GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עלי בינג: אבל עוד פעם, עד שהדבר לא סגור אני לא יוכל להצביע על החלטת סגורה, כי כרגע היא עוד איננה סגורה.
עלי בינג: חשוב לי להציג את הדברים כהווייתם.
עלי בינג: אבל עוד פעם, הנושא הוא בעבודה, יש התקדמות, יש כיוון, יש משרדים שכבר יודעים להגיד: אני מוכן לעשות איקס, אני מוכן לעשות וואי וכיוצא בזה.
עלי בינג: ואנחנו "על זה".
אבי דיכטר: משרד השיכון, אתה רוצה לומר משהו בנושא הזה?
שאול מוצפי: כן.
שאול מוצפי: שמי שאול מוצפי, מנהל אגף תוכניות סיוע.
שאול מוצפי: אנחנו לאורך כל השנים, לאחר שמשרד הקליטה העביר אלינו את הקבוצה של בערך 300 משפחות, מעניקים להם סיוע בשכר דירה לאורך כל השנים.
שאול מוצפי: ומדי שנה יוזמים מחדש החלטת ממשלה לחדש את הסיוע.
שאול מוצפי: שר הבינוי והשיכון רואה חשיבות רבה במתן פתרונות קבועים לאוכלוסייה הזאת, ויחד עם משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון, אנחנו שותפים לפתרונות שמתגבשים.
שאול מוצפי: ואנחנו מקווים שביחד נעשה את כל המאמץ שהמשפחות האלה יגיעו לקורת גג קבועה.
אבי דיכטר: כן, חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.
אלעזר שטרן: תודה.
אלעזר שטרן: בוקר טוב.
אלעזר שטרן: צריך להגיד לכולם, האלוף מפקדנו יוסי פלד צמצם קצת את הדברים, אני אומר זה גם בהמשך לפתיחה של יושב-ראש הוועדה.
אלעזר שטרן: תראו, ליום הזה יכולים להיות שני כיוונים: אחד, יום הוקרה לאנשי צד"ל.
אלעזר שטרן: ודרך אגב, שאפו למדינת ישראל.
אלעזר שטרן: אני חושב שלמדינת ישראל, ואני איש אופוזיציה לצורך העניין הזה, יש דברים טובים שנעשו כאן.
אלעזר שטרן: אפשר לפגוש אותם גם בסיפה של הדברים גם של האלוף יוסי פלד וגם של יאיר, מה שאמר כאן
אלעזר שטרן: ביחס - - - ואנחנו, הכוונה העיקרית שלנו זה לתת טפיחת כתף לאנשי צד"ל, אבל אמיתית, וחיבוק אמיתי, לצד רצון, שנוכל להגיד שמדינת ישראל יודעת לעמוד במילה שלה ולתמוך במי שנלחם יחד איתה.
אלעזר שטרן: אני לא רוצה להגיד רק למענה, דרך אגב, כדי לא להפחית בעיקר בערכם של לוחמי צד"ל, שעשו את זה גם בשביל המשפחות שלהם וגם בשביל האנשים שלהם.
אלעזר שטרן: עכשיו, אני אומר לך, עלי, נציג אוצר פה: תראה, אנחנו התכוננו ליום זה, אני מקווה שגם אתם באוצר.
אלעזר שטרן: היום הזה על המפה, על הלו"ז של הכנסת, כבר חודשים ארוכים בדברים האלה.
אלעזר שטרן: ואני מקווה שאם כנים דבריכם, אז הוא גם על הלו"ז של משרד האוצר חודשים ארוכים.
אלעזר שטרן: ואנחנו לא עושים יום כל שבוע וכל שבועיים.
אלעזר שטרן: ואני חושב שיכולנו, והלוואי, וזה מה שעמד בראש לנו ועומד גם עוד עכשיו, להגיד שהיום הזה מוריד את הספקות באשר למחויבות של המדינה ולעמידה במחויבות, שהיא לקחה על עצמה דרך אגב, בדברים האלה, כלפי מי שנלחם, כמו שאמרתי קודם, ביחד איתנו, במקביל אלינו, לא משנה.
אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, הייתי גם שם כל השנים, וגם באותו לילה שהאלוף פלד מדבר עליו, הייתי מהמופתעים מהכמויות ומהרצון כן להכיל אותם, וגם אחר כך בכל בתי האכלוס של המינהלת של שב"כ ניסינו ללמד, להקנות כל מיני דברים, בתוך כל הבתים האלה.
אלעזר שטרן: אני שם את זה שמה.
אלעזר שטרן: אתה, כנציג משרד האוצר אני מתכוון, אתה הנקודה היחידה פה שבמרכז החדר, זה הכול.
אלעזר שטרן: אנחנו יכולים להכביר מילים על מה שאתה רוצה, ההחלטה הזאת של פתרון סוגיית הדיור, שהיא כבר מכומתת לתקציב, שבתוכה גם מקופל היעדר הטעות המוסרית – אני לא רוצה להגיד עוול – של החלוקה שבין ה-400 לבין ה-200, לא משנה איך אנחנו נלך לזה, זה כאילו הכול עומד פה עכשיו.
אלעזר שטרן: עכשיו, נער הייתי גם זקנתי, גם חבר ועדת הכספים – לך לפתור את זה עד סוף היום, זה מה שאתה צריך לעשות.
אלעזר שטרן: ללכת לשר האוצר, לממונה על התקציבים, להגיד לו: זה עומד פה, אני מבקש שנוכל לתת תשובה.
אלעזר שטרן: זה הכול.
אלעזר שטרן: בשביל זה כל היום הזה, תן לנו שיהיה הרבה יותר של חיבוק ושל הערכה לאנשי צד"ל ולמדינת ישראל.
אלעזר שטרן: וזה מה שמפריע לנו לעשות את זה.
אבי דיכטר: מינהלת השיקום או מינהלת הביטחון והסיוע, בבקשה.
דניאלה: בוקר טוב.
דניאלה: משנת 2000 נכנסו לישראל 1,850 בתי אב, שמנו כ-6,700 נפש.
דניאלה: מתוכם עזבו עד שנת 2004 כ-1,040 בתי אב ונשארו כ-800.
דניאלה: בתחילה בהחלטת ממשלה משנת 2000 הוחלט ששירות הביטחון הכללי באמצעות המינהלה הביטחונית לסיוע תשקם או תטפל בקליטתם של כלל המשפחות שהגיעו.
דניאלה: בהמשך, בהחלטה משנת 2001, הוחלט על העברת מרבית המשפחות לטיפול של משרד הקליטה, גם בהחלטת ממשלה 720.
דניאלה: לשירות הביטחון הכללי, המינהלה הביטחונית לסיוע נשארה לטפל בכ-200 בתי אב, שהוגדרו בתוך החלטת הממשלה כאוכלוסייה מיוחדת, שעמדה בקשרים מיוחדים עם זרועות הביטחון.
אבי דיכטר: כמה בתי אב עברו למשרד הקליטה?
דניאלה: כ-600.
דניאלה: זאת אומרת, עברו יותר, אבל במהלך השנים עזבו חלק נכבד מהמשפחות, כ-1,040 משפחות חזרו ללבנון עד שנת 2004, 200 נשארו בשירות הביטחון הכללי.
דניאלה: כך שבפועל נשארו היום כ-600 משפחות במשרד הקליטה, או נכון ל-2004.
דניאלה: עברו יותר, חלקם עזבו עד 2004, ולכן נשארו היום כ-600 בתי אב סך הכול.
דניאלה: דיברתי על אותה אוכלוסייה מיוחדת, וכן קציני צד"ל בכירים, כפי שהוגדרו בתוך החלטת הממשלה.
דניאלה: מכלל בתי האב שמטופלים על ידי המינהלה הביטחונית לסיוע, הרוב המכריע של המשוקמים מחזיקים באזרחות ישראלית, וכך גם לגבי דיור קבע שנרכש - - -
אבי דיכטר: מי שלא מחזיק באזרחות ישראלית זה כי הוא לא רוצה או כי אנחנו לא רוצים כמדינה?
דניאלה: מכל מיני טעמים: חלקם לא גרים בארץ, עם חלקם יש בעיות אחרות.
אבי דיכטר: זאת אומרת, יש מישהו מצד"ל שנמצא בארץ ולא מקבל אזרחות ישראלית?
קריאות: יש.
קריאה: יש כאלו שלא צד"לניקים.
דניאלה: רגע, אני יודעת להתייחס רק למי שמטופל כמובן על ידי המינהלה הביטחונית לסיוע.
דניאלה: כנראה שיש יותר, כי אנחנו יודעים על פחות ממה שאמרו פה.
מרדכי יוגב: כי הם מטפלים ב-200 ויש עוד 400–600.
דניאלה: אבל יש כאלה שלא מתגוררים בארץ.
דניאלה: לכולם יש מעמד קבע, לא בהכרח אזרחות.
אבי דיכטר: מעמד של תושב קבע יש לכולם?
דניאלה: כן.
דניאלה: מי שלא מחזיק באזרחות זה מסיבות שאני אפרט בפניכם לא בפורום הציבורי הזה.
דניאלה: ולרובם המכריע באותה המידה יש גם דיור קבע.
דניאלה: כל מי שמטופל על ידי המנהלה, הרוב המכריע מחזיקים דיור קבע.
אבי דיכטר: סיימתם, מנב"ס?
דניאלה: אלא אם יש לכם שאלות נוספות.
אבי דיכטר: משרד הקליטה הגיעו, דרך אגב?
אבי דיכטר: אני מבקש להעביר את רשות הדיבור לאנשים מקרב אנשי צד"ל.
אבי דיכטר: פאדי נמור, בבקשה.
פאדי נמור: שלום לכולם, שמי פאדי נמור, קצין תותחנים בצד"ל, בעל ותק של 15 שנה, תושב מרג' עיון לשעבר.
פאדי נמור: כיום מתגורר בקרית שמונה, עובד בחינוך כרכז תלמידי צד"ל בקרית שמונה וצפת.
פאדי נמור: ראשית, תודה לכם על ההזדמנות הזו, לדבר בפני הוועדה המכובדת ולהציג את הכאב של רוב אנשי צד"ל.
פאדי נמור: קודם כול, אני נמצא בארץ עם משפחתי הקטנה והקרובה בלבד, ולעולם לא חשבתי שאצטרך לנטוש את ההורים ואת המשפחה המורחבת.
פאדי נמור: כך גם את הבית, שהדבר היחיד שהצלחתי להוציא ממנו ביום הנסיגה היה התמונה של הילדה שלי שהייתה תלויה על הקיר.
פאדי נמור: ברגע זה הבנתי עד כמה החיים יכולים להיות קשים.
פאדי נמור: אנחנו לוחמי צד"ל, שהקרבנו דם יקר של מאות חללים, למען ביטחונם של תושבי דרום לבנון, כפי שאמרת, ושל תושבי צפון ישראל, נאלצנו לפני יותר מ-18 שנים לנטוש את המולדת שלנו, את האדמה, את הבית, את ההורים, ולהגיע לארץ עקב נסיגת צה"ל מדרום לבנון ללא הסכם וללא תיאום.
פאדי נמור: דבר זה היה מאכזב מאוד.
פאדי נמור: האכזבה הגדולה הייתה משיטת הנסיגה ללא הודעה מוקדמת.
פאדי נמור: והאכזבה הזו הלכה והחמירה בארץ בגלל ההתייחסות הרשלנית של הממשלה כלפינו.
פאדי נמור: חברים, הגיע הזמן להסיר את העוול ולדבר בכנות.
פאדי נמור: כל הממשלות במשך שנים כשלו בטיפולן בענייננו, ואת זה ניתן לראות מכך שעד היום רוב אנשי צד"ל חיים במצוקה וסובלים מקשיים רבים.
פאדי נמור: הכישלון הוא סך כל המאמצים שנעשים לא נכון, וכל המאמצים שלא נעשים בכלל.
פאדי נמור: וזה מה שקרה איתנו.
פאדי נמור: היו מאמצים, היו החלטות, אבל החלטות לא נכונות, כמו ההחלטה המפורסמת מספר 720, שהתקבלה בשנת 2001.
פאדי נמור: ההחלטה הזו חילקה את צד"ל לשתיים.
פאדי נמור: למרות שבשנים הכי קשות בלבנון הוא נשאר גוף אחד ולב אחד, אבל לצערנו בארץ התפרק.
פאדי נמור: ופה עשו לנו כמו חלוקת שכבות, דבר שנגמר בעולם מזמן, אבל זה נעשה כלפינו.
פאדי נמור: ובראש הדברים החשובים שהיה צריך לעשות מזמן ולא נעשה – פתרון לבעיית הדיור.
פאדי נמור: הבעיה הזו היא הבעיה הקשה ביותר של האוכלוסייה הגדולה ביותר מאנשי צד"ל, שנותרה ללא קורת גג משלה, והיא סובלת מאוד מהבעיה הזו, שפוגעת בכל התחומים: בתחום הרגשי, הבריאותי, הכלכלי.
פאדי נמור: ובנקודה הזו חשוב לציין, שרוב אנשי צד"ל גרים בשכירות, ונכנעים ללחץ של בעלי הדירות, שמבקשים כל שנה להעלות את השכר או לעזוב את הדירה.
פאדי נמור: לכן אנו פונים שוב לממשלה, ומבקשים פתרון הוגן לבעיה הזו, דרך החלטה ממשלתית.
פאדי נמור: אני הופתעתי ממה ששמעתי היום מנציג של שר האוצר.
פאדי נמור: אנחנו מחכים להחלטה ממשלתית שתפתור לנו את הבעיה, מפני שהיה תקדים מוצלח, כשהממשלה פתרה את הבעיה הזו לחלק קטן מאיתנו, מטופלי המנב"ס.
פאדי נמור: לכן בעניין זה המשימה לא הושלמה, על הממשלה להשלים את המשימה.
אבי דיכטר: תודה רבה, פאדי.
פאדי נמור: עוד דבר, אדוני.
אבי דיכטר: אה, תפדל.
פאדי נמור: דבר חשוב מאוד, גם מהדברים שלא נעשו עד היום והיה צריך לעשות מזמן הוא להוקיר לאנשים שהקריבו בשנים הטובות שלהם, כשהיו צעירים, למען ביטחונה של המדינה.
פאדי נמור: האנשים האלה היום הם במצב בריאותי קשה, כלכלי קשה, ובגיל מבוגר.
פאדי נמור: לכן מגיע להם פנסיה שתאפשר להם לחיות בכבוד, כהוקרה על מה שעשו בעבר.
פאדי נמור: ודבר נוסף, להוקיר לחללי צד"ל.
פאדי נמור: צריך להוקיר את חללי צד"ל ולשלב אותם במורשת של משרד הביטחון, ולזכור אותם ביום הזיכרון – ביום הזיכרון כל החללים נזכרים, חוץ מחללי צד"ל – לזכור אותם ביום הזיכרון, וגם לזכור את כל הנושא של צד"ל ולציין יום הנסיגה במוסדות החינוך ובהיסטוריה של המדינה.
פאדי נמור: תודה ענקית לכם, ונקווה שבזכות היום הזה יהיה לנו, בני העוזבים, מחר יותר טוב מהיום.
פאדי נמור: תודה.
אבי דיכטר: תודה רבה, מר פאדי נמור.
אבי דיכטר: הדובר הבא – פארס אלחג'.
אלעזר שטרן: אם אנחנו לא פה, הישיבה בערבית.
אבי דיכטר: לא, כי אומר הפתגם: שאל על השכן לפני שאתה קונה בית.
אבי דיכטר: אז הם שאלו על השכן, מצאו שכן לא רע, ביני ובינכ, ועכשיו הבית זה – תפדל.
פאדי נמור: עכשיו העדיפות לבית.
פארס אלחג': בוקר טוב לכולם, קהל נכבד, שלום רב.
פארס אלחג': אני החתום מטה, פארס אלחג׳, אזרח לבנוני, דרוזי תושב דרום לבנון לשעבר.
אלעזר שטרן: מאיפה רק?
פארס אלחג': עין עטא.
פארס אלחג': הגזרה המזרחית.
אלעזר שטרן: כן, יודעים, מכירים.
פארס אלחג': הגעתי לישראל במאי 2000 עם נסיגת כוחות צה״ל מלבנון, מתגורר כיום בירכא, נשוי פלוס ארבעה ילדים, וכיום עובד בחברת 16 שנים בתחום ציוד מכני, אח שכול למשפחה שכולה.
פארס אלחג': זיכרון העם אינו שוכח את היום שבו ויתרתם על צבא דרום לבנון, ואת בריחתכם מהאחריות כלפי אנשי צד״ל.
פארס אלחג': ואתם הפקרתם אנשים אלה, ומי כמוכם יודע את ההקרבה אשר הקריבו אנשים אלה למענכם ולמען ביטחונה של מדינת ישראל, אשר כל אחד מאיתנו ויתר על המולדת שלו, והכול למענכם.
פארס אלחג': הרי תגידו לי מה המחיר לכך.
פארס אלחג': אני בטוח בכך שכל מחיר שאתם תיתנו הוא זול מאוד, ולכן תיתנו לנו לפחות לחיות כמו אזרחי המדינה.
פארס אלחג': במהלך מגוריי מחוץ לרצועת הביטחון שותפתי כמקור ביטחוני בשירות הביטחון הכללי, שב"כ, במשך מספר שנים, אשר כל פעולה ותרומה הינה העברת מידע מודיעיני רגיש, ופועל תוך שיתוף פעולה מלא בזמן אמת.
פארס אלחג': נחשפתי כמקור, דבר שסיכן ומסכן אותי ואת חיי ובני משפחתי שנשארו בלבנון עד עצם היום הזה.
פארס אלחג': רוצה לציין, גם אני לא מטופל על ידי המנב״ס.
פארס אלחג': זה כנראה נובע מסירוב השב״כ או מחוסר מידע מדויק ותיעוד לקוי של המפעיל בשטח.
פארס אלחג': מאז הנסיגה התנתק הקשר ביני לבין משפחתי, בעיקר ההורים שלי.
פארס אלחג': קרוב משפחה שגר בחו"ל פנה אליי בקריאה נרגשת לסייע לאמא.
פארס אלחג': אמא שלי חלתה מאוד וסובלת קשה ממחלת סוכרת ולחץ דם, מאז שאחי נוהאד אלחאג'י, ששירת בצד״ל ונהרג בפיגוע ספטמבר 1984 בתוך לבנון, כמובן אינה עובדת ואינה מקבלת כל סיוע שהוא.
פארס אלחג': לכן האמצעים שלי ומשכורתי אינה מאפשרת לי לסייע לה, כאשר נחסמה בפניי באופן סופי כל אפשרות לכך.
פארס אלחג': בקיץ 2016 קיבלתי הודעה מאותו חבר, שאמר ל: תהיה חזק, אמא שלך נפטרה.
פארס אלחג': באותו רגע הדמעות שלי זלגו.
פארס אלחג': לקחתי את זה קשה מאוד.
פארס אלחג': ומי כמוכם מכיר את ההרגשה באובדן אמא שלו.
פארס אלחג': ואם הייתם במקומי מה הייתם עושים, תענו לי עכשיו.
פארס אלחג': אשתי והילדים שלי כל כך אוהבים לראות אותה והתחילו לבכות, ולא היה ולא תהיה לנו אפשרות לנסוע ללבנון ללוויה של אמא, ולנחם את האחים והדודים שלי, בגלל המצב שאני נמצא כאן, ואני בטוח שאף מכם לא רוצה להיות במצב שאני נמצא בו.
פארס אלחג': הגשתי עתירה לבג״ץ 9151/11 באמצעות עורך דין סאמר עלי.
פארס אלחג': בנובמבר 2016 ניתן פסק הדין בענייני.
פארס אלחג': השופט מלצר קבע בפסק הדין כי בקשתי להיות מוכר כזכאי לטיפול המנב״ס תובא בפני תת-אלוף במיל' יגאל פרסלר תוך 60 ימים.
פארס אלחג': למצער, החומר הנוסף והמשמעותי ביותר הגיע לידי לאחר חקירה ודרישה רק בסוף חודש אוגוסט 2017, כאשר מפעילי בשב״כ – שאני לא אזכיר את שמו – מאשר בתצהירו כי פעלתי בשירות השב״כ מספר שנים.
פארס אלחג': תצהיר חשוב זה לא היה לנגד עיני הבג״ץ בנובמבר 2016.
פארס אלחג': התצהיר הועבר לתת-אלוף פרסלר, ותשובתו הייתה שלילית .
פארס אלחג': דרישות לתקן: אבקש משר הביטחון להעניק תעודת שחרור רק למי ששירת בצד״ל; אבקש משר הביטחון לקבל המלצה להקצאות עבור מגרש לבנייה עצמית, בהתאם להוראות ותנאי תקנה (24)(25)(א) לחוק חובת המכרזים; אבקש משר הביטחון המלצה על שירות בצבא מלא בתוקף, כי אנחם לא נחשבים חיילים, ונחשבים אזרחים לפי טענת היועץ המשפטי של משרד הביטחון – אנחנו נחשבים במדינה לא חיילים, אנחנו נחשבים אזרחים, וזה מה שקרה לי במינהל; אבקש ממשרד הביטחון לקיים את ההבטחות המינימליות שמגיעות לי ולכל חבריי, על אשר הקרבנו למען ביטחונה של מדינת ישראל, שאפילו היהודים אינם מוכנים להקריב אפילו חלק קטן ממה שהקרבנו, שהן לסייע לנו בדברים בסיסיים, ולפתור לנו את הבעיות שיאפשרו לנו לחיות כמו שאר קצינים הבכירים, כי אנחנו עכשיו חלק בלתי נפרד אחד מהשני.
פארס אלחג': בעיות אשר מצריכות טיפול מיידי זה דיור, בעיות תעסוקה, חינוך, בריאות, התייחסות עובדי המינהלת לסייענים – חוסר התאמת מטפלי השיקום, הטבות סוציאליות.
פארס אלחג': לסיום, אני וכל חבריי לא נשכח את היום השחור הזה, איך עזבנו והגענו לגורל אשר הם הפנו אותנו אליו.
פארס אלחג': ולצערי הם הפנו את גבם אלינו וזרקו אותנו ללא התייחסות בכלל.
פארס אלחג': התייחסו לקצינים בצורה אחרת משאר החיילים ומשפחותיהם.
פארס אלחג': לכן כאן אני מבקש ומפנה את האצבע לכל הגורמים האחראים, לחזור ולתקן את העוול והסבל לכל אחד ואחד באשר הוא, בלי התייחסות למעמדו ובלי אפליה בין המשפחות, ולדאוג להם כאחד ולסייע להם בכל אשר ידרשו על מנת לחיות בכבוד, כמו שאר הקצינים, כי כאן אין לנו מולדת, כי המולדת שלנו עכשיו היא מדינת ישראל, אשר אנו שמחים להיות חלק בלתי נפרד ממנה, כי אני שפוט בלבנון ובכל אשר אהיה בגזר דין מוות, ואין לי ארץ אחרת לחיות בה.
פארס אלחג': וכולי תקווה שתענו לדרישות שלי ושל חבריי, על מנת שנחייה בשלום, בשוויון ובביטחון ביניכם, במדינתנו החדשה, מדינת ישראל.
פארס אלחג': תודה לכם על שהקשבתם לי.
אבי דיכטר: תודה רבה לפארס אלחג'.
אבי דיכטר: חבר הכנסת מוטי יוגב, ואנחנו אחרי זה נחזור לעוד דוברים מצד"ל.
אבי דיכטר: בבקשה, חבר הכנסת מוטי יוגב.
קריאה: יש גם מלווים של צד"ל.
אבי דיכטר: טוב, אנחנו הולכים לאט-לאט.
אבי דיכטר: יש מלווים, יש צד"ל.
אבי דיכטר: גם לחברי כנסת מגיע לדבר, בכל אופן הם - - -
מרדכי יוגב: טוב, ברשות היושב-ראש, חבריי ומפקדיי – האלוף יוסי פלד, יגאל פרסלר – וכל אנשי צד"ל שנמצאים פה, גם אני זכיתי להיות בתקופות הללו בלבנון, אם במרג' עיון, אם בעין אל עטא, אם במלחמת שלום הגליל, אם בשווייא, עין קיניא, מקומות רבים אחרים.
מרדכי יוגב: אני חושב, אדוני היושב-ראש, ואין מה להאריך, אני גם לא רוצה להאריך בדבריי, שזו חובתה של מדינת ישראל, להשיב נאמנות למי שהיו נאמנים לה, ולמי שנאלצו לעזוב את בתיהם בן לילה בהחלטה כזו ואחרת, והיו איתנו באמת באש ובמים.
מרדכי יוגב: אני זוכר את עצמי שוהה ימים ולילות במוצב שווייא כמג"ד 202, כדי לתפוס איזושהי חוליית מחבלים על הדרך.
מרדכי יוגב: וההפרדה הזאת בשיקום – ויגאל כבר פנה אליי בשנתיים, שלוש, ארבע האחרונות ולא הצלחנו להבקיע – ההפרדה הזאת בשיקום בין מ"פ ומעלה לבין פחות מכך, ציינו את זה פה, high society ואחרים, היא דבר שבלשון המעטה היא לא לתפארת מדינת ישראל, בלשון פשוטה היא לא מוסרית, וגם זה כבר אמרו.
מרדכי יוגב: אני רוצה לגעת רק עוד בנקודה אחת בטרם, אדוני היושב-ראש, אני אגיד שתי מסקנות: אם שמתם לב, גם הנהלת הוועדה, יש פה חוסר מדויק של נתונים.
מרדכי יוגב: בדף שקיבלנו נאמר: כ-400 בתי אב בטיפול משרד הקליטה.
מרדכי יוגב: האחראית על מנב"ס אמרה שהיא חושבת שיש שם כ-600.
דניאלה: אמרתי שהיו.
מרדכי יוגב: 200 בטיפול מנב"ס – וכ-600.
מרדכי יוגב: אני חושב שאחרי 18 שנה אנחנו צריכים לישיבת המעקב הבאה שיהיה פה גם נציג משרד הפנים, או לחלופין שהמינהלת תדע להגיד לנו בשמות – רק מדובר ב-600, לא מדובר פה באלפים – שהגיעו לישראל, מישהו צריך לדעת איפה הם, מצידי גם מה מצבם – יש דירה, אין דירה – ולהיות בר יכולת מימוש של עשייה כמו שצריך.
מרדכי יוגב: נראה לי שיש פה איזשהו פער נתונים.
מרדכי יוגב: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש, אנחנו הרי יודעים שאנחנו אולי גם בשנת בחירות, ומתי הכנסת תתפזר איננו יודעים.
מרדכי יוגב: יום כזה של הוקרה לא כל יום נעשה, ואני מוקיר את אלה שקבעו את יום ההוקרה.
מרדכי יוגב: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות ועדת מעקב, שתבקש מנציג האוצר שלא נמצא כאן, אבל יותר מזה, ממזכיר הממשלה, שקיבל את האחריות עליו.
מרדכי יוגב: צריך להיות פה מזכיר הממשלה בוועדת המעקב ועלי.
מרדכי יוגב: ועדת מעקב שתהיה תוך חודש וחצי, חודשים, תבקש את החלטת הממשלה, כפי שאמר היושב-ראש, בתקציב ובלוחות זמנים, לתת דירה, כפי שאמר האלוף יוסי פלד, לכל יוצאי צד"ל, לכל משפחה מיוצאי צד"ל; ולבחון גם את הדברים הנוספים, אם באיזה סיוע כלשהו לגילאי הפנסיה – אינני יודע, זה דבר נוסף, אם כן היית פה או לא היית פה, שנאמר כשאלה – או גם בזיכרון של הנופלים.
מרדכי יוגב: אלה הן שלוש החלטות, שלחלקן יש משמעות כספית, חלקן פחות.
מרדכי יוגב: וצריך פה את מזכיר הממשלה, שהוא המחויב לדבר, כפי שנאמר, כמובן את האוצר, ואת עצמנו כוועדה שתדרוש את הדברים בלוחות זמנים קצרים, כדי שנתקן את מה שחובתנו לתקן למי שהיו נאמנים לנו.
אבי דיכטר: אני מבקש ממר צחי ברקת – אני לא יודע אם הוא מוגדר צד"ל - - -
צחי ברקת: תומכי לחימה.
אבי דיכטר: כי צחי לא זכור לי בלבנון.
צחי ברקת: אני צחי ברקת, אני גמלאי צה"ל ומערכת הביטחון, שירות כולל של 50 שנה – מילואים, סדיר, קבע וקהיליית המודיעין, מתוכם 22 שנה בלבנון, מ-1978 ועד 2000.
צחי ברקת: "אני מאשים", בהשאלה על הספר של אמיל זולא על משפט דרייפוס.
צחי ברקת: צד"ל טרם הנסיגה מנה שישה גדודי חי"ר, גדוד שריון וגדוד ארטילריה; צד"ל החזיק 30 מוצבים, למעומדת עשרה מוצבים של צה"ל.
צחי ברקת: בכל שנות שהות צה"ל בלבנון ועד לנסיגה נהרגו 680 לוחמי צד"ל לעומת 235 לוחמי צה"ל, למעט חללי אסון המסוקים.
צחי ברקת: לוחמי צד"ל ב-25 שנות פעילות קיבלו הבטחות שצה"ל יישאר ברצועת הביטחון, ואם יצא המהלך יהיה בהסדר שידאג לגורלם ורווחתם, ושהקשר עם מדינת ישראל יהיה לנצח.
צחי ברקת: כ-8,000 נפש נכנסו לישראל בנסיגה, השאירו אחריהם בתים מפוארים, רכוש רב, הנאמד במיליוני דולרים, משפחות גרעיניות ועבר מפואר.
צחי ברקת: חבר הכנסת אבי דיכטר הסביר בריאיון טלוויזיוני בהקשר לעזה את ההבדל בין המילים הערביות אח'סא ואחסא – אח'סא של סירוס ואחסא של סטטיסטיקה.
צחי ברקת: ואני אומר בלשון השאלה ח'סוהום: ח'סו את גאוותם, ח'סו את כבודם, ח'סו את האגו, ח'סו את מעמדם מול נשותיהם וילדיהם.
צחי ברקת: מחיילים וקצינים עם כבוד וגאווה, הפכו לוחמי צד"ל לעובדים קשי יום, הנלחמים מעבר לשרידות הכלכלית והרמת כבודם וגאוותם, שנרמסו אל מול משפחותיהם בארץ ובלבנון.
צחי ברקת: חוסר ניסיון תעסוקתי עם מיומנויות אזרחיות, גיל גבוה, לא תרמו, אלא השיגו אותם לאחור בהיבט הכלכלי.
צחי ברקת: מדובר בבני ברית, ציבור גדול שקשר גורלו עם מדינת ישראל, ובמשך 25 שנים שילם מחיר כבד באבדות, פצועים ונכים.
צחי ברקת: הלוחמים לא בחרו את מצבם, שנפכה עליהם.
צחי ברקת: ממשלת ישראל הייתה צריכה לקבל על עצמה כחובה עליונה את שיקומם של אלפי לוחמים, ללא הפרדה מלאכותית ובלתי מושכלת בנושאי דרגות ותפקידים, דבר שגרם ליריבויות בין שתי אוכלוסיות אלו.
צחי ברקת: למרבית האוכלוסייה, כ-400 משפחות מתוך 600, לא סופקו פתרונות דיור, והינם מתגוררים בדירות שכורות ללא תמיכה ממשלתית לכיסוי ההוצאות האלמנטריות.
צחי ברקת: המדינה כמדינה לא מצאה לנכון לסייע בפתרונות תעסוקה קבועים ולשלבם במשק הישראלי.
צחי ברקת: שום מוסד, גורם ממשלתי, למעט חברת חשמל, ולמרות הפניות, לא היו מוכנים לסייע.
צחי ברקת: הלוחמים ומשפחותיהם נשחקו בין גלגלי הבירוקרטיה הישראלית, ובמקום שיפרשו עבורם שטיח אדום בצורה של הקצאת משאבים מיידית, חקיקה ראויה וסלי קליטה נדיבים, נפרשה בפניהם דרך קוצים ונתיב של השפלה וייסורים.
צחי ברקת: החמור והעצוב שהיחס המביש והמתעלם של המערכת היה ביחס הפוך לחום שקיבלו הלוחמים ומשפחותיהם מהציבוריות הישראלית.
צחי ברקת: עם הזמן חלפה התעניינות הציבור בגורל הלוחמים.
צחי ברקת: ולא רק זאת, כל ארגוני זכויות האדם היוצאים להילחם עבור פליטים וסבל של אוכלוסיות זרות, כאילו לא היו קיימים.
אבי דיכטר: צחי, אני לא הגבלתי אותך בזמן, אבל אין לנו זמן בלתי מוגבל.
צחי ברקת: זה כבר נגמר.
צחי ברקת: דקה וחצי.
אבי דיכטר: מאה אחוז.
צחי ברקת: העצוב והמפתיע הוא שצה"ל, הגוף העמית, הישיר – נדם, נמוג, התאדה ונעלם.
צחי ברקת: יק"ל שימשה למפקדיה שנשארו במערכת קרש קפיצה לפירמידת הפיקוד בצה"ל ולראשי ארגונים שונים.
צחי ברקת: מפקדים אלו, למעט מאיר דגן, זיכרונו לברכה, הדירו את עצמם ממעורבות ישירה בגורל פקודיהם.
צחי ברקת: כתם שחור בכל מהלך הנסיגה ולאחריה שקשה למחוק אותו.
צחי ברקת: תזכורת שלילית לכל גורם המעוניין לקשור גורלו עם מדינת ישראל.
צחי ברקת: ולמרות דרך החתחתים שעברו, משרתים בני הלוחמים בצה"ל, שלושה מהם קיבלו את אות הנשיא כחיילים מצטיינים
קריאה: ואחד פה.
צחי ברקת: ההתייחסות המתעלמת והמנוכרת של מדינת ישראל, כפי שמתבטאת היום מול לוחמי צד"ל ומשפחותיהם, מהווה עוול מוסרי ונוגד ערכים אנושיים ישראלים של המדינה, כמתבקש ממגילת העצמאות.
צחי ברקת: אצטט את שר הביטחון דאז פרופ' ארנס בראיון לעיתון מעריב בערב ראש השנה האחרון: "המדינה בגדה בצד"ל".
צחי ברקת: ביום הוקרה זה חייבים לשוב ולעגן בסדר-היום, מתוך עשרות נושאים מחויבי טיפול בנוגע ללוחמים ומשפחותיהם, נושא מרכזי – מתן דיור לכל בית אב שלא קיבל, באותו סדר גודל ובאותו לו"ז שקיבלו מטופלי מנב"ס.
צחי ברקת: ובהמשך, גימלה חודשית וקבועה על פי פרמטרים ככל משרת צה"ל.
צחי ברקת: ועכשיו אני מסיים עם משהו אישי.
צחי ברקת: היום 13 בנובמבר.
צחי ברקת: לפני 54 שנים, בטח הרבה עוד לא נולדו אז, נובמבר 1964, יום ו', נר ראשון של חנוכה, כבן קיבוץ דן הייתי נער צעיר, כשנתיים לפני גיוס לצבא, המשק נכתש בהפגזה סורית נוראית.
צחי ברקת: מאותו ערב וחודשים קדימה, המשק זכה לסיוע רצוף ושיקום של מוסדות המדינה.
צחי ברקת: שם נוכחתי מהי אחריות לאומית ומעורבות מדינה בעת כאוס, מה שלא פעל מול לוחמי צד"ל לאחר הנסיגה.
צחי ברקת: תודה.
אבי דיכטר: אנחנו עוברים למר ג'ורג' דיאב.
אבי דיכטר: תפדל.
ג'ורג' דיאב: בוקר טוב לכולם, חברי הוועדה, אנשי עמותת ״צדק לצד״ל״, ואחרונים והיקרים מכול אנשי צד״ל, מכובדיי כולם, אני מתרגש וכבוד הוא לי לשבת פה ולדבר אליכם.
ג'ורג' דיאב: קוראים לי ג׳ורג׳ דיאב, אני בן 2, ואני גר בנהריה, עיר בה אני חי מיום הנסיגה, עיר בה גדלתי, התחנכתי והתפתחתי.
ג'ורג' דיאב: אני בן בכור לאבא יוצא צד״ל בשם חנא, אשר שירת 15 שנים בצד׳׳ל בתור איש חימוש ולאחר מכן איש בעולם המבצעים.
ג'ורג' דיאב: כיום אני מתגורר בארץ ביחד עם משפחתי המצומצמת, כאשר רוב המשפחה נשארה שם מאחור.
ג'ורג' דיאב: בגיל 18 התגייסתי לצבא מתוך בחירה ואמונה שזאת הדרך הנכונה בעיניי כעוד צעד להשתלבות בחברה הישראלית.
ג'ורג' דיאב: התחנכתי בבית נוצרי וספגתי את הערכים והחינוך של הוריי, ויחד את החינוך הממלכתי פה בארץ המעודד ויוצר שיח נכון על תרומה ושירות משמעותי.
ג'ורג' דיאב: לאחר שנלחמתי לבטל את הפטור משירות אליו הייתי זכאי, התגייסתי ושובצתי לקורס מ״כים של מערך מגל, מערך שאמון על הטירונות הכלל צה״לית, ובעצם מהווה לטירון שער כניסה לצבא.
ג'ורג' דיאב: הייתי מ״כ בבט"ר ניצנים, מ״מ בפלוגה מגדרית שמגייסת - - - גברים, ביניהם בני ישיבות, במחנה 80, מ״מ בקורס מ״כים, וכיום אני סמ״פ בפלוגת ארד במערך הטכני של חיל האוויר, כאשר היעד הבא הוא קורס מ״פים שעתיד לבוא.
ג'ורג' דיאב: במהלך השנה האחרונה ביום העצמאות ה-70 קיבלתי את אות מצטיין הנשיא, שהיווה מבחינתי את שיא השירות ואת ההערכה של מפקדיי כלפיי.
ג'ורג' דיאב: את סיפורי האישי אני מספר, על מנת שתראו שעומד מולכם בן לדור שני של קהילת צד״ל, שמצליח להשתלב פה בארץ, ומאמין שהינו מקבל ויקבל שוויון הזדמנויות מלא בהמשך פיתוחו העתידי, ויודע שיש לו את הכלים ביד להצליח ואת חופש הבחירה לבחור את הדרך, כאשר כל הדלתות פתוחות פה מולו.
ג'ורג' דיאב: וזאת משום שגדלתי פה, ספגתי פה את התרבות, את השפה וכו'.
ג'ורג' דיאב: כמוני יש רבים בני גילי, קטנים ממני וגדולים ממני, שמשתלבים בשוק העבודה, לומדים ומפתחים קריירה, והרבה שתרמו ותורמים דרך השירות הלאומי ומעט דרך השירות הצבאי.
ג'ורג' דיאב: לעומתי, לעומת הדור השני ולעומת הדור שלישי שלאט לאט מתפתח פה בארץ, יש את הורינו בני הדור הראשון, אשר בין לילה נאלצו לעזוב את המקום המוכר להם, ולברוח לארץ זרה להם בכלל התחומים.
ג'ורג' דיאב: הם עזבו משפחות, עזבו את ארץ מולדתם, את הבתים שלהם, את הקריירות ומקומות העבודה, ואת כל מה שהכירו.
ג'ורג' דיאב: ההגעה לארץ היוותה עבורם אתגר גדול, שהרבה מהם עד היום לא מצליחים להתגבר עליו.
ג'ורג' דיאב: דבר שידוע, משום שלבן אדם בן 40 יהיה קשה לספוג את מה שילד בן שמונה שעלה לארץ יצליח, יהיה לו קשה להתנתק ממה שהוא מכיר וללמוד הכול מהתחלה.
ג'ורג' דיאב: מצוקתם הכלכלית של אנשי צד״ל ברובם היא גדולה.
ג'ורג' דיאב: האנשים עדיין חיים בשכירות, למרות שבכסף ששולם על שכר דירה ועל הסיוע שקיבלנו מהמדינה עד עצם היום הזה, כבר מזמן יכלו להתחיל סוג של משכנתא או אפילו כבר לסיים, לשלם על בית.
ג'ורג' דיאב: האנשים בקושי סוגרים את החודש ומתקשים לנהל את עצמם, מתקשים ליצור הכנסה שראויה למשפחה, שתאפשר להם גם מותרות וטיפה הנאה מהחיים.
ג'ורג' דיאב: ואני חושב שבתור בן אדם שחווה וחווה את המצב, הפתרון היה יכול להגיע קודם והייתה אפשרות לכך.
ג'ורג' דיאב: אוסיף ואגיד, שהחלוקה שהתבצעה בין אנשי צד״ל פגעה בנו.
ג'ורג' דיאב: וכאיש צבא היום אני יכול להבין את העדיפות המסוימת שקיבלו כנראה הדרג הבכיר בצד"ל, אבל זה לא אומר שהדרג הפחות בכיר או הדרג הזוטר לא זכאי לקבל את מה שהם קיבלו.
ג'ורג' דיאב: אני נמצא פה היום מלא תקווה שהפתרון יגיע במהרה, כדי לאפשר לאנשים היקרים פה לחייך טיפה, ולתת להם לנשום לרווחה אחרי כל הסבל שהם עברו ועדין עוברים.
ג'ורג' דיאב: אני אסכם במשפט שנכתב על ידי ראלף מרסטון: מה שתעשה היום עשוי לשפר את כל ימי המחר.
ג'ורג' דיאב: אז בוא נעשה היום את מה שישפר את כל ימי המחר של קהילת צד״ל; בוא נעשה היום את מה שיוביל להשתלבות טובה יותר של הדור הראשון; ובוא נעשה היום את מה שיוביל לחינוך טוב יותר לדורות הבאים בקהילה הגדלה, חינוך שיושתת על אהבת הארץ, התרומה לה ובה, על ערכים ליברליים, על תרבות ישראלית, ויחד עם זאת גם תרבות וערכים מהבית – לבנוניים, נוצרים – וכבוד האדם, כי בסופו של דבר אני מרגיש שהדורות הבאים טיפה נפגעים כאשר האבא והאמא עסוקים כל היום בלפרנס את הבית, ופחות עוסקים גם בחינוך, ולצערי גם רואים את זה במקומות מסוימים.
ג'ורג' דיאב: תודה רבה.
אבי דיכטר: מדהים.
אבי דיכטר: אתה מדבר גם ערבית?
אבי דיכטר: יש לו עברית יותר טובה מאשר צבר.
אבי דיכטר: אל תיפגע, צחי, לדעתי העברית שלו יותר טובה משלך ושלי.
אבי דיכטר: יישר כוח.