GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אל"מ אייל טולדנו: אבל בגלל רגישות הדברים, בגלל העובדה שכל הריסה – והניסיון מלמד אותנו שמתוך 45 תיקים של הריסות בתים, 43 הגיעו לבג"ץ – ורגישות מדינית שיש לנושא הזה, התהליך נעשה בפיקוח של משרד המשפטים, עד לדרגים הבכירים ביותר.
אל"מ אייל טולדנו: לאחר מכן זה גם מגיע לדיון בבג"ץ, ולכן יש מעורבות של משרד המשפטים.
אל"מ אייל טולדנו: יש ריבוי של גורמים שמעורבים פה, הצבא הוא לא שחקן יחיד בעניין הזה.
אל"מ אייל טולדנו: זו מערכת מורכבת של שיקולים ושל גורמים שמקבלים את ההחלטה, בסוף הסמכות הפורמלית היא של המפקד הצבאי.
אבי דיכטר: לגבי שני הבתים שלא הגיעו לבג"ץ, האם אתה יכול לתאר לנו את לוח הזמנים שלהם?
אל"מ אייל טולדנו: אחד אני זוכר בוודאות, זה הסתיים אחרי שלושה שבועות.
אל"מ אייל טולדנו: אני מדבר על המפגע שביצע את הפיגוע בחלמיש.
אבי דיכטר: בתוך שלושה שבועות ביתו נהרס.
אל"מ אייל טולדנו: הבית נהרס, כן.
אל"מ אייל טולדנו: זה חריג, זה לוקח יותר זמן, כי לא היתה פה - - -
מרדכי יוגב: ממש נהרס כל הבית או נהרס חדר?
אל"מ אייל טולדנו: כשאני אומר "נהרס" – נהרס החלק שניתן היה להרוס על פי אמות המידה והמדיניות.
מרדכי יוגב: חדר ששויך בזיקה ישירה למחבל עצמו, לא חדר ששויך בזיקה להורים או לבני משפחה אחרים מזיקה ראשונה.
אל"מ אייל טולדנו: ניתן יהיה תיכף לפרט את אמות המידה ואת הקריטריונים המשפטיים שנקבעו בפסיקה, אבל - - -
אבי דיכטר: בהיעדר עתירה לבג"ץ, בתוך שלושה שבועות בוצע הצו.
אל"מ אייל טולדנו: זה חריג, בדרך כלל זה לוקח יותר זמן.
אל"מ אייל טולדנו: כלל הגורמים מגויסים לתהליך הזה, ונעשה מאמץ על ידי כלל הגורמים לטפל בכל מקרה בפרק הזמן הקצר ביותר.
אל"מ אייל טולדנו: זה אומר שאנחנו עושים מאמץ לבחון השגות שמוגשות בתוך ימים בודדים.
אל"מ אייל טולדנו: אבל בגלל הרגישות, לפעמים יש צורך לעשות העמקה, יש צורך לקבל נתונים נוספים, לפעמים יש צורך להביא חומרים ארכיוניים או לעשות בדיקות הנדסיות נוספות.
אל"מ אייל טולדנו: הדבר הזה משתנה ממקרה למקרה, בהתאם לנסיבות, אבל כלל הגורמים מגויסים לנושא ועושים את המאמץ לקצר את לוחות הזמנים כמה שיותר.
אמיר אוחנה: מה היעד?
אמיר אוחנה: לאן אתם רוצים להגיע?
אל"מ אייל טולדנו: היעד הוא לעשות את זה בזמן המינימלי.
אמיר אוחנה: זה צריך להיות מדיד.
אמיר אוחנה: תוך כמה ימים זה אפקטיבי?
אל"מ אייל טולדנו: לנושא האפקטיביות לא אוכל להתייחס כי - - -
אמיר אוחנה: מה היעד שאתם רוצים להגיע אליו?
אמיר אוחנה: לקצר לכמה – לשבוע, לשבועיים?
אל"מ אייל טולדנו: שבוע זה לא ריאלי.
אל"מ אייל טולדנו: הזמן הכי קצר שאני יודע שהצלחנו לעמוד בו הוא שלושה שבועות.
אבי דיכטר: האם אתה יכול לתת לנו את 49 הבתים, איך הם מתנהלי מבחינת ההריסה?
אבי דיכטר: שלושה שבועות, אני מבין, זה הזמן קצר ביותר.
אבי דיכטר: אתה אומר שזה חריג.
אל"מ אייל טולדנו: זה חריג, כן.
אבי דיכטר: איך מתנהלים כל האחרים?
אל"מ אייל טולדנו: יש שונות גדולה, אבל אם אני מדבר בצורה ממוצעת, אז פלוס מינוס כשיש גם עתירה לבג"ץ, סדר גודל של חודשיים.
אל"מ אייל טולדנו: אבל זה משתנה, יש מקרים שזה יכול להיות גם ארבעה חודשים או חצי שנה, ומצד שני יש את המקרים החריגים שהסתיימו בשלושה שבועות.
אל"מ אייל טולדנו: הממוצע הוא פלוס מינוס חודשיים.
מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, יש מקרה לפנינו, וזה בית המחבל מברקן.
מרדכי יוגב: אני מצטט כרגע את אלוף פיקוד המרכז לשעבר, שאמר לי באחת מההלוויות: כשהורסים תוך שבוע, נגיד תוך שלושה שבועות – יש ממד של הרתעה; כשאנחנו ממתינים, ועוד אומרים שנהרוס רק חלק מהקירות של הקומה הראשונה או קומת מרתף ונשאר את הקומה השניה, כי היא בזיקה לאח – אזי זה צחוק מההרתעה ואנחנו יוצרים יותר התססה מהרתעה.
אבי דיכטר: אנחנו לא מתייחסים עכשיו כחברי כנסת, אלא שאלות הבהרה.
מרדכי יוגב: אני מתייחס קונקרטית.
מרדכי יוגב: לכן אני שואל: אנחנו מחפשים את הכלים הללו ככלים מרתיעים, לא רוצים לפגוע, רוצים גם להישאר נקודתיים – קרי, המחבל והמשפחה התומכת.
מרדכי יוגב: חבר הכנסת אלעזר שטרן קרא לזה פעם פלוגת המפקדה של המחבל, הכוח התומך.
מרדכי יוגב: ציינת שהאחריות נחלקת בינך לבין המערכת המשפטית האחרת, לשאלתה של חברתי שולי מועלם.
מרדכי יוגב: מערכת המשפט גורמת לכך שהכלי לא מהווה כלי הרתעה.
מרדכי יוגב: גם אני הייתי מפקד חטיבה באיו"ש וראיתי שזה מהווה כלי הרתעה, נוכחתי בזה, יש לי את הניסיון האישי מהעניין הזה, ואני יודע את זה מראשי שב"כ שתשאלנו אותם, והמערכת המשפטית מסרסת את כלי ההתרעה הזה.
אבי דיכטר: מוטי, אנחנו לא בשלב הזה של הדיון.
מרדכי יוגב: אנחנו מתירים – אני מצטער - - -
אבי דיכטר: מוטי יוגב, קבענו את הדיון הזה במטרה מאוד ברורה.
אבי דיכטר: אפילו הזימון לדיון היה איך נושא ההריסה ונושא הגירוש משמשים להרתעה.
אבי דיכטר: האמן לי, בוודאי שנינו מכירים את ההיסטוריה.
אבי דיכטר: לא צריך להיות מומחה גדול כדי להבין שלהריסת בית יש ממד של הרתעה.
אבי דיכטר: מי המעיד מספר אחת על הנושא הזה?
אבי דיכטר: מחמוד עבאס.
אבי דיכטר: תקשיב למה הוא אומר, הוא אומר לנשיא ארצות-הברית: יחרב ביתך.
אבי דיכטר: אתה מבין שהוא משתמש במשהו מרתיע.
אבי דיכטר: אגב, לא פעם ראשונה.
אבי דיכטר: לכן הדיון הזה, גם בנושא של הריסת בתים וגם בנושא של גירוש, אנחנו רוצים להבין בצורה הכי עניינית את ממד ההרתעה.
אבי דיכטר: אם יבוא מישהו וינמק וישכנע שאין לזה שום הרתעה – זה דיון אחר.
אבי דיכטר: אני מניח שתהיינה התייחסויות בחלק הסגור יותר, כי אני מתקשה לראות אנשי מקצוע אומרים כאן את חוות דעתם המקצועית בצורה הכי - - -
אמיר אוחנה: זה נאמר בפני בג"ץ.
אמיר אוחנה: השב"כ אמר שזה מרתיע.
אבי דיכטר: אין לנו בעיה שיחזרו על זה, אבל בכל אופן, זה דיון פתוח שאנחנו רוצים לשמר אותו לפי הסדר שקבענו.
אבי דיכטר: בבקשה, טולדנו, יש לך עוד להוסיף בדברים האלה?
אל"מ אייל טולדנו: אלו הדברים בגדול.
אל"מ אייל טולדנו: אם תרצו לשאול משהו נוסף - - -
אבי דיכטר: שאלות הבהרה של חברי הכנסת למה שאמרו אנשי הצבא בקטע הזה.
מרדכי יוגב: שאלת הבהרה, אדוני היושב-ראש.
מרדכי יוגב: אשאל אותך: מי הגורם הקובע בסוף?
מרדכי יוגב: האם זה בסוף יועמ"ש איו"ש, כי המדינה אמרה שהמפקד הצבאי קובע, והוא נציגו של המפקד הצבאי?
מרדכי יוגב: האם זו בסוף המערכת המשפטית – ענת אסיף, משרד המשפטים או גורמים אחרים?
מרדכי יוגב: או שזה שוב בג"ץ, שהוא זה שמנהל את המדינה בניגוד לעמדת הנבחרים.
מיכל רוזין: די, די להסית.
מיכל רוזין: תפסיק כבר.
מרדכי יוגב: ועמדתו היא זו שתוקעת בסוף וכל אחד יכול לעתור לו.
מיכל רוזין: מספיק כבר, די.
מרדכי יוגב: אז אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, מי בסוף מנהל את מדינת ישראל ומציל את חיי אזרחיה?
מיכל רוזין: מספיק את הפופוליזם.
מיכל רוזין: מנסים לנהל דיון רציני ואתה פופוליסטי.
מיכל רוזין: מגעיל, באמת.
מרדכי יוגב: האם זה אנחנו, הכנסת – הגורם הנבחר, הרשות הנבחרת – או הממשלה, שנבחרה מתוכה?
מרדכי יוגב: מי בסוף מתוך שלוש הרמות הללו – יועמ"ש יו"ש, משרד המשפטים - - -
מיכל רוזין: אתה מרדד כל דיון.
מרדכי יוגב: מי בסוף מנהל את המדינה?
מרדכי יוגב: תביאו את הנתונים, מי - - -
אבי דיכטר: שמענו את שאלת ההבהרה.
אבי דיכטר: רני, בבקשה.
רני פלד: אני חושב שאולי זה ייתן תשובה לחבר הכנסת יוגב: מהנתונים שנאמרו פה, שמנו לב שבשלוש השנים האחרונות יש שינוי מדיניות מוחלט של ממשלת ישראל – חזרה לעניין של הריסת בתים, מה שלא היה כמה שנים טובות לפני זה.
רני פלד: זה הנתון, חבר הכנסת יוגב, ובמסגרתו, במשך שלוש השנים האלה - - -
מרדכי יוגב: אתה יודע שאני לא יכול - - -
רני פלד: זה ברמת הנתונים.
רני פלד: במשך שלוש השנים האלה המדיניות הזו מובלת בצורה מאוד ברורה על ידי ראש הממשלה והקבינט, כולל הנחיה מאוד ברורה לכל הגופים הנהדרים שיושבים פה – וכולם תחת האלונקה – כדי ליישם את הדבר שנקרא הריסת בתי מחבלים בזמן הקצר ביותר שניתן.
רני פלד: נקודה.
מרדכי יוגב: גם בג"ץ?
רני פלד: בג"ץ זה בג"ץ.
רני פלד: אמרת המערכת המשפטית – המערכת המשפטית נכנסה חזק בעניין הזה ויש פה מאמץ מוכוון לעמוד בדבר הזה, ואנחנו לא מדברים כעת על הרתעה כן או הרתעה לא.
רני פלד: זה כולל בקשה של חברי הכנסת מלפני שלושה שבועות לבדוק את העניין הזה.
רני פלד: יש נוהל סדור וסגור, שחתם עליו בזמנו היועץ המשפטי לממשלה, והוא מתואם על ידי כל הגופים וממש מגדיר ברמה של קטעי זמן כמה זמן, פחות או יותר, יימשך כל שלב – ממיפוי הבית ועד הריסתו.
רני פלד: נכון שבאמצע יש תהליכים שקשורים בעתירות של הגורמים השונים לבג"ץ.
אמיר אוחנה: לפי הנוהל הזה, מה היעד?
אמיר אוחנה: מה הוא זמן אפקטיבי?
אמיר אוחנה: מה הוא זמן טוב?
רני פלד: הם דיברו על שבועיים כמינימום – שקשה מאוד לעמוד בזה, אבל עומדים בזה.
אמיר אוחנה: אוקיי, שבועיים זה המינימום, ו-?
רני פלד: זה תלוי מאוד בבג"ץ.
רני פלד: אגב, גם בג"ץ מודע לחשיבות של הטיפול בנושא הזה.
רני פלד: בהינתן אילוציו הוא, הוא מטפל בסך הכול מהר בעתירות האלה.
רני פלד: לא משנה מה הוא מחליט, לפעמים הוא מחליט אולי בצורה אחרת ממה שאנחנו חושבים.
רני פלד: אדוני היושב-ראש, בעניין של הריסת בתים יש מדיניות מאוד מאוד ברורה של ממשלת ישראל, ויש פה מאמץ של כל המערכות לעמוד בדבר הזה.
אמיר אוחנה: אם תוציא את הנעלם של בג"ץ, כי זה לא תלוי, מבחינת כל המערכת הממשלתית הזאת, מה הוא הזמן הנכון?
רני פלד: שבועיים-שלושה, והגענו - - -
שולי מועלם-רפאלי: הוא אמר שזה חריג שבחריג.
רני פלד: אז אני אומר ליועמ"ש איו"ש שיסתכל עוד פעם בנתונים.
רני פלד: אחרי זה נדבר אם חודשיים או חודש זה יותר מרתיע או לא – אפשר להתווכח על זה – אבל העובדה היא שכל רוצח כזה, אנחנו פותחים בתהליך הזה ומנסים לעמוד בו.
מרדכי יוגב: תרשה לי לומר לך משפט אחד: יותר משמורתעים המחבלים מהריסת בתיהם מורתע יועמ"ש איו"ש מכך שבג"ץ יבטל את ההחלטה.
מרדכי יוגב: זו המציאות באמת.
מרדכי יוגב: יש הרתעה - - -
מיכל רוזין: אוה, אפשר לסגור את - - -
אבי דיכטר: מוטי יוגב - - -
מיכל רוזין: עדיף כבר לעבור לדיון הסגור כי הפופוליזם - - -
אבי דיכטר: מוטי - - -
מרדכי יוגב: - - - ולהציל חיים.
מרדכי יוגב: אם את רוצה לפגוע בחיים – זה לא בוועדת חוץ וביטחון.
ציפי לבני: זה חשוב ההשוואה – טרור ובג"ץ.
ציפי לבני: תלכו על זה.
מרדכי יוגב: ועדת חוץ וביטחון מצילים חיים - בצורה מקצועית, לא בצורה פופוליסטית.
אבי דיכטר: מוטי, בישיבות הוועדה עד היום לא קראתי לסדר אף חבר כנסת.
אבי דיכטר: אני מבקש השלמה בנושא של גירושים לפני שנשמע את משרד המשפטים.
אבי דיכטר: האם בשנים האלה היו לנו גירוש, הרחקה, העתקת מקום מגורים?
אבי דיכטר: כמה בוצעו, כמה נמצאים במחסנית, ובדיוק כמו שעשיתם בהריסות, איפה הנושא הזה עומד?
אבי דיכטר: שמענו כאן מלא מעט אנשים, כולל ראשי שב"כ לשעבר, על האפקטיביות של הרחקות, שהיא אולי המהלך הכי מרתיע, בוודאי היום כשאפשר לעשות את זה לזירה קרובה מבלי להסתכן בגירוש במתכונת של פעם.
אל"מ אייל טולדנו: במונח "גירושים", כמו שאני מבין אותו, יש גירוש מחוץ לשטחי איו"ש לרצועת עזה.
אל"מ אייל טולדנו: זה לא קרה, לא קורה בשנים האחרונות, גם אין החלטת מדיניות לבצע או להשתמש בכלי הזה.
אל"מ אייל טולדנו: אולי יוכלו להרחיב על כך הגורמים הרלוונטיים שעסקו בנושא.
אבי דיכטר: מירושלים לאיו"ש?
אבי דיכטר: תושב קבע בירושלים.
אמיר אוחנה: שלילת תושבות, אדוני, היתה לאנשי חמאס ובג"ץ פסל את שלילת התושבות הזאת.
מרדכי יוגב: הגשתי חקיקה פשוטה לגירוש בתוך יו"ש.
מרדכי יוגב: מחבל שוויקה, משפחתו תגורש לדרום הר חברון; מחבל מחברון, משפחתו תגורש לעמק דותן.
מרדכי יוגב: העקירה מהמקום היא זו שמערערת, היא זו שמהווה את ההרתעה.
מרדכי יוגב: לצערי, זה נתקע בוועדת השרים לחקיקה.
אבי דיכטר: אנחנו מבקשים את הנתונים כרגע, לא על החקיקה אלא על העשייה.
מוריס הירש: אגב, אין פה חקיקה חדשה, חבר הכנסת דיכטר.
מוריס הירש: זה כבר קיים, צריך - - -
אבי דיכטר: יגיע תורך אז נשמע את זה.
אבי דיכטר: אני רוצה להבין מבחינת עשייה: האם כל הצורה הזאת של גירוש, העתקת מקום מגורים, שלילת תושבות או כל ניסוח שהנגזרת שלו היא הוצאה – המחבל בדרך כלל הולך לכלא, המשפחה או הסייענים הם אלה שעליהם מופעל ההליך הזה – האם מתוך הקלסר הזה של אפשרויות אתם יודעים לומר מה נעשה בארבע השנים האחרונות?
אל"מ אייל טולדנו: התשובה היא שבהתאם למדיניות שנקבעה על ידי הגורמים המוסמכים, לא נעשה שימוש בכלי הזה בארבע השנים האחרונות.
מרדכי יוגב: ויש סמכות בידי האלוף לעשות את זה.
אבי דיכטר: התשובה היא אפס, זו המשמעות.
אל"מ אייל טולדנו: אפשר להרחיב לגבי המדיניות, אבל - - -
אבי דיכטר: נגיע לזה בחלק הסגור, אבל רצינו להבין את הנתונים.
אבי דיכטר: זה אפס.
אבי דיכטר: משרד המשפטים, בבקשה.
מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, אולי זה לא נעם לשמוע, אבל זה בגלל שהמערכת נרתעת, ביטול החלטתה מבג"ץ.
אבי דיכטר: מוטי, אנחנו לא בחלק הזה של הדיון.
אבי דיכטר: ענת אסיף, בבקשה.
ענת אסיף: אני ממשרד המשפטים ייעוץ וחקיקה, ויושב אתי פה נציג ממחלקת הבג"צים ונציג מהמחלקה למשפט בין-לאומי, אם יהיה צורך להשלים.
ענת אסיף: אנסה ללכת בצמוד לדברים שהוצגו על ידי יועמ"ש איו"ש.
ענת אסיף: אני חוזרת לסמכות להריסת בתים, שמעוגנת בתקנה 119 לתקנות ההגנה - תקנות מנדטוריות, שבזכות היותן תקנות מנדטוריות הן נהנות מאיזושהי בחינה יותר רכה של המגבלות החוקתיות שלהן.
ענת אסיף: עם זאת, מדובר בסמכות שאין חולק – ובגלל זה גם יש לה אפקט הרתעתי – שהיא סמכות מנהלית חריגה, עם השלכות דרמטיות על פרטים, שרובם אין להם קשר לפיגועים הרצחניים שנעשו, מלבד הקרבה המשפחתית, ואם יש להם קשר – יש את הכלים המשלימים לפעול כנגדם.
ענת אסיף: לכן המסגרת המשפטית שמכתיבה את הפעלת הסמכות הזאת נשענת על שני אדנים עיקריים: האחד הוא צמידות לתכלית ההרתעתית, גם הזכרתם את זה פה, שבית המשפט עמד על כך שתוצג חוות דעת מקצועית בעניין הזה והדברים הוצגו; האדן השני לעניין הזה הוא ההפעלה המידתית של הסמכות.
ענת אסיף: מידתיות הפעלת הסמכות מחייבת, במקרים הפרטניים, לשקול את כל הנסיבות הפרטניות של המקרה, ביניהן: זיקת המגורים של המחבל אל הבית או חלק של הבית, האפשרות להפעיל את הכלי כלפי מקום ממוקד יותר בתוך הבית, תוצאות הפיגוע, חומרת הפיגוע ונסיבותיו, ועוד שורה של שיקולים שהם לא רשימה ממצה, אבל הם חייבים בבחינה.
ענת אסיף: כל התהליך הזה - אני חייבת לשים דברים על דיוקם - לא מדובר באיזו סירוס של המערכת המשפטית אלא, לשמחתנו, אנחנו מדינה שפועלת לפי אמות מידה חוקתיות ודמוקרטיות והמערכות מחויבות בבחינת הדברים האלה לפני שחותמים על צו, שהוא בפירוש צו חריג ודרמטי, להפעלה.
ענת אסיף: לכן התהליכים - - -
מרדכי יוגב: גם לרצוח אנשים - - -
אבי דיכטר: מוטי, מוטי - - -
מיכל רוזין: דיכטר, אם הוא יכול להתפרץ לכל משפט שני - - -
אבי דיכטר: מוטי, תתאפק.
אבי דיכטר: אני יודע שזה קשה לחבר כנסת, אבל יש כדורים אצלי במזכירות, אם אתה צריך.
מרדכי יוגב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.
אבי דיכטר: אנחנו פשוט לא יכולים לנהל את הדיון בצורה הזו.
אבי דיכטר: בבקשה, ענת.
ענת אסיף: אני חושבת שבתוך המסגרת, אין עוד משהו להרחיב מעבר לזה.
ענת אסיף: אקפוץ לעניין של תיחום המגורים, כדי להשלים את המערכת המשפטית של הנתונים.
ענת אסיף: לגבי תיחום מגורים בתוך איו"ש – הדברים האחרים הם עוד יותר מחוץ למשחק – אותה סמכות לפי צו בדבר הוראות ביטחון, היא סמכות קיימת אבל היא סמכות שמחייבת מסוכנות פרטנית מאותו אדם שמבקשים להעתיק את מקום מגוריו.
ענת אסיף: לא מדובר בסמכות שהיא סמכות לתכלית הרתעה, וזו בוודאי הסיבה שלא עושים בה שימוש אך לצורכי הרתעה גרידא.
ענת אסיף: יש פסיקה מפורשת של בית המשפט בעניין הזה – פסק הדין בעניין עג'ורי – וגם זה במסגרת הקווים שמנחים אותנו.
ענת אסיף: אבל גם בעניין הזה נעשית כל הזמן חשיבה, אנחנו בודקים את עצמנו, המערכת המקצועית הביטחונית בודקת את עצמה ונעשים דיונים.
ענת אסיף: זה מצב הדברים כרגע.
אבי דיכטר: מה זה מחוץ למשחק?
ענת אסיף: גירוש לעזה הוא מחוץ למשחק, כי זה לא בתוך השטח שנתון לתפיסה, והשתנו הנסיבות מאז פסק דין עג'ורי שדן על הנסיבות האלה.
ענת אסיף: נועם יכול להרחיב בעניין הזה.
ענת אסיף: לא מבצעים - - -
שולי מועלם-רפאלי: אבל גירוש בתוך יהודה ושומרון?
ענת אסיף: זה מה שאמרתי.
ענת אסיף: לפי הדיון הנוהג היום, סמכות לתיחום מגורים שהיא, כפי שמוריס אמר, סמכות שקיימת בתחיקת הביטחון באיו"ש, אבל היא סמכות שמיועדת למקרים שבהם ישנו מידע ביטחוני קונקרטי על האדם שאותו מבקשים להתיק ממקום מגוריו ולא ככלי הרתעתי כלפי בני משפחה שאין להם קשר - - -
מרדכי יוגב: ביקשתי שאלת הבהרה.
אבי דיכטר: בבקשה, מוטי.
מרדכי יוגב: חברתי עורכת הדין ענת אסיף, שאני מכבד אותה, מעריך אותה, ציינת שלגבי גירוש בתוך יהודה ושומרון יש סמכות לאלוף לבצע - - -
ענת אסיף: תיחום מגורים זה נקרא.
מרדכי יוגב: תיחום מגורים.
מרדכי יוגב: אלא שהמערכת לא הרחיבה את מה שהיא לכאורה הרחיבה לגבי הריסת בית והשאירה את זה רק לגבי האדם שיש לו קשר ישיר לרצח, קרי הרוצח או אח סייען או אינני יודע מה.
מרדכי יוגב: זה מה שהבהרת לנו, ולכן זה לא נידון כמו לגבי הריסת בית, ששם היתה גם הרחבה – קרי המחבל, הרוצח, והמפקדה שלו – המשפחה שלא הסתייגה, שמעודדת.
מיכל רוזין: מפקדה שלו.
מיכל רוזין: המשפחה היא מפקדה.
אבי דיכטר: מה שאלת ההבהרה, מוטי?
מרדכי יוגב: כלומר, לפי הבהרתך, לא אפשרתם – והדיון הזה יכול להיפתח, אבל הוא לא קיים – לאפשר גירוש בתוך יהודה ושומרון גם לבני משפחה.
מרדכי יוגב: זה לא שזה נאסר, אלא לא התקיים דיון על כך, ולקחתם משם את הכלי וצמצמתם אותו גם לגבי הריסת בית, וגם שם אתם לא מאפשרים לאחים בזיקה ישירה - - -
אבי דיכטר: בוא נשמע את התשובה.
מרדכי יוגב: המחבל בשוויקה, אתם - - -
אבי דיכטר: מוטי, אנחנו רוצים לשמוע את התשובה.
אבי דיכטר: הבנו את השאלה.
ענת אסיף: הבנתי לחלוטין את השאלה.
ענת אסיף: אני קוראת את הדין אחרת ממך, חבר הכנסת יוגב.
ענת אסיף: להבנתי, יש אמירה משפטית ברורה, מסגרת משפטית ברורה, לגבי השימוש בסמכות לתיחום מגורים.
ענת אסיף: אם ייפתח על זה דיון נוסף ויוחלט משהו אחר - - -
מרדכי יוגב: אז למה - - - להרוס את הקומה השניה בשוויקה?
מיכל רוזין: אני לא מבינה, היא קובעת מדיניות?
אמיר אוחנה: של מי ההחלטה שלא להרוס בתים לצורכי הרתעה של מי שכמעט הצליחו לרצוח?
אמיר אוחנה: העברתי מכתב לשר הביטחון בעניין ניב נחמיה, זה העובד בשופרסל ביבנה ששחטו אותו כמעט למוות, והתשובה שקיבלתי: הוא לא רצח, הוא ניסה לרצוח – הוא הורשע, דרך אגב – ולכן לא הורסים את הבית שלו.
אמיר אוחנה: של מי ההנחייה הזו?
אמיר אוחנה: מאיפה זה מגיע?
אמיר אוחנה: הרי אם הצורך הוא הרתעה - - -
אבי דיכטר: השאלה ברורה.
אבי דיכטר: את רוצה להשיב, ענת?
ענת אסיף: היועץ המשפטי לממשלה הוציא מענה.
ענת אסיף: שר הביטחון, בנושא של השאלה שלך ושאלות נוספות, פנה לשרת המשפטים וליועץ, והיועץ הוציא תשובה בעניין הזה ממש הבוקר אבל התבקשנו לדבר על הדברים בחלק השני של הדיון.
מרדכי יוגב: אבל לא קיבלתי תשובה מדוע נמנעת הריסתה של הקומה השניה בשוויקה.
מרדכי יוגב: היא בזיקה ישירה של אח - - -
אמיר אוחנה: זה סודי?
אמיר אוחנה: זו מדיניות, זה סוד גלוי.
מרדכי יוגב: אם מתאפשרת הריסה של אנשים שהם בזיקה ראשונה למחבל, הקומה השניה בשוויקה שייכת לאחים, ועקב כך, עד מקום שדעתי מגעת מפרסומי העיתונות, הריסה שמתעכבת או מקסימום יהרסו - - -
אבי דיכטר: מוטי, הבנו את זה בפעם הראשונה.
מרדכי יוגב: מדוע?
מרדכי יוגב: מדוע החלתם את הבעיה של גירוש גם על הריסת הבית, שבו את אומרת שכן ניתן להרוס בצורה מבוקרת וגם לבני המשפחה?
מיכל רוזין: היא ענתה לך.
מיכל רוזין: הדין קובע שזה חופף.
ענת אסיף: למקרה הפרטני, שהוא הליך תלוי ועומד, אנחנו לא מתייחסים בדיונים של הכנסת.
מרדכי יוגב: זה דוגמה של המיקרו למקרו.
ענת אסיף: על המקרה הפרטני, שתלוי ועומד, אנחנו לא מתייחסים בדיונים בכנסת.
ענת אסיף: זה עניין ידוע ושגרתי.
ענת אסיף: לגבי העיקרון – כפי שאמרתי, הסמכות - - -
מרדכי יוגב: אותו דבר היה בביתו של ניצב ברוך מזרחי ובבתים אחרים.
ענת אסיף: אני משיבה לך - - -
מיכל רוזין: צריך לתת לה אפשרות להשיב לו.
מרדכי יוגב: אותם רוצחים של משפחת סלומון.
אמיר אוחנה: אדוני, יש לי הערה לסדר.