GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אסף צור: שמן קיק מקורו בקיקיון, לצורך הכנת ריצין וגז עצבים מאולתר.
אסף צור: שמן הקיק עצמו מקדם את התהליכים שלהם ויכול לצמצם את ההגעה שלהם לאותם חומרים.
אסף צור: החומרים האלה נמצאים באיום שלנו, גם בגלל פגיעה בכוחות צה"ל וגם חומרים להרדמה, שנועדו לחטיפות.
מאיר שטרית: אתה יכול לוותר על הכותרת "חומרים לחיטוי מים"?
מאיר שטרית: זה ייראה רע מאד בעולם.
מאיר שטרית: אתה יכול להגדיר את אותם חומרים, בלי להגדיר "חומרים לחיטוי מים".
ד': אנחנו נשמח להסביר לאדוני, אבל אנחנו נבקש שההסברים מה ניתן לעשות עם החומרים ובאיזה הקשר - - -
יריב לוין: זה ברור, אני מציע לא להיכנס לכל הפרטים האלה.
מאיר שטרית: אני מציע רק להוריד את הכותרת, זה הכל.
יריב לוין: זה עניין טכני, זה הכל.
יריב לוין: האם יש משמעות לכותרת הזאת, או שאתם יכולים להסתדר בלעדיה.
ד': השאלה – " תמיסות בריכוז" זה הגדרה מאד כללית שאם היא לא מתייחסת להקשר מסוים, זה אומר שכל תמיסה בריכוז של למעלה מ-11%, אני לא בטוחה שזה עונה - - -
מאיר שטרית: אז אתם צריכים להגדיר מה התמיסות שאתם רוצים לחיטוי מים שהן מסוכנות.
מאיר שטרית: - - להגדיר שמות של התמיסות.
מאיר שטרית: כשאת כותבת "חומרים לחיטוי מים", זה ייראה בעולם כאילו שאנחנו רוצים שהפלסטינים ימותו ממים מזוהמים.
מאיר שטרית: לא צריך להכניס את זה.
מאיר שטרית: אני אומר את זה כיוון שאני משתתף בכל מיני פורומים בינלאומיים, אני רואה איך הם משתמשים בכל דבר שלנו אנטי אנטי אנטי הכוונה.
ד': זה לא חומרים שאסור להכניס, אדוני.
ד': זה חומרים שהם חומרים בפיקוח.
שאול יודקביץ: בדיוק.
שאול יודקביץ: המשמעות היא לא איסור אלא הכפפה לרישוי ופיקוח של מתאם פעולות הממשלה בשטחים, במעברים.
הילה ארליך: השימוש הסופי, המשתמש הסופי בחומר - - -
יריב לוין: רבותי, מה הבעיה?
יריב לוין: אי אפשר למצוא לזה איזה ניסוח יותר פשוט?
יריב לוין: אומר חבר הכנסת שטרית, מתוך ניסיונו, שאחר כך מנופפים בצו הזה בפורומים בינלאומיים ואומרים: תראו מה הישראלים עושים, הם לא נותנים לחטא את המים שהפלסטינים שותים.
יריב לוין: נו, אז מה הבעיה למצוא לזה איזה הגדרה אחרת?
א': הנקודה היא שברגע שאתה מכניס חומרים ספציפיים אתה עלול לסנדל את עצמך.
יריב לוין: לא סינדלתי.
יריב לוין: מי ביקש לסנדל?
יריב לוין: למה זה מסובך?
יריב לוין: במקום "חומרים לחיטוי מים" תקראי לזה באיזה שם אחר.
יריב לוין: כתבת "תמיסות בריכוז, לרבות תמיסות.
יריב לוין: .." הכל בסדר, הכל - - כותרת.
יריב לוין: רק כותרת אחרת.
הילה ארליך: - - עשרות חומרים.
הילה ארליך: אנחנו לא יכולים להצביע.
הילה ארליך: יש כמות גדולה של חומרים.
הילה ארליך: אנחנו לא יכולים להצביע על כל כמות החומרים שמכילים - - -לכן האמירה היא כללית.
יריב לוין: אז אני נותן לך לעשות אותה עוד יותר כללית.
יריב לוין: תורידי את ה "חומרים לחיטוי מים".
ש': פשוט למחוק את ה "מים", ואז זה מקבל, אולי, קונוטציה אולי - - -
ד': אם יהיה כתוב "תמיסות לחיטוי מים בריכוז" זה יקל עליכם?
יריב לוין: אבל יש לי שאלה ---
מירי פרנקל-שור: "תמיסות לחיטוי".
מירי פרנקל-שור: יש בעיה?
קריאה: בסדר גמור, מקובל.
מירי פרנקל-שור: אז אולי אפשר להסביר איך מתבצע הבידוק, איך מתבצע התהליך כאשר אתם מגיעים ממי שמחליטים לבקש - - - מה קורה מההתחלה עד שזה מגיע למעבר, מי אחראי על המעבר, איך הולך התהליך.
מירי פרנקל-שור: אם אפשר לתת לוועדה איזשהו הסבר מה התהליך שקורה פה.
הילה ארליך: חשוב להגיד שהרשות המוסמכת לעניין רישיונות העברה לשטחי הרשות הפלסטינית זה לא משרד הביטחון או אפ"י, אלא מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
יריב לוין: ומה תפקיד המשטרה?
הילה ארליך: היא גוף מייעץ.
יריב לוין: זאת אומרת, התהליך עובר קודם דרכם, ואז - - -
שאול יודקביץ: היא המנחה.
הילה ארליך: הם נותני הרישיון, הם גורם הרישוי.
הילה ארליך: הם מתייעצים עם גורמים שונים, גורמי ביטחון שונים – משטרה, לפעמים משרד ראש הממשלה.
שרון ביטון: יש החלטת ממשלה לגבי המעברים, שמסמיכה את משרד רוה"מ ואת המשטרה - - -
יריב לוין: ומי מבצע את העבודה בפועל, במעבר?
יריב לוין: את הבדיקה הזו?
שרון ביטון: מנהלת המעברים במשרד הביטחון.
יריב לוין: ואיפה המשטרה נכנסת לתמונה, שם?
יהודה פרץ: אנחנו נכנסים בעניין של ההנחיה, אנחנו מנחים את רמ"ים, יושב כאן הנציג, מנהל הביטחון של רמי"ם, אנחנו ביחד עם משרד ראש הממשלה מנחים, כאשר הם אחראים על הנוסע וכבודתו, אנחנו על הסחורות והרכבים.
יהודה פרץ: אסף הוא הגורם המקצועי.
יהודה פרץ: אנחנו מבצעים את ההנחיות, ובנוסף אנחנו אחראים על מציאת אותם חומרים שלא עוברים דרך מתפ"ש, ולא מקבלים אישור, ומנסים להבריח אותם, כי החומרים הם דו שימושיים.
יהודה פרץ: אנחנו קוראים להם "דו שימושיים" מאחר ופעם אחת הם לשימוש אזרחי - -
יהודה פרץ: - - ופעם אחרת הם לשימוש - - -
יריב לוין: אבל מי בסוף?
יריב לוין: כשבאה המשאית – מי בודק אותה?
יהודה פרץ: תלוי איפה.
יהודה פרץ: במעברים לעזה - - -
שרון ביטון: ברשות יושב ראש הוועדה – אני חושב שצריך ללכת צעד אחד אחורה.
שרון ביטון: ברשותכם, אגנוב דקה מזמנכם, אבל אנסה לעשות סדר.
שרון ביטון: תחילתו של התהליך במבקש ומקבל.
שרון ביטון: המבקש, ברוב המקרים, יהיה ישראלי, המקבל יהיה - - -ברגע שהבקשה מגיעה למתפ"ש והיא נכללת במסגרת הרשימה הזו, היא נבחנת בשני היבטים.
שרון ביטון: האחד, מול החברים שכאן, לגבי מידת הסיכון שיש בה, כשמשלבים אלמנט נוסף מבלי לפרט אל מול המקבל והצורך.
שרון ביטון: לפעמים חומר מסוים יקבל אישור, לפעמים – לא, הכל תלוי בגורם המקבל אותו ולצורך מה הוא צריך אותו.
שרון ביטון: לצורך העניין, אם יש לנו יכולת להבטיח שצינורות בקטרים מסוימים יתקבלו על ידי ארגון בינלאומי לצורך ביצוע פרויקט מסוים, ואנחנו יודעים שלשם זה הולך ויש לנו את הדרך להבטיח, הדבר הזה ייכנס.
שרון ביטון: ספציפית לגבי הסיפור הזה – למשל, חומרי המים, כמו ששאל חבר הכנסת שטרית, אני יודע להגיד לכם מהבקשות שמתקבלות עד היום, זה שלצורך כל חיטויי המים, ומבצעים חיטויי מים היום בעזה, לא משתמשים בתמיסות בריכוזים כאלה גבוהים, וגם אם יהיה צורך כזה הוא ייבדק פרטנית – זה, מבלי לגרוע את מה שאתה הערת, לגבי האופן שבו זה עלול להיתפס.
שרון ביטון: המשפט האחרון זה מה קורה כשזה מגיע למעבר.
שרון ביטון: מגיעה משאית למעבר, אם היא תואמה על ידינו ויש תאימות בין שטר מטען לבין התחולה – רמי"ם יבצע את הבידוק, כמו שציין כאן יהודה פרץ, על פי ההנחיה המקצועית שלו, ויאפשר לה לעבור.
שרון ביטון: ברגע שיש אי תאימות – שם אנחנו נכנסים כגורמי האכיפה, לתמונה, ומתחיל תהליך שעליו סיפרתי לחבר הכנסת לוין בדיון קודם.
יריב לוין: ואיפה המשטרה נכנסת בתהליך?
יריב לוין: בנקודה הזו המשטרה מעורבת?
שרון ביטון: המשטרה ודאי מעורבת.
שרון ביטון: היא המנחה המקצועית.
יריב לוין: לא, אבל ברמת הבדיקה בשטח, במקום.
יריב לוין: היא נמצאת שם?
אחז בן ארי: לא .
אחז בן ארי: זה השיקוף של רמ"ים.
אחז בן ארי: אתם רוצים לדבר על מה שקורה עכשיו?
ש': אנחנו פועלים היום ביחד עם כלל גורמי האכיפה כדי, בין היתר, להגביר את האכיפה במעבר וגם כדי להציב שם נקודת משטרה.
ש': זאת הכוונה, לפחות, ואנחנו ממתינים לאישור המשטרה על המהלך.
יריב לוין: זה, כמובן חשוב.
יריב לוין: אנחנו גם אמורים לראות את הדבר הזה באופן פיזי.
מאיר שטרית: בדיון קודם בוועדת משנה אחרת דובר על כך זה לא דבר שהוא בעייתי.
מאיר שטרית: הערנו את ההערה לגבי למה לא בודקים את כל המטענים שנכנסים לעזה.
יריב לוין: אבל חבר הכנסת שטרית, אנחנו נקיים על זה גם סיור כדי לראות את הדברים באמת בפועל, אז אני חושב ששם נוכל למצות את זה, אני לא בטוח שזה הפורום הנכון לעניין הזה.
יריב לוין: הערות נוספות?
יריב לוין: התייחסויות?
יריב לוין: מי בעד אישור - - -
מאיר שטרית: בהורדת המילה "מים".
יריב לוין: מי בעד אישור הצו בהורדת המילה "מים"?
יריב לוין: בעד – רוב
יריב לוין: נמנעים –אין
יריב לוין: אני מודה לכם, הצו אושר, תודה.
יריב לוין: ישיבה זו נעולה.
אברהם מיכאלי: צהריים טובים, אני פותח את ישיבת ועדת המשנה, הוועדה המשותפת לעניין הכרזת מצב חירום של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החוץ והביטחון.
אברהם מיכאלי: תראו, רבותי, היום הישיבה הזאת תוכננה בפורמט מסוים, זימנו היום שישה מנכ"לים של משרדי ממשלה: מנכ"ל משרד הבריאות פרופ' רוני גמזו; אלוף דן הראל מנכ"ל משרד הביטחון; מר עוזי יצחקי מנכ"ל משרד התחבורה; מר עמית לנג מנכ"ל משרד הכלכלה; מר דוד לפלר מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה; ועורך-דין גיא רוטקופף המנכ"ל הנוכחי של משרד המשפטים, ויצוין שבעקבות הפניות הישירות שלנו למנכ"לים קרה משהו - פתאום המשרדים התחילו להבין שמצד אחד פתרונות אין להם, אבל לו"ז יותר מוגדר ויותר ספציפי לפחות התחלנו לקבל מהם.
אברהם מיכאלי: החלטתי היום בשלב הזה, יחד עם צוות הוועדה, לשחרר חלק גדול מהמנכ"לים שביקשו להשתחרר כי הם הרגישו, כך חשתי, שהם לא מוכנים לישיבה הזאת.
אברהם מיכאלי: חלילה, אין לי שום כוונה להביך ואין לי שום כוונה לגרום להם לשבת פה אצלי בחדר הוועדה ולחוש אי-נוחות.
אברהם מיכאלי: אבל מכיוון שהנושא חשוב, חשוב מאוד ולא סובל הרבה דיחוי, עורך-דין ברקוביץ, אתה כוותיק פה במערכת, יחד עם גברת גאל, עורכת-דין גאל, שבאמת מלווה אותנו כבר כמה שנים, אמרנו: נתייחס למכתבים שהם העבירו, כל אחד מהם העביר מכתב – מעבר לזה שגם מנכ"ל משרד המשפטים העביר מכתב, אבל אני רוצה כרגע כשאתה יושב אתנו כנציג משרד המשפטים להתקדם שלב בעקבות המכתבים שלהם, ובעקבות לוח הזמנים הצפוף שיש לנו עד ההכרזה הבאה.
אברהם מיכאלי: ההכרזה הבאה שתבוא מהממשלה – ואתם כמשרד המשפטים שותפים בוודאי בתיאומים המתאימים לזה – תבוא עוד חודש-חודשיים.
עידו בן יצחק: לא, במאי.
אברהם מיכאלי: בסדר, אבל הבקשה תגיע כבר.
עידו בן יצחק: הבקשה כן, הבקשה צריכה להגיע.
אברהם מיכאלי: אני מדבר כרגע על זה שההליכים הרי יתחילו - - -
אסף פרידמן: תוך חודש וחצי תהיה פנייה של הממשלה.
אברהם מיכאלי: יפה.
אברהם מיכאלי: אסף צודק בכך שאנחנו נכנסים פה לסיטואציה שבעוד חודש וחצי-חודשיים נצטרך לעמוד מול משרדי הממשלה ולשאול: טוב, בסדר, מה עשינו מאז ההכרזה הקודמת?
אברהם מיכאלי: אני חושב שהמצב המגוחך הזה שאני או יושב-ראש ועדה משותפת עולה לבמה ומתחיל לנמק עוד פעם למה – מי שיצלם את זה ברצף של כמה שנים אחרונות - אפשר לעשות מזה "ארץ נהדרת".
אברהם מיכאלי: נכון שהכנסת מתקדמת, נכון שהכנסת עשתה מהלכים בשנים האחרונות, אבל הכנסת נראית הכי מגוחכת בכל הסיפור הזה, כי אנחנו אומרים למשרדי הממשלה: תתקדמו, כל אחד מביא הסברים כאלה או אחרים, לא אקרא לזה חלילה "תירוצים", אבל התוצאה שמצב החירום היום במדינה מוכרז כתוצאה מכך שהפקידות לא מתקדמת בקצב הנאות.
עמי ברקוביץ: יש טעמים ביטחוניים להכרזה על מצב – יש לך תשתית חקיקתית ביטחונית שאתה חייב - - -
אברהם מיכאלי: אני מודיע לך שבניתוחים שלנו, עורך-דין ברקוביץ, אנחנו יודעים בדיוק איזה חוקים ביטחוניים יש.
עמי ברקוביץ: והם מתקיימים בוועדת החוקה עכשיו - - -
אברהם מיכאלי: דקה, תקשיב רגע, עוד מעט נגיע לוועדת החוקה.
אברהם מיכאלי: ועדת החוקה היא בסוף השעיר לעזאזל של כל הטיעון הזה, ואנחנו ככנסת מטפלים בזה מול יושב-ראש ועדת החוקה, מול הייעוץ המשפטי של ועדת החוקה, אבל דוד לא רוצה שימצאו את זה כתירוץ.
אברהם מיכאלי: זה לא התירוץ.
אברהם מיכאלי: בשביל זה אנחנו לא מכריזים היום על מצב חירום במדינה, כי אם נניח היינו מחר בבוקר פותרים את בעיית הפקודה למניעת טרור, ששם זה מעוכב, יש פה רשימת חוקים שעורך-דין עידו מטפל בהם, נראה לי שהוא יודע כבר בעל-פה את הרשימה - אלה כולם יפלו לפי ההיגיון הזה.
עמי ברקוביץ: אז זה יחדד את הבעיה, אבל כרגע ההכרזה היא בעיקר על הסעיף הביטחוני.
אברהם מיכאלי: לדעתי זה טיעון בשביל לבוא להתריס כלפי הכנסת, שהיא לא עושה כביכול את מה שהיא צריכה לעשות.
אברהם מיכאלי: את הקטע של הכנסת אני לוקח על עצמי כחבר כנסת, כיושב-ראש ועדת משנה, כחבר ועדת החוקה, שאת העניין הזה נפתור, אני כבר אומר לך שכנראה בימים הקרובים – עקב הלחץ שאנחנו מפעילים על המחלקה המשפטית, על הייעוץ המשפטי של ועדת החוקה – נתחיל לדון כבר בחוק הזה.
אברהם מיכאלי: החוק הזה קשה, מורכב, מסובך, אבל נפתור אותו.
אברהם מיכאלי: אבל אני עדיין רוצה לגרום לאותם משרדי ממשלה אחרים, שהם את שלהם לא עושים, אתה מבין, אם היו מדברים אתי במשהו, אני יודע מה, כוח עליון, לא ניתן להתגבר, לא יכולתי לבוא בטענות לבני-אדם כי הם בני-אדם.
עמי ברקוביץ: כן.
אברהם מיכאלי: אבל פה אנחנו כבר שומעים את אותם הסברים ותירוצים שנים, זה לא בקדנציה הזאת, זה כבר התחיל בקדנציה הקודמת, ואני מנסה להיעזר בכם כמשרד המשפטים, כיועץ המשפטי לממשלה.
אברהם מיכאלי: מחלקת ייעוץ וחקיקה, שאתם באמת עושים עבודה גדולה וחשובה, איך נגרום לזה, ליועצים המשפטיים במשרדי הממשלה השונים שיזוזו, שיתקדמו.
אברהם מיכאלי: עד לפני כמה זמן שלחנו מכתבים לשרים, הם בקושי הגיבו.
אברהם מיכאלי: עכשיו אני לא יכול לשלוט בשרים בדרך המקובלת כי זה תפקידו של ראש הממשלה.
אברהם מיכאלי: רציתי להחזיר את הכדור חזרה למזכיר הממשלה, ולהגיד לו: אדוני מזכיר הממשלה, אדוני ראש הממשלה, טפל בשרים שלך אתה.
אברהם מיכאלי: אנחנו ככנסת לא משחקים פה בהענשות, אבל זה לא זז, הם לא מגלים נכונות אפילו להתערב בזה.
אברהם מיכאלי: לא ראיתי מהיועץ המשפטי לממשלה איזו תגובה ויחס מיוחד בקטע הזה של נכונות לעזור, והליועץ המשפטי לממשלה יש כלים מאוד חשובים לבוא ולנער את המשרדים השונים להתקדם.
אברהם מיכאלי: עוד מעט נשמע גם את ההסתייגויות שלך ושל משרד המשפטים - מה יכולים לעשות, אבל עכשיו כשפניתי פתאום למנכ"לים, המנכ"לים הבינו שאם הם נקראים פה לישיבה, לא נעים להם להופיע פה.
אברהם מיכאלי: ואני אומר לך עכשיו, התקשרו אלי אישית כמה שרים וכמה מנכ"לים, ואמרו: תשמע, אנחנו מתביישים שזה המצב.
אברהם מיכאלי: אז אני רוצה שנעבוד על איזו תוכנית.
אברהם מיכאלי: עכשיו לא ארפה, מעכשיו עד הבקשה הבאה נכנס ישיבות פה מדי שבועיים ומדי חודש כדי שבסוף לא אשמע את ההסברים שעוד מעט נקרא במכתבים - איך היום לא הספיקו, וזה לא התחיל הרי מהבקשה האחרונה של לפני חודש-חודשיים, זה שלוש שנים-ארבע שנים.
אברהם מיכאלי: תשמע, כוותיק במערכת אתה יודע שלהליכי חקיקה יש, בוא נגיד כך, מסלולים, אבל אי-אפשר כשמישהו בא ומסביר לי שתזכיר החוק מסתובב כבר ארבע שנים, כל הכבוד, אם זה משהו לא פתיר אז תחליטו באיזו דרך אתם רוצים לפתור אותו כמחלקת הייעוץ של החקיקה, וכנראה שצריך להדריך את היועצים המשפטיים במשרדים הממשלתיים השונים איך מגיעים לתוצאות טובות.
אברהם מיכאלי: לא יודעים להגיע לתוצאות?
אברהם מיכאלי: אז מצדי מצב חירום לא יוכרז ושיעבדו בזמן החופשי שלהם, שלא יהיה להם שום כלי במשרד לתפקד אתו, שיעבדו בקצב שלהם, ואז אולי יחפשו את הפתרונות יותר מהר.
אברהם מיכאלי: תראה, הכנסת עומדת פה במצב מביך.
אברהם מיכאלי: הכנסת מבקשת מחברי הכנסת להצביע על משהו שמשרדי הממשלה לא עושים מספיק.
אברהם מיכאלי: בישיבה הקודמת התבטאתי במילה יותר חריפה אפילו, שכל אחד כנראה חושב שהוא עובד עד שעה מסוימת והולך הביתה.
אברהם מיכאלי: אז אני חוזר בי מהמשפט הזה, אני יודע שהעבודה קשה ויש להם הרבה עומסים, אבל מכיוון שהחלטנו גם בגלל נזיפת בג"ץ וגם בגלל זה שהכנסת לא מתפקדת שהכנסת לא יכולה לעבור על זה לסדר-היום.
אברהם מיכאלי: מבחינתנו באנו גם ליושב-ראש הכנסת, ואמרנו: כבוד הכנסת חשובה לנו.
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.
אברהם מיכאלי: לכן, אני עושה היום את ההקדמה הזאת דווקא אתך, כי עורכת-דין גאל באמת יושבת פה בכל ישיבה, והיא חוטפת את הנזיפות, והיא לא אשמה בזה.
עמי ברקוביץ: אני יודע.
אברהם מיכאלי: אני יודע שהיא מנסה, כוותיקה פה, בכל משרדי הממשלה היא מכירה כבר את כל הצוות שמופיע פה, גם ביקשתי היום לא להזמין אפילו את הצוות, כי אין לי מה לשבת כבר עם הצוות.
עמי ברקוביץ: איזה צוות?
אברהם מיכאלי: צוות של משרדי הממשלה.
אברהם מיכאלי: כי אמרו: המנכ"ל לא יגיע, אז יגיע הצוות.
אברהם מיכאלי: אמרתי לחברים פה בוועדה: אם המנכ"ל כבר כותב לי את התשובות, ונקרא כל תשובה של כל מנכ"ל, אז בעצם אני מבין מזה שהוא לוקח אחריות על עצמו וניתן לו מהיום לו"ז מוגדר לא כפי שהם מבקשים, שאם לא מתקדמים, נצטרך אולי בעוד חודש לקבל החלטה מה עושים לקראת ההכרזה הבאה.
אברהם מיכאלי: ופה אני רוצה את הייעוץ שלך, של ותיק במערכת, איך נפתור את העניין הזה.
אברהם מיכאלי: לא מדובר פה במשהו בלתי אפשרי, מדובר פה או בתזכיר חוק או בתקנות, שלדעתי זה הרבה יותר קל.
אברהם מיכאלי: אם זה עניינים מקצועיים שהם – פעם באו אלינו, ואמרו לנו לדוגמה: תחום של בורסת היהלומים זה תחום מאוד רגיש למדינת ישראל, ואם נשנה את התקנות – תקנות יש שם, נכון?
עידו בן יצחק: שם זה צו שהם הולכים להפוך אותו לחוק.
אברהם מיכאלי: עכשיו הופכים אותו לחוק.
אברהם מיכאלי: אמרו: אם נחליף את זה ונשנה את זה יהיה פה זעזוע בין-לאומי, ככה הגדירו לי את זה ראשי הענף, אז אמרתי: רבותי, אנחנו מתחשבים בזה כמו שמתחשבים בחוקים ביטחוניים, כלכלה במדינת ישראל - הם היצואנים הכי גדולים של המדינה.
אברהם מיכאלי: בסוף פתאום ראיתי שהם כן מתקדמים, יש פתרונות.
אברהם מיכאלי: בעיני זה בסדר העדיפות הראשון להושיב את כולם עד שיצא העשן הלבן, ואז אם השר או המנכ"ל במשרד יודע שעכשיו יש לו שבועיים במשרד שכל המשרד, שכל הייעוץ המשפטי בעזרת כל מי שקשור בזה עובד על הדברים האלה, אני חושב שאפשר לפתור את זה.
אברהם מיכאלי: איפה שנגיע לפלונטר הגדול, כמו הפקודה למניעת טרור, ששוכב בכנסת כבר שנתיים-שלוש - - -
עמי ברקוביץ: זאת אומרת, ברמה הפרטנית אני מבין שיש גם עוד כמה תקנות שנמצאות בוועדות השונות של הכנסת.
אורי מקלב: מה שכבר הגיע, על זה אתה לא מדבר, נכון?
אורי מקלב: תקנות שכבר הגיעו לוועדות.
אורי מקלב: זו ישיבה מיוחדת.
אברהם מיכאלי: אנחנו חייבים לדבר, חבר הכנסת מקלב, זהו, אתנו ועם הכנסת ועם ראשי הוועדות.
אברהם מיכאלי: לכן, האמן לי שלנו מפריע בלי שמישהו יגיד לנו, אבל הכנסת מתקדמת עכשיו, אני לא רוצה שמישהו ישתמש בזה כתירוץ כל הזמן, ויגיד: מכיוון שבכנסת לא מספיק התקדמו בקצב – אגב, פקידי ממשלה לא תלויים כמו הכנסת בבחירות.
אברהם מיכאלי: פה היו בחירות ובגלל שנת בחירות - שנה הלכה פה בכנסת, אבל אני לא מסביר את זה כתירוץ, צריך להתקדם, כי כולנו בסוף מגיעים לאותה מטרה.
עמי ברקוביץ: בוודאי, כן.
אברהם מיכאלי: אם עוד חודשיים-שלושה עוד פעם נצטרך לעלות על הבמה, ולהגיד: רבותי, מבקשים עוד פעם, כי אגב, בפעם האחרונה הארכנו את זה לחצי שנה.
אברהם מיכאלי: הייתה פה הצעה בוועדה שרצו להאריך את זה לשלושה חודשים, פה התקבלה בסוף שבשלושה חודשים לא יספיקו כלום.
אברהם מיכאלי: רק להגיש בקשה זה חודשיים מראש, אז שכנענו את חברי הוועדה שיסכימו להצביע לחצי שנה, אבל חצי השנה הזאת, הנה, או-טו-טו.
אברהם מיכאלי: אני רוצה היום - - -
עמי ברקוביץ: חצי שנה זה באמת גם זמן קצר במובן הזה שכמו שנאמר קודם - הפער בין ההכרזות, אבל כל הליכי ההכנה ועד שההצעה מגיעה היא כבר קודם, אז זה גם מצמצם את טווח הזמן ומצד אחד מאפשר לך להיות עם יד על הדופק ועם מעקב.
אברהם מיכאלי: עורך-דין ברקוביץ, אם הם היו מתחילים היום את ההכנות, הייתי מבין, הם התחילו את ההכנות האלה לפני שלוש שנים או ארבע שנים.
עמי ברקוביץ: זה נכון.
אברהם מיכאלי: ואגב, אותו תירוץ שחוזר לנו כבר בכמה וכמה ישיבות מאותם אנשים, אני חושב שהם בעצמם מתביישים בעצמם.
אברהם מיכאלי: מה הסיבה האמיתית?
אברהם מיכאלי: אני כבר לא יודע.
אורי מקלב: הסיבות שונות בכל משרד ומשרד?
אברהם מיכאלי: אגב, התירוץ הוא אותו תירוץ כל הזמן: החזרנו וקידמנו.
אורי מקלב: יש חלק סחבת וחוסר תשומת לב, יש חלק שבאמת נתקלים באיזו חומה, איפה שהוא יכול להיכנס זה בעצם איפה שיש להם חומה משפטית, ואז עושים להם את האיגוף ומלמדים אותם.
אורי מקלב: מי שעצלן אז צריך להיות טיפול אחר - סדר עדיפויות.
עמי ברקוביץ: סדר עדיפויות, כן.
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת מקלב, בהקדמה שלי שלא שמעת אמרתי שהיום שישה מנכ"לים היו מוזמנים לפה, - -
עמי ברקוביץ: אולי זו השיטה.
אברהם מיכאלי: - - בסוף אחד אחד שחררתי אותם, כי הרגשתי שהם באים לפה בבושת פנים, הם אמרו: אנחנו מתביישים לבוא לפה.
אברהם מיכאלי: מצד שני שלחו תשובות.
עמי ברקוביץ: אולי זה הקטליזטור.
אורי מקלב: זו אזהרה.
אורי מקלב: כשהוא מסתכל על העתיד באמת אין לו זמן, כשהוא מסתכל אחורנית, אתה אומר לו: תשמע, מה קידמת?
אורי מקלב: כמה דברים עברו את כבר את התקנות והחוקים?
אורי מקלב: יש כאן חומר מאוד מאוד גדול.
אורי מקלב: בתלמוד כתוב: אין אדם מעיז בפני בעל חובו.
אורי מקלב: דווקא ראיתי את הישיבות האלה ובאתי לכאן לא בגלל שהייתי כאן יכול להשפיע הרבה, רק כדי לומר לו: איפה היית?
אורי מקלב: האי-נעימות הזאת מביאה אותך - - -
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת מקלב, אני לא פותר את זה היום מכיוון שהם כתבו תשובות בכתב, אמרתי: אני רוצה לשבת עם משרד המשפטים שנבין, הרי פה בסוף כולנו שואפים לאותה מטרה, והיועץ המשפטי לממשלה צריך להיות הראשון שיהיה יחד אתנו בזה.
אברהם מיכאלי: דוקטור רוטקופף ביקש היום לא להגיע כי הבנתי שהוא או-טו-טו עוזב את התפקיד, אז למה אזמין אותו?
אברהם מיכאלי: אבל גם אותו חשבתי להזמין לפה היום.
עמי ברקוביץ: ב-1 בפברואר הוא מסיים את התפקיד.
אברהם מיכאלי: אני מעריך אותו ואנחנו מוקירים אותו, אני רוצה פה לקבל משהו מתואם בינינו.
אברהם מיכאלי: משרד המשפטים הוא הבכיר במשרדים בדברים האלה, ולכן ביקשתי שהם דווקא ישבו אתי, ולשאר אמרתי: היום נשחרר אתכם, בעזרת השם בעוד שבועיים-שלושה נזמן אותם, אני לא הולך לוותר למנכ"לים.
אברהם מיכאלי: יכול להיות שצריך לזמן גם את השרים כדי לגרור את בושת הפנים הזאת, כמו שאתה אומר, שהמשרד שלהם נראה לא טוב.
אברהם מיכאלי: אם יש להם בעיה אמיתית, בואו נבדוק כולנו ביחד איפה הבעיה האמיתית.
אברהם מיכאלי: אבל אני חושב שהבעיה האמיתית היא שהם לא מתפנים לזה, שהם לא נותנים לזה את סדר העדיפות הנכון ואת תשומת הלב הנכונה.
אברהם מיכאלי: אשמע אותך לפני שנתחיל לקרוא את מכתבי המשרדים השונים, איך אתה חושב שתוכל לסייע לנו בזה, כי אמרתי לך, ראיתי כל פעם שעורכת-דין גאל באמת עשתה פה מאמצים גדולים, והיא ממש בקיאה כבר כמעט בכל משרד - איפה התקנות עומדות, איפה החוק עומד, אבל זה לא עוזר לי.
אורי מקלב: אם זה תיאומים בין המשרדים ושם נתקעים – יש הרבה תקנות של תיאומים, נכון שזה גם שם, זה אחד - - -
עידו בן יצחק: רוב הדברים שמתעכבים זה בגלל שכל מיני גורמים - - -
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת מקלב, אבל בסוף הם המתאמים הכי גדולים, הם יודעים איפה בדיוק כל דבר עומד במשרדים עד שהוא מגיע אליהם.
אברהם מיכאלי: לשבחם ייאמר, כל מה שמגיע אליהם לא מתעכב שבוע-שבועיים, אז אם אצלם לא מתעכב כשיש להם פי אלף עומס - - -
אורי מקלב: היועצים המשפטיים במשרדים כן המעכבים.
אברהם מיכאלי: הם טוענים כל מיני הסברים.
עמי ברקוביץ: הרבה פעמים זה גם גורמים מקצועיים, זה לא - - -
אברהם מיכאלי: בסדר, גם גורמים מקצועיים, בואו, חברים.
אורי מקלב: יש גם דברים בעייתיים.
אברהם מיכאלי: אני משווה את זה לזה, אנחנו לא במערכת צבאית, אבל אם ראש הממשלה היה אומר על השולחן: רבותי, אני רוצה שתוך חודש תפתרו את הסוגיה הזאת, אני לא רוצה לראות שר אחד פה – - -
עמי ברקוביץ: נכון.
אברהם מיכאלי: - - תראה איך לשרים פתאום יש גב, זה מה שחשבתי שיגרום לזה.
עמי ברקוביץ: יש החלטות ממשלה כאלה, אומנם לא מדברות ברמה של – זה נכון, אתה צודק.
אורי מקלב: נכון, יש החלטה, זה לא שוטף, זה דברים שמתקיימים.
עמי ברקוביץ: ברמת העיקרון אני באמת מחליף היום את גאל כי היא נמצאת בחופשה, אבל אני חושב שבאמת כמו שאמרת בצדק, גאל עושה באמת מאמץ רב.
עמי ברקוביץ: אני חושב שהתהליך הזה שאתה מבצע את המעקבים אחרי משרדי הממשלה – ועכשיו העלית את הדרג באמצעות המנכ"לים – בהחלט נראה לי מהלך נכון, מפני שהוא באמת צריך לשמש קטליזטור ותמריץ לגרום לכך שבאמת ישנסו מותניים ויתנו – באמת זה עניין של סדרי עדיפויות, והמטרה להביא את הדברים לראש סדר העדיפויות.
אברהם מיכאלי: השאלה מה עוד, איזה כלים קיימים מניסיונך – כל זה חקיקה, כל זה דברים לא ליצור יש מאין.
אורי מקלב: אולי באמת תקרא את זה ואז נוכל להחליט לפי זה.
אברהם מיכאלי: אין לי בעיה.
עמי ברקוביץ: כן, אולי נתקדם.
אברהם מיכאלי: אגיד לך למה אני חותר - נתייחס למה שכל משרד ומשרד כתבו וסעיף סעיף נגיב להם, אין לי שום כוונה לוותר להם, אבל ציפיתי ממשרד המשפטים, דווקא את הכלים שיש לכם - היועץ המשפטי לממשלה.
עמי ברקוביץ: לאיזה כלים אתה מתכוון?
אברהם מיכאלי: היועץ המשפטי לממשלה, רבותי, לקרוא להם, לא נסבול יותר שבמשרדים השונים הדבר הזה לא מסתיים.
אברהם מיכאלי: זה לא משהו שהתחיל אתמול-שלשום, זה כבר שנים, שנים לפני שהתחלנו לטפל בזה, עשרות שנים.
עמי ברקוביץ: לא, זה התחיל ב-2000.
אברהם מיכאלי: השאלה אם יש כלי של היועץ המשפטי לממשלה, מעבר לזה שאני לא פוטר את ראש הממשלה ואת משרד ראש הממשלה על האחריות הכוללנית על משרדי הממשלה.
עמי ברקוביץ: זה בעיקר עניין של סדרי עדיפויות, ולכן מהבחינה הזאת באמת זה יותר ברמה של עבודה ממשלתית כוללת.
עמי ברקוביץ: יחד עם זאת, אני יודע שכמו שאתה אומר, גם בעבר הוצאו פניות של היועץ המשפטי לממשלה, של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה עוד כשמר שופמן היה בתפקידו וגם הגב' קורן כינסה את היועצים המשפטיים, אז זה גם בהחלט מסלול אפשרי.
עמי ברקוביץ: אבל נראה לי שגם לפי התגובות שאנחנו מקבלים עכשיו – אני חושב שזו עובדה שיש לזה אימפקט, עובדה - - -
אורי מקלב: אתה צודק, אבל צריך לראות גם וגם.
אברהם מיכאלי: בוא נראה, התגובות עדיין לא נותנות לי תחזית לעוד חודש-חודשיים, זו בדיוק הנקודה.
אברהם מיכאלי: בוא נעבור משרד משרד ונראה את ההתייחסות לזה, מה הגיוני ומה לא הגיוני.
עמי ברקוביץ: בסדר גמור.
אברהם מיכאלי: המשרד הראשון זה משרד התחבורה?
עמי ברקוביץ: יהיה אפשר לקבל אחר כך את המכתבים האלה?
אברהם מיכאלי: בוודאי.
אברהם מיכאלי: אני חושב שכן כי זה לא משהו חסוי, יש לנו עותקים שנוכל גם לתת.
עידו בן יצחק: יש מכתב ויש מכתב המשך.
אברהם מיכאלי: זה מכתב השלמה, יש לנו את המכתב הראשוני?
עידו בן יצחק: זה המכתב הראשון וזה מכתב ההשלמה.
אברהם מיכאלי: בוא נתחיל לראות את המכתב הראשוני.
אברהם מיכאלי: כמה סעיפים שעדיין פתוחים יש לנו במשרד התחבורה?
עידו בן יצחק: למשרד התחבורה יש כרגע חוק אחד וחמישה צווים.
עידו בן יצחק: כמובן שאני שם בצד את מה שבכנסת, מה שאצלו ביד זה כרגע - -
אברהם מיכאלי: לכנסת כרגע אני לא מתייחס.
עידו בן יצחק: - - זה חוק אחד וחמישה צווים שאמורים להיות מוסדרים.
עידו בן יצחק: החוק זה חוק להארכת תוקף של תקנות שעת חירום פיקוח על כלי שייט, אמור להיות מוסדר בחוק חדש.
אברהם מיכאלי: מה היה בפעם הקודמת שנפגשנו?
עידו בן יצחק: תזכיר החוק של הנושא הזה הופץ כבר ב-2007.
עידו בן יצחק: מאז - - -
אברהם מיכאלי: 2007, פשש, יש תוצאות מאז התזכיר?
עידו בן יצחק: כן, בדיון הקודם הם אמרו שאולי הם בכלל יצטרכו להוציא תזכיר חדש בגלל כל הזמן שעבר.
עידו בן יצחק: בדיון הקודם הם אמרו שהם עדיין עוברים על הערות של משרדים וכל מיני דברים כאלה, ולא ידעו להגיד מתי הם מסיימים.
עמי ברקוביץ: אני חושב שהם עורכים איזשהו מיפוי של הסוגיות.
עידו בן יצחק: העמדה שהציג מנכ"ל משרד התחבורה, שהם יסיימו את העבודה בנושא הזה עד סוף חודש פברואר, ואז יראו איך מתקדמים הלאה.
אברהם מיכאלי: מה הוא מבטיח לנו עד סוף פברואר?
עידו בן יצחק: שהוא יסיים את העבודה הפנימית במשרד.
אורי מקלב: שעד סוף אפריל הוא יגיש הצעת חוק.
עידו בן יצחק: לא, זה נושא אחר.
אורי מקלב: אה, זה לא זה?
עידו בן יצחק: זה נושא אחר.
עידו בן יצחק: אני מסתכל במכתב הראשון.
אברהם מיכאלי: על זה הוא מדבר אתנו בסעיף 1.
אברהם מיכאלי: אז הוא רוצה שניתן לו ארכה עד סוף פברואר כדי להציג - - -
עידו בן יצחק: כדי לסיים את עבודת המטה המחודשת, אפשר לקרוא לזה ככה, בעקבות הערות המשרדים וחלוף הזמן.
אברהם מיכאלי: אז זה עדיין לא תזכיר.
עמי ברקוביץ: זה כן, כי זה בעצם בא בעקבות התזכיר.
אברהם מיכאלי: השאלה אם הוא יכול להגיש את זה לוועדת שרים, זה מה שאני שואל עכשיו.
אברהם מיכאלי: אני רוצה לוח זמנים בשביל לדעת לאן אני מתקדם, כי לפי מה שהוא אומר, הוא רוצה חשיבה חדשה, הוא רוצה חודש וחצי.
עמי ברקוביץ: אם יהיה מדובר בהצעה חדשה לגמרי, אני חושב שיהיה נכון להפיץ תזכיר, אבל ככל שההצעה תהיה בשלה - 21 יום שיהיו לתזכיר זה כבר יהיה פחות קריטי בהנחה שזה יהיה משהו בשל ומגובש.
עמי ברקוביץ: אני לא בטוח שזה מה שיהיה, אבל - - -
עידו בן יצחק: זה תלוי עד כמה הם יהיו רחוקים ממה שהם הציעו בהתחלה.
עמי ברקוביץ: כן, כי אני מבין שזה באמת מורכב.
אברהם מיכאלי: עם כל הכבוד לתשובה הזאת, מבחינתי אני רוצה לקבל תוך שבועיים הערכת מצב – אני לא מסכים שיהיה חודש וחצי הערכת מצב – ואחר כך לארגן, להגיש את זה כתזכיר חוק, אתן לו עד סוף פברואר.