצי האחרונות, כמו שכולם יודעים, וכבר דוברים רבים לפניי אמרו את זה, אנחנו עדים להחרפה מאוד גדולה בסימפטומים.
מעיין פרנקל: כשמגיעים לחדר הטיפולים, גיל המטופלים הולך ויורד.
מעיין פרנקל: תינוקות רכים ממש נזקקים לעזרה.
מעיין פרנקל: ההורים שלהם, שגדלו פה בעוטף, זקוקים בעצמם לעזרה.
מעיין פרנקל: ובאמת ישנה איזושהי תשישות באוכלוסייה להמשיך ולספוג את מה שקורה פה בעוטף.
מעיין פרנקל: אני חושבת שהנושא של כמות המטופלים שמגיעה למרכז החוסן וההיקף של האוכלוסייה שנדרשת לטיפול, מצריכים איזושהי חשיבה.
מעיין פרנקל: לא יכול להיות שאוכלוסייה כל כך גדולה זקוקה לטיפול.
מעיין פרנקל: אני רוצה להרחיב על הכשרות לצח"י.
מעיין פרנקל: בעצם כדי להצליח להמשיך לתחזק את צוותי הצח"י, שכמו שאמרתי הם הבסיס מבחינתנו לחוסן של היישובים, גם לזה צריך לתת הדעת איך עושים את זה, ואיך מתחזקים אותם באופן שראוי לעשות את זה, באופן שהם זקוקים הם ליישובים זכאים לקבל את אותה ההכשרה ואותו ליווי שהם כל כך צריכים.
מעיין פרנקל: וכמובן נושא השלישי של העבודה הקהילתית.
מעיין פרנקל: כדי שהקהילות יצליחו לתפקד, כדי שהמנהיגות תצליח לתפקד, צריך לתת את הדעת איך נותנים את הכלים הקהילתיים, כדי שהיישובים שלנו ימשיכו לתפקד, ימשיכו לתת את המענה שהם זקוקים לו.
מעיין פרנקל: כמובן שאני רוצה להגיד שלצד כל הקושי שאנחנו מתארים שקורה בעוטף, אנחנו עדים כמובן לאוכלוסייה מופלאה שעם כל הקושי ועם כל הכאב ועם כל ההתמודדות, ממשיכה לרצות לגור פה.
מעיין פרנקל: אין בית אחד פנוי בעוטף.
מעיין פרנקל: יש פה קהילות שמתנדבות למען עצמן ועוזרות לעצמן.
מעיין פרנקל: ואת זה כמובן גם ראוי להעלות על נס.
מעיין פרנקל: אני הסברתי שמרכזי החוסן באמת מתוקצבים ומובלים על ידי משרד הבריאות, הקואליציה הישראלית לטראומה, משרד ראש הממשלה, משרד הרווחה, וכמובן רח"ל, שמסייעת ותומכת בכל מה שאנחנו עושים ובתחזוקה הספציפית של צוותי הצח"י.
מעיין פרנקל: אני רוצה להגיד שהגשנו בקשה תקציבית לתוספת משמעותית וטרם נענינו עליה.
מעיין פרנקל: מרכזי החוסן שמובילים את נושא החוסן ביישובים טרם קיבלו תשובה לגבי הבקשה שהגשנו.
מעיין פרנקל: ואני חושבת שכל אחד מהסעיפים שם נכתב בדם, ואני חושבת שכל אחד מהסעיפים הוא קריטי לבניית החוסן פה.
אבי דיכטר: תודה, מעיין.
אבי דיכטר: משפט האחרון.
מעיין פרנקל: משפט אחרון.
מעיין פרנקל: אני חושבת שבעת הזאת תפקיד המנהיגות היא להעניק תקווה ולדבר על המצב עם התושבים.
מעיין פרנקל: כי, לצערנו, לפעמים מקבלים מהחמאס ידיעות לפני שהמדינה מדברת איתנו.
מעיין פרנקל: ואני חושבת שתפקיד המנהיגות בעת הזאת היא לתת תקווה ולהגיד לאן אנחנו צועדים ולהגיד מה התקווה של העוטף ולאיפה אנחנו מתקדמים.
מעיין פרנקל: תודה.
רפי בביאן: אבי, אבי, לא ביקשתי את רשות הדיבור, שאלו אותי, אבל משפט אחד.
רפי בביאן: אני רואה פה גם אנשים ממשרדי הממשלה שמסייעים לנו ביום-יום, ואני חייב להגיד גם תודה.
רפי בביאן: יושב פה אלי רגב ממשרד הפנים, יושבים פה אנשים בראשותו של אריה מור ממשרד החינוך, כמעט כל בקשה שלנו – כשאני אומר "שלנו", זה של כל העוטף – אנחנו נענים בשמחה וברצון.
רפי בביאן: תודה.
אבי דיכטר: עוברים למשרדי הממשלה.
אבי דיכטר: מי נציג המל"ל?
אבי דיכטר: יגאל?
יגאל סלוביק: כן.
יגאל סלוביק: המל"ל פועל ועוסק בסוגיות של החיים בשגרה ברצועת עזה.
יגאל סלוביק: אני חושב שעלו פה שני דברים שצריך לעשות רגע הפרדה בין החירום לבין השגרה או "השיגרום".
יגאל סלוביק: כי רוב הטענות שעלו פה בעצם הן על קיום החיים בשגרה.
יגאל סלוביק: אנחנו מצוינים בחירום; אנחנו פחות טובים בלתת מענה לחיים השוטפים כאן.
יגאל סלוביק: אבל אנחנו עוסקים בזה – גם רח"ל, גם פקע"ר, גם משרד החינוך, גם משרד הבריאות, גם משרד האוצר, כולם.
יגאל סלוביק: אני יכול להגיד שרק ממאי האחרון היו במל"ל שלושה דיונים על איך מקיימים שגרת חיים בעוטף עזה, החל מתוכניות הפינוי דרך תוכניות מיגון, התנועה וסדר התנועות בעוטף, הרכבת, ועוד כהנה וכהנה דברים.
יגאל סלוביק: רק ביום ראשון האחרון המל"ל ביקר באוגדת עזה יום שלם ועסק גם מול מפקד האוגדה בנושאים האלה.
יגאל סלוביק: הסוגיה המרכזית היא הסוגיה התקציבית.
יגאל סלוביק: בסופו של דבר, אי-אפשר לתת הכול גם וגם וגם וגם.
יגאל סלוביק: אנחנו צריכים, בסופו של דבר, יחד עם כל הגופים כאן, לשבת ולתת את התיעדוף אל מול הדחוף, החשוב, הרצוי, ביחד עם אנשים שחיים כאן.
יגאל סלוביק: זאת חייבת להיות עבודה משותפת.
יגאל סלוביק: אני חושב שאנחנו גם עושים את זה.
יגאל סלוביק: באחד הדיונים נציגי ההתיישבות ישבו איתנו במל"ל, כשדיברנו, דרך אגב, על סוגיית קציר ירוק, שאני חושב שהוא הצלחה, בסופו של דבר.
יגאל סלוביק: כי אם אני לוקח רגע נתונים של מפקד אוגדת עזה, אז השנה נשרפו רק 1,370 דונם.
תמיר עידאן: אדוני, איך זו בדיוק הצלחה?
אבי דיכטר: שנייה, יגאל.
תמיר עידאן: איך בדיוק הצלחה?
תמיר עידאן: נותנים 50 שקלים במקום 100 שקלים.
תמיר עידאן: והכול נשרף.
אבי דיכטר: שנייה אחת, תמיר.
אבי דיכטר: שנייה אחת.
אבי דיכטר: אני מבקש מכל אלה שמקיימים שיחות בצד לצאת החוצה, לעשות את זה מחוץ לאולם.
אבי דיכטר: אנחנו מבקשים פה לקיים את הדיון ברשות דיבור; למי שהיא ניתנת הוא זה שמדבר.
אבי דיכטר: שאלת שאלה, תמיר?
יגאל סלוביק: כן, הוא אמר: איך זאת הצלחה?
תמיר עידאן: אני אומר:
תמיר עידאן: אנחנו סיכמנו על 100 שקלים לדונם.
תמיר עידאן: עד שיצא קול קורא כבר הכול נהיה צהוב.
תמיר עידאן: כשיצא קול קורא, אמרו: רק 50 שקלים.
תמיר עידאן: אז אחרי זה מתקשרים אלינו מהאוגדה: יש 40,000 דונם שנשרפים עכשיו; תגיד לקיבוצים שייקחו את ה-50 שקלים.
תמיר עידאן: 50 שקלים, מפסידים כסף, מה לעשות.
תמיר עידאן: סיכמנו על 100 שקלים.
תמיר עידאן: אז הכול זה רצוי, תיעדוף.
תמיר עידאן: תגידו: אין כסף.
תמיר עידאן: נשרף, נשלם לכם – או שבכלל אמרו יותר מזה: בואו לא נזרע השנה, בואו לא נזרע.
תמיר עידאן: אם - - - שאסור לזרוע, להשאיר את האדמות חרוכות, זה גם בסדר.
תמיר עידאן: תגידו מה אתם רוצים.
אבי דיכטר: כן, יגאל.
יגאל סלוביק: אני אומר:
יגאל סלוביק: 1,370 דונם לעומת 37,000 דונם בשנה שעברה.
יגאל סלוביק: אז נכון, לא הכול מושלם; אבל זה 1,370 לעומת 37,000.
יגאל סלוביק: זה מספר עצום.
יגאל סלוביק: זה פער עצום.
יגאל סלוביק: אנחנו נמשיך לעסוק בסוגיה הזאת.
יגאל סלוביק: אני חושב ששיתוף הפעולה בינינו לבין שאר הגופים הוא שיתוף פעולה טוב.
יגאל סלוביק: התהליכים הם לא פשוטים, הם מורכבים; ואנחנו נמשיך לעשות את המיטב על מנת לסייע לתושבי העוטף ולתת פה את המענה המיטבי בעבודת המטה במשרד ראש הממשלה.
מרדכי יוגב: אבי, ברשותך, שאלה קצרה.
אבי דיכטר: הנושא שעלה כאן כחוט השני בכמה התייחסויות – פיקוד העורף מזה, משרד הביטחון מצד אחד, רח"ל מצד שני – אם אני ככה מתמצת את זה בשתי מילים: שתי ישויות של שתי מדינות שונות.
יגאל סלוביק: אתמול ישבתי עם מפקד פיקוד העורף.
יגאל סלוביק: היום בבוקר ישבתי עם ראש רח"ל.
יגאל סלוביק: רח"ל ופיקוד העורף אצלי בדיונים יושבים שניהם ביחד.