GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר אינדור: יתכבדו אנשי המשפט ויבינו שלמפקדים ולמדינה יש את הסמכות, והמקרה הקלאסי הוא עונש המוות, ואני יודע שאנחנו חלוקים – שהוא מעוכב על ידי היועץ המשפטי כעת בהחלטה, שאני לא מבין מאיפה.
מאיר אינדור: מה, משרד המשפטים אמון על ענייני ניהול המדינה?
מאיר אינדור: התשובה היא לא.
מאיר אינדור: זה הקלאסה, וזו רק דוגמה.
מאיר אינדור: לכן, במפת הקרב יש לנו בעיה, הבעיה נמצאת ברחוב צלאח א-דין – בבניין שנמצא שם היום.
אבי דיכטר: אנחנו לפני החלק החסוי.
אבי דיכטר: נרשמו שלושה חברי כנסת, אני נותן רשות דיבור של שתי דקות לכל חבר כנסת.
אבי דיכטר: שולי מועלם, לאחר מכן אורן חזן ומוטי יוגב.
שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.
שולי מועלם-רפאלי: המציאות שבה אנחנו נאלצים שוב ושוב לשאול את עצמנו איך יכולה להיות מציאות שבה גוף משמעותי במדינת ישראל אומר שהרס בתי מחבלים יוצר הרתעה, הוא מוכח כגורם מרתיע, ושוב ושוב הגורם המרתיע הזה מתמסמס על ידינו.
שולי מועלם-רפאלי: הוא מתמסמס בזה שאנחנו מקבלים חוות דעת של הרשות הפלסטינית על מחבל, שהרשות הפלסטינית מעודדת אותו לרצוח יהודים.
שולי מועלם-רפאלי: לא כל כך ברור מה חוות הדעת שמתייחסת למחבל שרצח את עדיאל קולמן, איך יכול להיות שהיא נתפסת כלגיטימית בעינינו?
שולי מועלם-רפאלי: זו שאלה אחת.
שולי מועלם-רפאלי: דבר נוסף: החלטנו להרוס בית.
שולי מועלם-רפאלי: הרי מיפינו בית שלם, מי מחליט שהורסים את הקיר השלישי בקומה השביעית, וככה ממסמסים גם את מעט ההרתעה שעוד נשארה לנו כשהגענו לעשות את זה.
שולי מועלם-רפאלי: לא שאלנו, אדוני יועמ"ש איו"ש, לגמרי את הפרטים כי מקובלני שיכול להיות שזה צריך להיות בדיון הסגור.
שולי מועלם-רפאלי: את זה, אדוני, נשמע מן הסתם בדיון הסגור.
שולי מועלם-רפאלי: נראה לי שכשמגיעים שלושה–ארבעה חודשים אחרי, אותה הרתעה שהשב"כ מדבר עליה שוב ושוב מזמן התמוססה.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר השלישי, הציג אחיו של הלוחם רונן לוברסקי מציאות שהיא עקומה בכל קנה מידה, שנעשית לגמרי בעידודנו.
שולי מועלם-רפאלי: הבית הזה נהרס כי בן משפחה כבר רצח יהודי אחד; נבנה בניגוד לחוק - והתעלמנו מזה.
שולי מועלם-רפאלי: הגענו לרצח השני באותה משפחה, ועכשיו אנחנו שואלים את עצמנו - - -
אריה לוברסקי: לא, זה חמישה אחים.
שולי מועלם-רפאלי: כן, אני במכוון - - -
אבי דיכטר: נא לסיים.
שולי מועלם-רפאלי: האם המשפחה הזאת היא במעגל הראשון של הטרור?
שולי מועלם-רפאלי: ואני חשבתי שמשפחה שיצאו ממנה חמישה רוצחים, לא אמורה להיות לנו שום שאלה לגביה, שהיא ועוד איך במעגל הטרור, היא מעודדת את בני המשפחה לרצוח יהודים.
שולי מועלם-רפאלי: המשפט האחרון שאגיד, אדוני: הדיון פה הוא לא על הריסת בתי מחבלים.
שולי מועלם-רפאלי: הדיון פה הוא על השאלה הקיומית שלנו כאן - זה הדיון, לא על כללי משחק ולא על שאלות משפטיות.
שולי מועלם-רפאלי: השאלה היא אם אנחנו מרתיעים טרור או לא מרתיעים טרור, ואת זה, אני מתרשמת - בניגוד לדבריו של יועמ"ש איו"ש - לא כל הגופים שאמורים לנקוט בצעד הזה הבינו שזה חלק מהמאבק על הקיום שלנו כאן.
אבי דיכטר: בבקשה, אורן חזן.
אורן אסף חזן: אשתדל לקצר.
אורן אסף חזן: הייתי בלוויות של כל אחת מהמשפחות שיושבות פה סביב השולחן, חלקם אני מכיר אישית.
אורן אסף חזן: אגיד דבר שיהיה קשה, אבל זו האמת: לתחושתי, הממשלה, הקבינט, כנראה לא מרגישים שהנרצחים הם בשר מבשרם, ולכן זה נראה ככה.
קריאה: נו, באמת.
אורן אסף חזן: אל תגידו לי נו באמת ואל תתערב לי בעבודה.
אורן אסף חזן: במשך שלוש וחצי שנים בכנסת אני נלחם על הדברים האלה מהבוקר עד הלילה.
אורן אסף חזן: גירוש משפחות מחבלים – הנחתי הצעת חוק שנותנת מענה לדין הבין-לאומי, נותנת מענה לבג"ץ.
אורן אסף חזן: היא זרוקה – הדגש הוא על זרוקה – על השולחן של השרה איילת שקד מאוקטובר 2015.
אורן אסף חזן: אני חושב שאם החברים שלה בסיעה היו מספיק אמיצים לדפוק לה על השולחן ולהגיד לה לקדם, אולי היינו מתקדמים.
אורן אסף חזן: הריסת בתי מחבלים – עוד בתקופתו של שר הביטחון הקודם, שסרח, אז היו הורסים אחרי שנתיים–שלוש, היו עושים טובה אם בכלל, נלחמנו לצמצם אבל בסוף מסתבר שעובדים על כולנו.
אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השאלה היא מאוד פשוטה: אם אני, במשקולת שלי, צריך לבחור בין הרס הדמוקרטיה הישראלית להרס העם היהודי – אני בוחר בהרס הדמוקרטיה.
אורן אסף חזן: אי-אפשר לנצח טרור בכלים דמוקרטיים.
אורן אסף חזן: אתם יושבים פה, עובדים על כולם בעיניים.
אורן אסף חזן: כל פעם, לצערי, מתחלפות פה המשפחות.
אורן אסף חזן: זה לא דיון ראשון שמתקיים פה בשלוש וחצי השנים האחרונות, כל פעם מגיע לפה סט חדש של משפחות שכולות.
אורן אסף חזן: אתם יושבים, מוכרים להם סיפורים – מימין ומשמאל – ומצפים שבפעם הבאה, אחרי שקיבלתם כותרת טובה, תגיע משפחה חדשה ואולי גם אותה נוכל למרוח.
אורן אסף חזן: רבותיי, אנחנו חברי הכנסת, אנחנו המחוקקים, ועם כל הכבוד לממשלה שלקחה לעצמה את סמכות החקיקה, אנחנו יכולים להכתיב את סדר-היום.
אורן אסף חזן: במקום לעשות חשבון לוועדת שרים, שמפחדת מבג"ץ, מפחדת מה יגידו העיתונים ומה יבכו עליה השמאלנים ועוד כל מיני חארטות, בואו נתקדם בחקיקה.
אורן אסף חזן: אדוני יושב-ראש הוועדה, הראית שאתה יכול לעשות את זה בקיזוז כספי מחבלים.
אורן אסף חזן: עזוב שגם שם עובדים עליך, כי החוק עבר כבר לפני כמה חודשים ועד היום לא קוזז שקל.
אורן אסף חזן: שקל לא קוזז.
אלעזר שטרן: אתה לא מכיר את החוק.
אורן אסף חזן: בסדר.
אורן אסף חזן: אני מכיר דבר אחד – אתה יושב פה על בורקסים וקרואסונים, משפחות של מרצחים מקבלות כסף.
אלעזר שטרן: על מה אתה יושב, סליחה?
אלעזר שטרן: אתה יושב פה על אותו דבר.
אורן אסף חזן: לא, אני לא.
אורן אסף חזן: אל תבלבל את המוח.
אורן אסף חזן: אתם אסופה של חרטטנים שעובדים על הציבור בעיניים.
אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, למה הדיון הבא צריך להיות חסוי?
אורן אסף חזן: ממי אנחנו רוצים להסתיר את האמת?
אורן אסף חזן: ממי אנחנו מתביישים?
אורן אסף חזן: מעם ישראל, שרוצים להסביר לו למי אין מספיק אומץ להרוס בית של מחבל?
אורן אסף חזן: אמר בצלאל סמוטריץ משהו דומה לפני מספר ימים בהקשר אחר לגמרי: כשילד מרסס על אוטובוס תג מחיר, אז יודעים להרחיק אותו בלי בעיה מיהודה ושומרון.
אורן אסף חזן: אבל כשמשפחה של מרצח שולחת את המשפחה שלה – את הבן החלאה שלה או כל אחד אחר – אנחנו לא יודעים להעמיס אותו ולזרוק אותו בעזה?
אורן אסף חזן: אני לא מדבר על סוריה, אני לא מדבר על איראן, עיראק – פה.
אורן אסף חזן: הרי הם טוענים שזו אותה אדמה, הם טוענים שזו אותה ישות.
אורן אסף חזן: אז אני קורא לך, אדוני היושב-ראש – היית ראש שב"כ בעבר, עשית הרבה דברים טובים למדינת ישראל – בוא, תיקח אחריות, תיקח סמכות.
אורן אסף חזן: אל תעשה חשבון לקבינט שלא רואה אף אחד ממטר ולא עושה עבודתו ומנהל מדיניות בחירות במקום מדיניות ביטחונית, ובוא נוביל את הדבר הזה.
אורן אסף חזן: זה לא הגיוני, זה פשוט בושה וחרפה איך שאנחנו נראים פה.
אורן אסף חזן: בושה וחרפה.
אבי דיכטר: תודה רבה לחבר הכנסת חזן.
אורן אסף חזן: כל החרטטנים פה, עשו טובה, תפסיקו - - -
אבי דיכטר: חבר הכנסת מוטי יוגב, שתי דקות לרשותך.
אלעזר שטרן: אתה לא מכיר את החוק, הוא מתחיל מינואר.
אלעזר שטרן: תכיר, תלמד.
מיכל רוזין: הוא לא היה כאן, איך הוא יידע?
אורן אסף חזן: הייתי, הצבעתי.
אבי דיכטר: חברי הכנסת, זה זמנו של חבר הכנסת - - -
אורן אסף חזן: - - - לעבוד עליהם בעיניים, לא עלי.
אבי דיכטר: אורן, זה זמנו של מוטי יוגב.
אבי דיכטר: הוא לא הפריע לך.
מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, אין ספק – אני מקווה כך, אני אומר את זה מניסיון – שהריסת בית משפחת מחבלים וגירוש משפחת מחבלים הם כלים מרתיעים.
מרדכי יוגב: הם מצמצמים את הפיגוע הבא ומצילים חיים.
מרדכי יוגב: זו כל מטרת כלי ההרתעה, ולא בכדי לפגוע במישהו חף מפשע, חס ושלום.
מרדכי יוגב: זה, עם כלים אחרים, נוספים.
מרדכי יוגב: זה חלק מארגז הכלים.
מרדכי יוגב: נאמרו פה כבר הדברים, בין על ידי המשפחות, בין על ידי אחרים.
מרדכי יוגב: לצערי, המערכת המשפטית, ולא בהכרח הגורמים שפה – יועמ"ש יו"ש או משרד המשפטים – אלא מערכת בג"ץ מרתיעה את המערכת המשפטית ומונעת.
מרדכי יוגב: השורש פה הוא האיזון בין הרשות המחוקקת, הרשויות הנבחרות – הכנסת והממשלה שרוצה למשול – לבין המערכת המשפטית שמונעת ממנה את כלי ההרתעה, ובעצם גורמת לכך, חס ושלום שייפגעו עוד אנשים.
מרדכי יוגב: המערכת המשפטית, במידה מסוימת, מסרסרת את כלי ההרתעה ואת יכולתנו להציל חיים.
מרדכי יוגב: ההרתעה נעלמה בחסות בג"ץ.
מרדכי יוגב: גם אני הגשתי שני חוקים.
מרדכי יוגב: האחד: להריסת בתי מחבלים בקצובת זמן, ואם קצובת הזמן הזו איננה מספקת – ואני מקבל את מה שאמר פה חברי, יועמ"ש יו"ש – לבחון מה היא קצובת הזמן המינימלית.
מרדכי יוגב: הגשתי גם את נושא גירוש מחבלים בתוך יהודה ושומרון, ואפילו דנתי על כך עם המערכת המשפטית.
מרדכי יוגב: לפלא בעיניי שעל דבר אחד היא מחילה את ההרחבה גם על המשפחה, ועל הדבר השני היא מצמצמת אותה ולא נותנת את הכלים.
מרדכי יוגב: שני החוקים האלה עומדים על שולחנה של ועדת השרים, והבטחתי את זה גם לאבא של קים בשבעה ועשיתי צחוק מעצמי.
מרדכי יוגב: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, חובתנו כוועדת החוץ והביטחון לקחת את אותם כלים ולראות איך הם מיושמים כדי להציל חיים.
מרדכי יוגב: אנחנו ועדת חוץ וביטחון – לתת ביטחון לתושבי ישראל.
מרדכי יוגב: המשמעות היא שוועדת השרים לענייני חקיקה צריכה להעמיד אותם למבחן המליאה ולא לעצור אותם.
מרדכי יוגב: רני, אני איש קואליציה ואיש ועדת החוץ והביטחון, ואתה יודע, וחבר ומעריך גם את ראש הממשלה, גם את שר הביטחון וגם את חברתי, שרת המשפטים.
מרדכי יוגב: אני פונה חזרה אלינו: החוקים הללו תקועים שם.
מרדכי יוגב: ועדת החוץ והביטחון צריכה לשבת, ואם צריך - דיון סגור עם ראש הממשלה, עם שר הביטחון ועם שרת המשפטים, כדי להבין מדוע הכלים הללו לא מגיעים למליאת הכנסת בכדי שנצביע עליהם והעם יאמר את דברו, כי העם רוצה להגן על אזרחיו.
מרדכי יוגב: כעת הכלים הללו מנועים, או על ידי בג"ץ בציר אחד, שצריך לאזן אותו באמצעות חוק ההתגברות או פסקת האיזון, או על ידי, לצערי, ועדת השרים לענייני חקיקה.
מרדכי יוגב: שם זה עומד, ואני אומר את האמת.
מרדכי יוגב: חובתנו, כוועדת החוץ והביטחון, לקדם את הדברים כדי לקדם את כלי ההרתעה האלה, כדי לצמצם פיגועים ולהציל חיים.
אבי דיכטר: אנחנו עוברים עוד רגע לדיון הסגור.
אבי דיכטר: הופתעתי, ואני נמצא בעסקים האלה של טרור לא מעט שנים.
אבי דיכטר: לא ידעתי שהריסות בתים קשורות לתוצאה.
אבי דיכטר: זאת אומרת, אם הרוצח הצליח – יש עילה להריסה; אם הרוצח לא הצליח – אין עילה להריסה.
אבי דיכטר: אני לא מכיר בחוק מגבלה כזו.
אבי דיכטר: במהות, בנושא ההרתעה, שלשמה התכנסנו כאן, זה בוודאי ובוודאי לא גורם רלוונטי.
אבי דיכטר: אין שום הבדל בין אם הוא ניסה לרצוח ונכשל או ניסה לרצוח והצליח.
אבי דיכטר: אני אומר את זה לעצמנו, כחברי ועדה, נצטרך לחשוב איך אנחנו מבטיחים שהטעות הזו תיעלם מהז'רגון שלנו.
אבי דיכטר: ביקשת הערה, רפי.
רפאל לבנגרוד: הבת שלי נאזקה והוצאה להורג.
רפאל לבנגרוד: היא לא נרצחה בפיגוע רגיל, זו פשוט הוצאה להורג.
רפאל לבנגרוד: כשאתם, אנשי הצבא, לוקחים בחשבון מה להרוס למחבל – תחשבו על זה.
רפאל לבנגרוד: הייתי רוצה שתחשבו מה היא חשבה בדקות האחרונות שלה, כשהיא אזוקה והדבר הזה יורה בה.
אבי דיכטר: גבירותיי ורבותיי, אנחנו נשארים כאן לדיון הסגור.
אבי דיכטר: מי שלא משתתף, נא לצאת.
אבי דיכטר: ישיבה זו נעולה.
אבי דיכטר: שלום לכולם.
אבי דיכטר: מי שמתבלבל בגלל הישיבה – מאחר וזה גם דיון פתוח וזה גם לא שמישהו מופיע בפני הוועדה אלא אנחנו נפרדים היום מאלוף במילואים יצחק בריק, נציב קבילות חיילים.
אבי דיכטר: למי שלא זוכר, הוא מינוי שהוועדה הזו מאשרת.
אבי דיכטר: והוועדה הזו אישרה פעמיים את המינוי: בחלוף חמש שנים ובפעם הראשונה.
אבי דיכטר: היום אנחנו נפרדים ממנו ולכן הישיבה היא יותר סחבקית, אפשר לקרוא לזה כך.
אבי דיכטר: זה לא יחזור על עצמו בישיבות הבאות.
אבי דיכטר: הדבר שהכי אפיין את הפגישות שהיו בחדר הזה עם בריק זה שאנשי צבא במדים או שלא במדים, מי שהיה יושב מול בריק, תמיד היה מתייחס אליו כאל מפקד ללא שום קשר לכלום.
אבי דיכטר: הוא היה המפקד.
אבי דיכטר: אני זוכר את אחת ההופעות פה של אלוף מכהן בצה"ל שאמר:
אבי דיכטר: אני לא יודע מה, כשבריק לידי, אני עובר לדום ומצדיע.
אבי דיכטר: זה באמת מייצג את בריק, קודם כל ומעל לכול, על הדברים שהוא עשה למען ביטחון ישראל כלוחם, כמפקד בצה"ל, כמי שנושא את עיטור העוז – אנחנו יודעים היטב, את העיטור הזה לא מחלקים בצה"ל כך סתם – על תפקידו במלחמת יום הכיפורים, על האופן שבו הוא ביצע את הדברים.
אבי דיכטר: בעשר השנים אחרונות כנקח"ל, אני באופן אישי מכיר אותו לא מעט שנים בוועדה, גם כחבר ועדה וגם כיושב-ראש בשלוש השנים האחרונות.
אבי דיכטר: זו באמת זכות לקבל מבקר, נציב קבילות חיילים, שיש לו משמעות של ביקורת, מטבע הדברים, לא רק כתובת אלא גם ביקורת – זו זכות גדולה לנו כוועדה מפקחת לעבוד מול ועם אדם כזה ואני יודע שלעיתים לחלק מהאנשים זה קשה, לעיתים לחלק מהאנשים זה לא נוח.
אבי דיכטר: אבל לזכותו של בריק יאמר שהוא לא נבהל לא מאלה שזה לא נוח להם ולא מאלה שזה קשה להם וגם לא מאלה שזה נוח להם וקל להם.
אבי דיכטר: הוא הביא את עצמו, הוא מבוגר ממני, לדעתי, בחמש שנים ואני חושב שכוחו במותניו.
אבי דיכטר: כוחו במותניו – גם הפיזי, גם המנטלי וגם האומץ לומר את הדברים שהוא מאמין בהם.
אבי דיכטר: ואין אחד מאיתנו וגם אחרים שכשהם שומעים את בריק מדבר, חושבים אחרת.
אבי דיכטר: באמת, הדברים באים תמיד בלהט.
אבי דיכטר: אין לי להטומטר כזה למדוד את הלהט שלך בשנה הראשונה או בשנה האחרונה, אבל אני מניח שלו היה מכשיר כזה, הוא היה אומר שהלהט הוא אותו להט.
אבי דיכטר: זה להט של שליחות.
אבי דיכטר: לדעתי בריק לא עשה בחייו דברים חוץ מאשר שליחות, אם זו שליחות צבאית, אם זו שליחות ביטחונית ואם זו שליחות אזרחית.
אבי דיכטר: בשנים שהיית באזרחות, היית בקרן רש"י כמה שנים - - -
יצחק בריק: הייתי יושב-ראש פורום ראשי ערים ורשויות.
אבי דיכטר: זאת אומרת, השליחות הציבורית והשירות הציבורי הוא באמת נשמת אפו ולכן אני חושב שהמעמד הזה שבו אנחנו נפרדים מבריק אחרי 10 שנים בתפקיד נציב קבילות חיילים הוא בעיניי הזדמנות מאוד חשובה, לפני הכול ומעל הכול, לומר תודה.
אבי דיכטר: תודה אדירה.
אבי דיכטר: לאחל הצלחה לכל כיוון ומעש שתבחר לנכון.
אבי דיכטר: אם הוועדה הזאת תוכל לייעץ במשהו בתפקידים הבאים או אם אנחנו נחשוב שאתה יכול לייעץ לוועדה במילוי משימותיה, אנחנו שומרים לעצמנו את הזכות לפנות אליך.
אבי דיכטר: התלבטנו איך להיפרד מבחינת שי שהוועדה נותנת ובחרנו לתת את הספר "סודות ירושלים", למרות שהסודות האלה כתובים בספר.
אבי דיכטר: כתבנו גם הקדשה שברשות
אבי דיכטר: כם אקרא: "יצחק בריק היקר, תודה גדולה על 10 שנים כנקח"ל ועל תרומתך המשמעותית לוועדת חוץ וביטחון ולמדינה בתקופה הזו.
אבי דיכטר: כל זאת בנוסף, כמובן, לתרומתך האדירה בתקופתך בצה"ל כמפקד מתחיל במלחמת יום הכיפורים, עיטור העוז, ועד לחברות במטכ"ל בדרגת אלוף.
אבי דיכטר: יישר כוח גדול על הכול, בהערכה רבה, חבר הכנסת אבי דיכטר, יושב-ראש הוועדה וכל חברי הוועדה ואנשי הצוות שלה.
אבי דיכטר: ".
אבי דיכטר: בריק, באמת מכל הלב, תודה רבה.
אבי דיכטר: תהנה מהספר ותהנה גם מהדברים האחרים.
אבי דיכטר: אנחנו נהנינו.
אבי דיכטר: לפני שאתן לך את זכות הברה, אני רוצה לתת למי מחברי הכנסת שמבקש לברך.
אבי דיכטר: איילת ולאחר מכן - - -
איילת נחמיאס ורבין: נתחיל עם שר הביטחון לשעבר עמיר פרץ.
אבי דיכטר: עמיר פרץ, בבקשה.
עמיר פרץ: שלום לכולם.
עמיר פרץ: אני חושב שאנחנו נפרדים מאחד האנשים שאם הייתי רוצה לחפש דימוי שמתאים לו, זה כמו אותו מנתח שעומד לפני פצע שהגליד והוא מתלבט אם לפתוח את הפצע או לא לפתוח אותו כי הוא לא יודע מה הוא יפגוש שם.
עמיר פרץ: האם הוא יפגוש מחלה קשה או מחלה קלה.
עמיר פרץ: אני חושב שבריק לא התלבט.
עמיר פרץ: בכל הזדמנות שהייתה לו לפתוח פצע, הוא קודם כל פתח.
עמיר פרץ: עכשיו הוא בא ואמר: עכשיו נתווכח אם זו מחלה קשה או מחלה קלה.
עמיר פרץ: אני חושב שהעומס הזה לפתוח פצעים הוא דבר הכרחי במערכת כל כך מורכבת שנמצאת בכל כך הרבה לחצים, שסדרי העדיפויות שלה יכולים להשתנות בכל יום מחדש בגלל אירועים שלא תלויים בה, בגלל החלטות שתלויות בה, בגלל שאלות תקציביות, בגלל שאלות אחרות.
עמיר פרץ: לכן העובדה שאתה מאלץ את כולנו ואת כל המערכות לדון בכל הנושאים האלה תוך כדי שהפצע פתוח וחשוף לנגד עינינו היא כבר ברכה גדולה מאוד שאתה משאיר אחריך.
עמיר פרץ: כמו שאמרתי קודם, והתכוונתי לזה, יש חלק שמברכים שאתה הולך ויש חלק שלא שמחים שאתה הולך.
עמיר פרץ: אם אתה נמצא במצב מהסוג הזה, אז הצלחת בתפקידך.
עמיר פרץ: יישר כוח ותמשיך לעשות הכול מכל הלב כי אני יודע שאתה עושה הכול מתוך אמונה במדינת ישראל ובביטחונה.
אבי דיכטר: תודה רבה לדוקטור אמיר פרץ.
איילת נחמיאס ורבין: אני מרגישה שאני מברכת את האלוף בריק בשם משפחת השריון הגדולה והמורחבת.
איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, אני חברה בוועדה הזאת קצת יותר משנה ואני ממש זוכרת את המפגש הראשון שלנו בבסיס האימונים מל"י.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, גם בחודשים האחרונים, כשהיו לנו ויכוחים לא מעטים, פומביים ואישיים, בשבתות בבוקר ובימים ובשעות רגילות, ידעתי וכל הזמן השתמשי במונחים כמה כבוד אני רוחשת לך וכמה אני יודעת שהדאגה שלך לצבא היא כנה ושאתה בא באמת מהמקום שבו – אני רוצה במידה מסוימת להתנצל בפניך על זה כל הזמן אמרנו "טראומת יום הכיפורים".
איילת נחמיאס ורבין: למה אני מתנצלת?
איילת נחמיאס ורבין: לא בגלל שזה לא נכון אלא בגלל שמי שרואה את האנשים שיצאו מהמלחמה הזאת יודע דבר אחד מאוד ברור: הם יצאו מהמלחמה אבל המלחמה הזאת לא יצאה מהם.
איילת נחמיאס ורבין: לכן אני מסבירה את עצמי כי אני מרגישה שלפעמים זה נאמר בצורה נונשלנטית כזאת כאילו באדישות או בזלזול, חס וחלילה.
איילת נחמיאס ורבין: האלוף בריק, כשאנחנו כל הזמן אומרים לך האלוף, אנחנו כבר לא שמים את במיל' כי אלוף נשאר אלוף, אני חושבת.
איילת נחמיאס ורבין: עם כל העימותים הקשים שהיו פה וגם אם לא דייקת בכל דבר ובהתנהלות ושאנחנו ניסינו לכוון אותך ולכוונן אותך, אני מקווה שהיה לך ברור כל הזמן כמה כבוד אנחנו רוחשים לך וכמה הערכה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שתדע שגם איפה שלא הסכמתי איתך, מנעת ממני שינה בלילה, כמו שצריך בבסיס טירונים כי אני רואה את עצמי כטירונית לעומת הניסיון שלך ולעומת התרומה האדירה שלך לביטחון ישראל.
איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.
איילת נחמיאס ורבין: האלוף בריק, אם מותר, אני מצדיעה לך מכל הלב.
אבי דיכטר: עליזה לביא, בבקשה.
עליזה לביא: אני רוצה לומר לך תודה בשם חיילים ובשם מילואימניקים.
עליזה לביא: שתדע לך, בכל התקופה של הדברים שנאמרו גם על ידך והדוחות שהוגשו וגם הדברים הקשים שהוטחו בך, ברמה האישית, ברמה המקצועית, לאורך כל הדרך קיבלתי גם עדויות וגם פניות שהמשותף להן הוא: מה שבריק אומר זו אמת.
עליזה לביא: מה בריק אומר, עליזה, זו אמת בניגוד להרבה מהמצגות ולהרבה מהנתונים שנחשפנו אליהם כאן.
עליזה לביא: אני חמש שנים כאן והפער הזה מדיר שינה מעיניי וגם מעיני חבריי.
עליזה לביא: אבל יותר מהכול, אתה העמוד שהולך לפני המחנה.
עליזה לביא: אנחנו נצטרך להגיד לך כולנו תודה וללמוד ממך איך לא מכופפים את הראש גם כשאתה חוטף הרבה מאוד סטירות.
עליזה לביא: בחיים הפוליטיים כאן אנחנו חוטפים.
עליזה לביא: אבל מה שאתה חווית כאן ומה שאתה עברת כאן ולרגע לא היססת ולרגע לא חזרת אחורנית.
עליזה לביא: את התודה הזאת אני רוצה לומר גם בשמי אבל גם בשם רבים שהמשיכו להעביר גם עדויות ואתה נגעת בצורה מדויקת כמו כירורג מקצועי בבעיות המשמעותיות שגם בצבא, לצערי הרב, עדיין מעדיפים שלא לגעת בהן.
עליזה לביא: אני מדברת כרגע על זרוע היבשה ואני מדברת על כל הנושא של איכות המשרתים והעדפות כאלה ואחרות.
עליזה לביא: רציתי לקנות לך ואני אקנה לך – לא הספקתי – את הספר של הרב יונתן זקס "לתקן עולם שבור".
עליזה לביא: מה שאנחנו יודעים ביהדות זה שתמיד תמיד צריך לשאוף לתקן.
עליזה לביא: לא לטייח ולא לתת כל מיני תירוצים, גם כשהנתונים מלמדים ומצביעים אחרת.
עליזה לביא: הדוח שלך הוא אחד הדוחות החשובים ביותר שנתנו ושצריך להמשיך לעבוד בהם.
עליזה לביא: אני לא נכנסת כרגע לדרך, אבל אני חושבת שיש פה הרבה מאוד עבודה שהשארת גם לבא אחריך וגם לנו כוועדת החוץ והביטחון ובטח ובטח לצבא.
עליזה לביא: הדוח שלך הוא קריאת השכמה למערכת כולה ואם הצבא בעוד חמש שנים כשיהיה טוב בזכותך – דיינו.
עליזה לביא: תודה רבה.
אבי דיכטר: תודה רבה, עליזה.
אבי דיכטר: ענת ברקו, בבקשה.
אבי דיכטר: אחריה – שולי מועלם.
אבי דיכטר: אני מבקש מהדוברים לקצר, אנחנו רוצים להספיק לתת זכות דיבור לכולם.
ענת ברקו: אני יכולה לספר לכם ששירתנו ביחד.
ענת ברקו: אני הייתי קצינה בדרגת סגן ובריק היה מח"ט באוגדת שריון סדירה שנכנסה ללבנון בתקופת מלחמת לבנון הראשונה.
ענת ברקו: זה היה מזמן.
ענת ברקו: אבל גם באוגדה בריק היה שם דבר.
ענת ברקו: גיבור מלחמה, אדם מקצועי, ערכי שראינו את זה על כל צעד ושעל.
ענת ברקו: אם היו נקח"לים שהסתפקו בטיפול בקבילות של נפקדויות, תקלות במרפאה או אמירות כאלה ואחרות של מפקדים – מה שמיוחד בבריק זה שכל דבר לקחת לרמה המערכתית.
ענת ברקו: לא הסתפקת בטיפול בזוטות אלא לקחת את זה וחשבת איך המערכת יכולה להפיק מזה תועלת.
ענת ברקו: גם לא צמצמת את עצמך לתפקיד נקח"ל כי הביקורת שנשמעה – והיא הייתה טיפשית – להגיד את זה לאדם כמוך: אבל אתה נקח"ל, אז למה אתה בכלל מתעסק בדברים אחרים?
ענת ברקו: אלה לא דברים אחרים, זה הכול אותו דבר.
ענת ברקו: זה הצבא שכה יקר לליבנו, זה הצבא שנתת לו את החיים שלך לאורך כל הדרך, לאורך כל השנים הללו.
ענת ברקו: אני חושבת שכמו שהיית כתובת לכל טירון וטירונית, היית גם כתובת לכל אלוף – אלופה הייתה לנו רק אחת – ולכל מפקד ומפקדת.
ענת ברקו: זו התחושה שהייתה בצבא וזו התחושה שאנשי המילואים יוצאים איתה.
ענת ברקו: זאת אומרת, גם היום, אני בטוחה שגם לאחר השחרור, אם אפשר להגיד, אתה תמשיך לוודא שהדברים שאמרת והדברים שהבאת לידיעת הציבור ייבדקו.
ענת ברקו: זה לא "שגר ושכח" בנוסח שאנחנו מכירים אלא זה לוודא ביצוע ולראות שהדברים קורים.
ענת ברקו: ביקשתי מראש הממשלה שיזמין אותך לקבינט.
ענת ברקו: בכל מקרה שיזמין אותך ויפגוש אותך.
ענת ברקו: אני חושבת שזה חשוב שהוא ישמע באופן בלתי אמצעי את הדברים שאמרת.
ענת ברקו: באהבה גדולה, הרבה מאוד הצלחה ואנחנו נישאר בקשר כמו שהיינו כל השנים.
אבי דיכטר: חברת הכנסת שולי מועלם, לאחריה – איל בן ראובן.
שולי מועלם-רפאלי: תודה.
שולי מועלם-רפאלי: יש סביב השולחן הזה הרבה אנשים שבשבילם הצבא הוא בית וגם בשבילך.
שולי מועלם-רפאלי: יש סביב השולחן הזה הרבה מאוד אנשים שמאמינים שצה"ל הוא עדיין צבא העם, וגם אתה.
שולי מועלם-רפאלי: וככזה ראית בכל חייל וחייל, בכל מפקד ומפקד בדיוק את העולם המלא - - - וכל הדרך שבה הובלת לתיקון ולעשייה יסודית נבעה משלושת התפיסות האלה: צה"ל הוא בית, יש לנו אמון מלא במפקדים ובחיילים ויש בנו רצון גדול לתקן.
שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה שהרבה פעמים בסוף הייתה הסכמה מוחלטת בינך לבין מפקדי הצבא על רוב הדברים שהבאת, שאכן ראוי וצריך לבדוק אותם כי בסוף התהליך, הצבא וכולנו כמדינה, כעם, כחברה נהיה טובים יותר.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהשיח, גם אם בשוליים שלו היו דברים שהיה צריך להתנצל עליהם ובתוך הוועדה ומחוץ לוועדה, השיח הוא השיח שבאמת מאמין שהדך של כולנו היא "תיקון עולם במלכות שדי", שהמטרה בסוף היא שנהיה בני אדם טובים יותר, צה"ל טוב יותר וחברה טובה יותר.
שולי מועלם-רפאלי: כמי שמאמינה שזאת הדרך להוביל את כולנו למקומות טובים יותר, אני יודעת שגם כשאתה מסיים עכשיו את התפקיד, אתה לא הולך לעשות לביתך כי ביתך הוא הבית הכללי: מדינת ישראל, החברה הישראלית וצה"ל.
שולי מועלם-רפאלי: אני מאחלת לך בכל זאת שגם בבית הפרטי תראה רוב שמחה ונחת, בעזרת השם.
שולי מועלם-רפאלי: בהצלחה.
אבי דיכטר: תודה שולי.
אבי דיכטר: חבר הכנסת איל בן ראובן, לאחריו – עמר בר-לב.
אבי דיכטר: איל, בבקשה.
איל בן ראובן: לדעתי, בחדר הזה יש מעט מאוד אנשים אם בכלל שיש להם כל כך הרבה שעות בריק.
איל בן ראובן: מבחינתי, התחלה ביום כיפור, נדמה לי ששנינו, אתה היית כבר מ"פ ואני הייתי טנקיסט צעיר, אבל לחמנו אפילו באותה גזרה בתעלת סואץ.
איל בן ראובן: שנינו שרוטים מאותה מלחה מאוד לא פשוטה.
איל בן ראובן: לאחר מכן, חיל שריון, אוגדה 36, בריק מפקדי.
איל בן ראובן: אני מפקד חטיבה 188 ובריק הוא מורה בשבילי.
איל בן ראובן: מלמד אותי גם כאשר אני כבר מפקד חטיבה סדירה פעם שנייה.
איל בן ראובן: אני חושב שהדבר השלישי שמייחד ומשותף לנו זה "צה"ל שלנו".
איל בן ראובן: זאת אומרת, אנחנו חיים וגאים – אני גאה ואני יודע שגם אתה – בתואר הזה שצה"ל הוא הצבא שלנו.
איל בן ראובן: אנחנו מרגישים את זה גם כאשר אנחנו לובשים בגדים אזרחיים.
איל בן ראובן: אני בהחלט מרגיש ואמרתי לך את זה ואני אומר את זה גם פה, אתה תירשם בצה"ל בכלל ובצבא היבשה בפרט, כאחר מהאנשים שתרמו יותר במה שנתת לצה"ל ובמה שנתת למדינת ישראל.
איל בן ראובן: אין לי ספק בעניין הזה.
איל בן ראובן: בגלל הקרבה הכול כך גדולה שלנו, הרשיתי לעצמי גם לדבר חופשי.
איל בן ראובן: מי שלא יודע, אני גם פרסמתי את זה אחרי הדברים שאמרתי, כמו שבריק מדבר מנהמת ליבו, גם אני קורה לי – לפעמים, מעט מאוד – אבל גם אני דיברתי מנהמת ליבי.
אבי דיכטר: בריק גם ייזכר כיחיד שהצליח להוציא אותך משלוותך.
שולי מועלם-רפאלי: זה נכון.
שולי מועלם-רפאלי: אני אמרתי את זה בשבוע שעבר.
איל בן ראובן: זו הייתה הפעם הראשונה שאני הרמתי קצת את הווליום אבל בדיוק באותה מידה, ביום שישי, מי שלא יודע, הרמתי טלפון לבריק.
איל בן ראובן: אני חושב שזו הייתה אחת השיחות היותר מרגשות לי ולך וגם אמרת לי שאתה מתרגש וגם אני התרגשתי בשיחה הזאת.
איל בן ראובן: זאת הייתה שיחה של שני אנשים חברים ואוהבים.
איל בן ראובן: אני אומר את זה בצורה חד-משמעית.
איל בן ראובן: על כך אני רוצה להגיד לך תודה ענקית גם ממני, גם מצה"ל, מחיל השריון.
איל בן ראובן: זה מגיע לך.
איל בן ראובן: אין מילים.
עליזה לביא: ואני רוצה להגיד לך תודה על הפומביות שנתת לשיחה הזאת.
ענת ברקו: בחיים לא ראיתי פרידה כזאת.
נחמן שי: כולם מתחבקים – מה זה פה?
שולי מועלם-רפאלי: אני לא.
שולי מועלם-רפאלי: אני שומרת נגיעה.
אבי דיכטר: עמר בר-לב, ולאחריו – מוטי יוגב.
עמר בר-לב: בריק, אנחנו מכירים כבר כמעט 45 שנה, למרות שלא הייתי בשריון.
עמר בר-לב: חברי הטוב אילן גדרון שנהרג במלחמת יום כיפור היה מ"מ תחת פיקודך.
עמר בר-לב: אחרי זה, אצל המשפחה, משפחת גדרון בשבעה, באזכרות ובאירועי ההנצחה השונים נפגשנו לא מעט כך שהקשר בינינו הוא קשר אישי שלא קשור בכלל לא לשריון ולא לתפקיד המקצועי של כל אחד מאיתנו.
עמר בר-לב: זה השתנה כשבתחילת הכנסת הזאת, לפני קרוב לארבע שנים, נעשיתי יושב-ראש ועדת המשנה למוכנות צה"ל למלחמה.
עמר בר-לב: במסגרת זאת, לפני שלוש שנים הגיע דוח שלך על מצב הימ"חים שהיה דוח קשה מאוד.
עמר בר-לב: בעקבות זה זימנתי אותך לוועדה יחד עם גורמי צה"ל.
עמר בר-לב: זה היה אחד הדיונים הכי מתסכלים בלשון המעטה במובן הזה שלא מצאתי שום מכנה משותף בין העמדה שאתה הצגת לבין העמדה שגורמי צה"ל הציגו.
עמר בר-לב: לדברים המצב היה טוב, יש תהליך וכן הלאה.
עמר בר-לב: הסוף של העניין היה שבעקבות זה ובעקבות לא רק הוועדה אלא עוד דברים – וגם עשינו סיור יחד עם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון אבי דיכטר בימ"ח – צה"ל החליט להשקיע 300 מיליון שקל בימ"חים.
עמר בר-לב: אין ספק שהמצב היום יותר טוב מהמצב אז ואני מעריך שלולא אתה היית מתריע והופך שולחן, אז חלק מזה לא היה קורה.
עמר בר-לב: אותו דבר לגבי הדוח שלך שפורסם לפני שלושה חודשים.
עמר בר-לב: זה דוח סודי ביותר שלא פורסם בציבור, אבל פורסם לנו חברי הוועדה.
עמר בר-לב: ועדת המשנה עסקה בזה.
עמר בר-לב: בריק, אין ספק שהכדור שהרמת להנחתה – אני אומר את זה בצורה מדודה – גרם להתעוררות גדולה מאוד בצה"ל עצמו.
עמר בר-לב: גם אנחנו חברי ועדת המשנה נכנסנו למספר נושאים שהצבעת עליהם וגם נוציא על זה דוח.
עמר בר-לב: אני חושב שהתכונה הזאת שלך שלפחות אני נתקלתי בה פעמיים בשלוש וחצי השנים האחרונות, שבשלב מסוים אתה הופך שולחן, אתה בסופו של דבר אתה משיג את מה שטוב לכולנו.
עמר בר-לב: זה היה בקבות דוח הימ"חים וזה גם עכשיו בעקבות הדוחות שלך.
עמר בר-לב: אני בטוח שצה"ל יהיה יותר טוב וכבר היום הוא יותר טוב ויותר חזק ממה שהיה לפני מספר חודשים ואין לי ספק שזה יימשך.
עמר בר-לב: זאת המטרה של כולנו.
עמר בר-לב: גם ברמה האישית וגם בתור יושב-ראש ועדת המשנה למוכנות צה"ל, באמת תודה רבה.
אבי דיכטר: תודה עמר.